Справа № 2-а-6132/11/1470
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

30 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-6132/11/1470

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Устинов І. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В.,
Романішина В.Л.

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року по справі за позовом прокурора
Снігурівського району Миколаївської
області в інтересах ОСОБА_1 до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про скасування
рішення , -

ВСТАНОВИВ:

За наслідками розгляду
адміністративного позову
Миколаївським окружним
адміністративним судом 06 жовтня 2011
року прийнято постанову про
задоволення адміністративного позову
прокурора Снігурівського району
Миколаївської області в інтересах
ОСОБА_1, визнано протиправної та
скасовано постанову підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області від 26.06.2009 року про закінчення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа 2а-280/08.

Підрозділ примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області звернувся з
апеляційною скаргою та просить про
скасування вказаного рішення з огляду
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянтом зазначено, що боржником було
повідомлено державного виконавця про
виконання рішення суду, отже державним
виконавцем не вживались заходи
примусового виконання, передбачені ст.
76, 87 Закону України «Про виконавче
провадження».

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув доводи
апеляційної скарги, перевірив
матеріали справи та зважаючи на
з'ясовані обставини, дійшов висновку,
що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 18
вересня 2008 року у справі №2-а-280/08
зобов'язано управління Пенсійного
фонду в Снігурівському районі
Миколаївської області провести
нарахування та виплату додаткової
соціальної гарантії відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 01 січня 2007 року.

02 квітня 2009 року Одеським апеляційним
адміністративним судом прийнято
постанову про скасування рішення суду
першої інстанції та прийняття нової
постанови про зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Снігурівському районі Миколаївської
області провести нарахування та
виплату позивачці держаної соціальної
допомоги у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
серпня 2008 року.

На виконання вказаної постанови, що
набрала законної сили, Снігурівським
районним судом Миколаївської області 02
квітня 2009 року видано виконавчий лист
№2-а-280/08.

Державним виконавцем відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом №2-а-280/08.

В листі управління Пенсійного фонду
України в Снгурівському районі
Миколаївської області від 22 червня 2009
року №4868/06 (а.с.18) до відповідача
зазначено, що на виконання постанови
про відкриття виконавчого провадження
проведено нарахування та виплата
позивачці підвищення до пенсії у
розмірі 30% надбавки до мінімальної
пенсії за віком, відповідно до рішення
суду.

На підставі цього листа прийнято
постанову від 26 червня 2009 року про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з повним фактичним виконання
рішення (а.с.13-14) .

Вирішуючи питання про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач не вжив
всіх заходів по виконанню рішення суду,
оскільки ці заходи не досягли мети, на
яку були спрямовані, тому вважаються
недостатніми та не вичерпними, а
суб'єкт владних повноважень у такому
випадку був бездіяльним.

Апеляційний суд погоджується з
зазначеним висновком суду першої
інстанції, та вважає, що при винесенні
оскаржуваної ухвали, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закон України «Про виконавче
провадження»(далі - Закон).

Згідно із визначенням ст.1 Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно частин 1 та 2 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

За змістом ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 6 Закону встановлено,
що державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом (ч.2 вказаної статті Закону).

Відповідно ж до п.п.4 п.2.1 розділу ІІ
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах,
районах у містах, затвердженого
постановою правління ПФУ №8-2 від
30.04.2002р., одним із основних завдань
управлінь ПФУ є забезпечення
своєчасного і в повному обсязі
фінансування та виплати пенсій.

Однак, всупереч вимогам наведених норм,
державним виконавцем висновок щодо
фактичного виконання в повному обсязі
судового рішення було зроблено після
отримання повідомлення УПФУ в
Снгурівському районі Миколаївської
області, в якому вказувалось про
проведення нарахування та виплати
позивачці підвищення до пенсії у
розмірі 30% надбавки до мінімальної
пенсії за віком , без врахування
відсутності доказів отримання
позивачем суми у належному розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з рішенням суду першої
інстанції про передчасність дій
державного виконавця по винесенню
спірної постанови від 26 червня 2009 року.
про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», що, в свою чергу, призвело
до порушення прав та законних
інтересів позивачки.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що відповідачем не надано
доказів, які б свідчили про виконання
усіх передбачених законом заходів для
здійснення виконавчого провадження по
виконанню рішення Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02 квітня 2009 року.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. ст. 200, 206, ч. 6 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її підписання, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
часу отримання копії рішення
сторонами.

Суддя-доповідач:

Судді: