Справа № 2а-2089/11/0970
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/800/19318/14

головуючого судді
Зайцева М.П.,

суддів
Веденяпіна О.А.,

Єрьоміна А.В,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 27
грудня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2014 року у справі №
2а-2089/11/0970 (24923/12/9104) за позовом
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції в
Івано-Франківській області
(правонаступник якої є Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДіБіСі-Груп",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бетулія" про
стягнення коштів одержаних за
нікчемною угодою,

в с т а н о в и в :

Долинська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області звернувлась в суд з
вищезазначеним позовом, відповідно до
якого, з врахуванням уточнених
позовних вимог, просила стягнути в
дохід держави з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДіБіСі-Груп" (далі -
ТОВ "ДіБіСі-Груп") та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бетулія"
(далі - ТОВ "Бетулія") 674304 грн.,
застосувавши до відповідачів наслідки
статті 208 Господарського кодексу
України.

Позовні вимоги мотивує тим, що між
відповідачами укладений договір
купівлі-продажу від 02 листопада 2009
року, в рамках якого здійснювалась
реалізація бурових доліт іноземного
виробництва. У цих правовідносин ТОВ
"Бетулія" було посередником,
постачальником товарів виступало ТОВ
"Рошес", яке за юридичною та фактичною
адресою не знаходиться, відповідної
звітності не подає. Також Управлінням
Служби Безпеки України в
Івано-Франківській області
встановлено, що керівником ТОВ
"ДіБіСі-Груп" неодноразово
здійснювалося переміщення бурових
доліт через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю. За
таких умов укладений договір від 02
листопада 2009 року слід вважати
нікчемним.

Крім того, зазначає про недотримання
позивачем строків, установлених
статтею 250 ГК України та ігнорування
частини першої та четвертої статті 258
ЦК України.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 27
грудня 2011 року, яку залишено без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

В запереченні на касаційну скаргу ТОВ
"ДіБіСі-Груп" просило касаційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій -
без змін.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, податковим органом
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ТОВ "ДіБіСі-Груп" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні операцій
з купівлі-продажу доліт для буріння,
придбаних у ТОВ "Бетулія", за період з 14
липня 2009 року по 30 червня 2010 року, за
результатами якої складено Акт
перевірки №506/231/36382167 від 21 березня
2011року.

Вказаною перевіркою виявлено
порушення вимог частини першої статті
203, статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228
ЦК України, статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підпункту 2.4, 2.15,
2.16 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24 травня 1995 року, тобто,
здійснення операцій на підставі
нікчемних правочинів, при цьому
підприємством прийнято до виконання
документи на операції, що порушують
публічний порядок і суперечать чинному
законодавству.

Встановлено, що між ТОВ "ДіБіСІ-Груп" та
ТОВ "Бетулія" укладено договір
№ ПВС-02/11/09 від 02 листопада 2009 року,
предметом якого є поставка
товарно-матеріальних цінностей згідно
специфікацій, укладених між сторонами.
Протягом листопада 2009 року - червня 2010
року відповідачем ТОВ "Бетулія"
здійснювалась поставка доліт бурових
на загальну суму 6770408 грн. 30 коп., без
ПДВ. Вказані операції відображені ТОВ
"ДіБіСі-Груп" у своєму бухгалтерському
та податковому обліку.

Висновок щодо нікчемності
розглядуваного договору зроблено
податковим органом на підставі фактів,
викладених в довідці № 1374/23/34278728 від 07
жовтня 2010 року позапланової перевірки
ТОВ "Бетулія" з питань взаємовідносин з
ТОВ "ДіБіСі-Груп". Вказаною перевіркою
встановлено, що ТОВ "Бетулія" не є
виробником продукції, а отримувала її
від ТОВ "Рошес". Разом з тим, проведення
перевірки ТОВ "Рошес" є неможливим
через відсутність останнього за
юридичною та фактичними адресами, що
стверджується висновками, викладеними
в Акті № 1617/23-11/34278728 від 03 листопада 2010
року перевірки ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва.

Крім цього, податковий орган
посилається на наявність кримінальної
справи № 573, порушеної слідчим відділом
Управління Служби Безпеки України в
Івано-Франківській обл. за фактом
переміщення через митний кордон доліт
бурових Вовківим Я.Б., директором ТОВ
"ДіБіСі-Груп", з приховуванням від
митного контролю, як на обставину, що
підтверджує факт нікчемності
укладеного правочину між ТОВ
"ДіБІСі-Груп" та ТОВ "Бетулія".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податковим органом
не доведено належними доказами
наявності у відповідачів умислу на
укладення угод, які завідомо
суперечать інтересам держави і
суспільства. Окрім цього, застосування
адміністративно-господарських санкцій
до відповідачів є неправомірним у
зв'язку із закінченням строків
застосування таких, що встановлені
приписами статті 250 ГК України.

Висновок судів відповідає нормам
матеріального права, є законним та
обґрунтованим.

Згідно статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він спрямований на
порушення конституційних прав людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Нормами статті 215 ЦК України визначено
підстави для визнання правочину
недійсним. Підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Зокрема, зміст правочину не може
суперечити вимогам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Із аналізу вищенаведених норм
цивільного кодексу вбачається, що для
визнання договору недійним
вимагається наявність умислу в обох
сторін або однієї із них та
недодержання вимог необхідних для
чинності правочину.

Разом з тим, позивачем не доведено
наявності кримінальної
відповідальності посадових осіб
відповідачів за ухилення від сплати
податків або інші податкові
правопорушення, не надано суду
будь-яких судових рішень про
притягнення до кримінальної
відповідальності відповідальних осіб
ТОВ "ДіБіСі-Груп" та ТОВ "Бетулія",
визнання їх винними у вчиненні злочину,
передбаченого статтею 212 КК України,
яка б набрала законної сили, та якою
було б доведено наявність у сторін
(сторони) протиправного умислу при
укладенні спірного договору.

Натомість, результатами перевірки ТОВ
"ДІБіСі-Груп" встановлено факт
порушення ним податкового
законодавства, а саме Законів України
"Про податок на додану вартість" та "Про
оподаткування прибутку підприємств",
однак вказані обставини не є
беззаперечною підставою визнання
недійсними всіх угод, укладених
платником податків.

Якщо податковим органом не подано
доказів спрямованості укладеної угоди
на вчинення порушення податкового
законодавства, несплата податків
(обов'язкових платежів) не є підставою
для визнання угоди недійсною.

Доводи позивача про наявність у
відповідачів при здійсненні
господарських зобов'язань мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства є необґрунтованими.

Стосовно посилань на застосування в
даному випадку положень статті 258 ЦК
України щодо десятирічного строку
давності по вимогах про застосування
наслідків нікчемних правочинів, суд
також вважає необґрунтованими,
оскільки застосовані санкції за своєю
правовою природою є
адміністративно-господарськими, строк
для застосування яких на час
виникнення спірних правовідносин був
встановлений приписами статті 250 ГК
України.

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій прийшли до
правильного висновку, що висновки
позивача про нікчемність правочинів є
безпідставними.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області залишити
без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 27
грудня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді