Справа № 810/2638/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
справа №810/2638/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання -
Вишемирському М.В.;

за участю:

представника позивача - Грицика Д.С.;

представника відповідача - Шаранданова
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто"

до Київської митниці
Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування рішення та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні, випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с
т а н о в и в:

ТОВ «Т.Л. Авто» звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Київської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів №125130012/2014/110028/2 від
21.03.2014р.; визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення Київської митниці
Міндоходів м/п "Святошин" №125130012/2014/00028
від 21.03.2014р., а також зобов'язання
відповідача вчинити дії по визначенню
митної вартості товарів, які
імпортувалися товариством згідно
вантажної митної декларації від
14.03.2014р. №125130000/2014/432830, за першим
методом (ціною договору (контракту)).

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що митний орган
безпідставно не погодився із заявленою
позивачем митною вартістю товарів та
незаконно прийняв рішення про
коригування митної вартості у зв?язку з
чим вважає рішення незаконним та таким,
що підлягає скасуванню, оскільки
митним органом невірно встановлені
факти та застосовано норми закону при
його прийнятті.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що заявлена
позивачем у інвойсі СС010-2 від 11.10.2013 р.
сума та сума у платіжному дорученні №709
від 05.09.2013 р. не співпадають, у зв?язку з
чим у позивача було витребувано
додаткові документи, які останній не
надав. Крім того, з листом або скаргою
товариство до митного органу не
зверталось, 21.03.2014 р. висловило
побажання отримати рішення про
коригування митної вартості з метою
випуску товару у вільний обіг з
власноручним приписом «інші документи
на даний момент надати немає
можливості». Представлений позивачем
прайс-лист виробника товару оформлений
неналежним чином, позаяк повинен бути
адресований невизначеному колу
покупців та містити умови постачання.
Неподання товариством відповідного
переліку документів позбавляє митний
орган можливості підтвердити заявлену
ним митну вартість товару, а також дає
підстави вважати, що останній
намагається приховати таку інформацію
від митного органу. Наслідком дій
позивача стало рішення про коригування
митної вартості товару та оформлення
картки відмови у прийняттті митної
декларації. Своє рішення і дії
відповідач вважає цілком законними, а
тому просить у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Дослідивши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини справи, з наданням
їм правової оцінки, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову, з огляду на таке:

ТОВ "Т.Л. Авто" є юридичною особою,
зареєстрованою 09.10.2009 р. Святошинською
районною державною адміністрацією у
місті Києві.

05.11.2010 р., між позивачем та FUJIN SHUANGSHENG IM&EX
Co., LTD (Китай) було укладено договір
№TLF051110 купівлі-продажу за умовами
якого FUJIN SHUANGSHENG IM&EX Co. LTD прийняло на
себе зобов?язання продати позивачу
автомобільні диски згідно
номенклатури та асортименту,
зазначеного у рахунках-фактурах на
умовах FOB-(Ксямен) відповідно до Правил
Міжнародної торгівлі Інкотермс 2000 р.
Пунктом 6.1 договору встановлено, що
продавець повинен супроводжувати свою
продукцію такими документами:
рахунком, рахунком проформою,
коносаментом, сертифікатом походження,
упаковочним листом, прайс-листом,
експортною декларацією.

З метою митного оформлення колес для
транспортних засобів, металевих дисків
(торгівельна марка Malata, виробник - FUJIN
SHUANGSHENG IM&EX Co., LTD, країна виробництва -
Китай) 19.03.214 р., позивачем до Київської
митниці Міндоходів було подано ВМД
№125130012/2014/404508, митна вартість товару
визначена декларантом відповідно до
ціни угоди.

На підтвердження зазначеної у
декларації вартості товару надано
митному органу такі документи: договір
№TLF051110 від 05.11.2010 р.; додаткові угоди до
договору; інвойси; платіжні доручення в
іноземній валюті; коносамент;
міжнародну автомобільну накладну (CMR);
прейскурант (прайс-лист) виробника
товару; рахунки-фактури (інвойси);
висновок експертної організації;
виписку з бухгалтерської документації;
копію митної декларації країни
відправлення.

Посадовою особою митного органу було
опрацьовано подані до митного
оформлення документи та цінову
інформацію ЄАІС Міндоходів на товари
із застосуванням автоматизованої
системи аналізу та управління
резиками, за результатами якої
встановлено заниження митної вартості
товару.

На виконання вимог ч.2 ст. 52 МК України
позивачу було запропоновано
підтвердити достовірність відомостей
митної вартості товару, зазначеної у
декларації, оскільки представлені
основні документи не містили
необхідних відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару на
умовах постачання. Дані позивача мали
розбіжності, зокрема, згідно
доповнення до контракту від 05.03.2014 р. №3
розрахунок за отриманий товар повинен
був проводитись шляхом 30% передплати; 70%
не пізніше 01.05.2014 р. Надані банківські
платіжні документи, які оцінювали
товар - платіжне доручення №709 від
05.09.2013 р. не відповідало умовам,
викладеним у доповненні. В призначенні
переказу коштів міститься посилання на
контракт чотирирічної давнини, за
відсутності посилання на інвойс за
яким імпортувався товар. Суми в інвойсі
від 11.10.2013 р., який був використаний як
основний документ при ввезенні товару
та його розмитненні та платіжному
дорученні, не співпадали. Копія митної
декларації країни-відправника (КНР) не
була перекладена на українску мову або
мову міжнародного спілкування, що
унеможливило здійснення перевірки
даних та числових значень складових
митної вартості ввезеного товару, які
були заявлені декларантом під час
митних формальностей за митною
декларацією та у товаросупровідних
документах.

За таких обставин, позивачу було
запропоновано надати додаткові
документи: виписку з бухгалтерських
документів, які свідчать про вартість
товару; видаткові накладні; копію
митної декларації країни-відправника;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини; оплата за
попередні поставки. Проте, товариством
запитувані документи у повному обсязі
не надані.

Наданий товариством у якості
додаткового документу прайс-лист
виробника товару від 31.10.2013 р.
оформлений неналежним чином, оскільки
не адресований невизначеному колу
покупців та містить умови постачання. В
прайс-листі зазначені лише товари, які
надходять до отримувача (позивача) та
містять дані інвойса, який виданий
безпосередньо ТОВ «Т.Л. Авто».

У зв?язку із невиконанням вимог митного
органу щодо підтвердження вартості
ввезеного товару митним органом було
прийнято рішення про коригування його
митної вартості № 125130012/2014/110027/2 від
21.03.2013 р. з урахуванням попереднього
митного оформлення ідентичного товару
за МД від 27.01.2014 р. №100270001/2014/272825 та
визначено митну вартість товару за
резервним методом згідно вимог
статті 64 МКУ.

Також, митним органом було прийнято
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№125130012/2014/00028 від 21.03.2014 р., згідно якої
ТОВ "Т.Л. Авто" відмовлено у митному
оформленні (випуску) товарів за
представленою позивачем митною
декларацією, з причин прийняття митним
органом рішення про коригування митної
вартості.

У якості вимоги, виконання якої
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів у вказаній
картці відмови, позивачу запропоновано
скорегувати митну вартість з
урахуванням рішення про коригування
митної вартості товарів від 21.03 2014 р. №
125130012/2014/110028/2.

У зв?язку з цим позивач, на підставі ч.7
ст. 55 МКУ здійснив заходи щодо випуску
товару у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання шляхом оформлення нової
митної декларації на підставі
прийнятого рішення про коригування
митної вартості товарів.

Не погоджуючись з прийнятим рішеннями
про коригування митної вартості та
карткою відмови у митному оформленні,
позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
склалися між сторонами, суд зазначає
таке:

органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України. Згідно із ч.1 ст. 9
КАСУ, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Ввезення товарів, транспортних засобів
на митну територію України, вивезення
товарів, транспортних засобів за межі
митної території України - це
сукупність дій, пов'язаних із
переміщенням товарів, транспортних
засобів через митний кордон України у
будь-який спосіб у відповідному
напрямку. Декларант- це особа, яка
самостійно здійснює декларування або
від імені якої здійснюється
декларування. Декларація митної
вартості - це документ встановленої
форми, що подається декларантом і
містить відомості щодо митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України чи стосовно яких
змінюється митний режим- ст.4 МКУ.

Відповідно до ст. 246 МКУ метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з
моменту подання митному органу
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати)
відповідно статті 257 Митного
кодексу України.

Статтями 49, 50 МКУ визначено поняття
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, це вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами 4-5 ст. 58 МКУ встановлено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті. При цьому,
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу,-
ст.51 Кодексу. Заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом,- ст.52
МКУ. Декларант зобов'язаний: заявляти
митну вартість, визначену ними
самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 МКУ визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за основним
методом (тобто за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу. У
випадках, передбачених цим Кодексом,
зазначено ст.53 МКУ, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару та
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу ч.1-2 ст. 53 МКУ слідує, що
Митним кодексом передбачено вичерпний
перелік документів, що подається
декларантом митному органу для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення. Частиною третьою цієї
статті визначено, що в разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до положень ст. 54 МКУ
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Статтею 58 Кодексу передбачено, що
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо щодо продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів. Метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні. У разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи.

Згідно з частин 4-5 ст. 54 МКУ митний орган
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари. Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно ч.6 ст. 54 МКУ митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у ч.2-4
ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у
цих документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз ч.3 ст.53 МКУ, ч.1-2, 5 ст.54, ст.58 МКУ
дає підстави для висновку, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
ст. 58 Митного кодексу України.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в ч.2
ст. 53 МКУ. Крім того, підпунктами 16,17
пункту 3 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Згідно ч.3 ст. 54 МКУ за результатами
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
митний орган визнає заявлену
декларантом або уповноваженою ним
особою митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування
відповідно до положень статті 55
цього Кодексу.

Таким чином, у випадку виникнення
сумніву щодо правильності відомостей
щодо ціни товару, митний орган може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати додаткові докази, які б їх
спростовували. Доводи митного органу
повинні бути мотивовані, зокрема,
доказами про наявні розбіжності у
наданих для митного оформлення
документах; заявлені данні не
піддаються обчисленню та не
підтверджують ціну товару, тощо. Якщо
подані документи не усунуть такі
неточності, митний орган має право
відмовити в митному оформленні товару
за першим методом та самостійно
визначити митну вартість товару,
використовуючи послідовно шість
методів, передбачених Митним кодексом
України.

Обгрунтовуючи причини неможливості
застосування основного методу
визначення митної вартості товару,
представник відповідача зазначив, що
під час здійснення Київською митницею
Міндоходів контролю правильності
визначення митної вартості товарів
встановлено, що в поданих декларантом
документах містяться розбіжності,
зокрема, вартість товару за інвойсом та
митною декларацією не відповідає
числовим значенням у платіжному
дорученні.

Судом встановлено, що згідно умов
договору TLF051110 від 05.11.2010 р. та
додаткової угоди до нього, поставка
товару здійснювалась на умовах
передоплати у розмірі 30%, а решта 70%
відсотків, відповідно до договору,
повинні бути перераховані не пізніше
01.05.2014 р.У якості доказу оплати товару,
позивачем до митної декларації було
додано платіжне доручення та інвойс.
Аналогічну інвойсу СС010-2 від 11.10.2013 р.
суму позивачем зазначено у митній
декларації №125130012/2014/405009.

У ході розгляду справи, представник
відповідача наголошував на
неможливості співставлення платіжного
доручення від 05.09.2013 р. №709 із товаром,
що декларувався позивачем згідно
митної декларації №125130012/2014/405009,
оскільки зазначене платіжне доручення
не містить посилання на інвойс. Окрім
того, поставка здійснена у березні 2014
р., тоді як платіжне доручення датоване
05.09. 2013 р., тобто товар був поставлений
через 6 місяців після здійснення
оплати, водночас декларантом у ході
консультацій не було надано відомостей
щодо минулих поставок за договором. У
той же час, зовнішньоекономічний
контракт укладено у листопаді 2010 р.,
тобто контракт чотирирічної давнини.

Таким чином, відповідач стверджує, що
платіжне доручення від 05.09.2013 року №709
не дає підстав встановити, щодо якої
конкретно поставки була здійснена
оплата.

Суд критично оцінює надані
представником позивача пояснення на
заперечення відповідача, де зазначено,
що платіжне доручення від 05.09.2013 р.
містить вичерпну інформацію про ціну
товару та дає можливість повністю
ідентифікувати платіж саме за
поставлений товар. Зміст позовної
заяви, листа від 14 квітня 2014 року №27/1,
та додаткових письмових доказів
свідчить про те, що поставки за
зовнішньоекномічним контрактом мають
систематичний характер. У такому
випадку зазначення у графі призначення
платежу "prepayment for discs upon contract TLF05/11/2010"
(передоплата за диски відповідно до
контракту TLF05/11/2010) ідентифікує платіж
по відношенню до договору, однак не
дозволяє ідентифікувати сплачену суму
відповідно до конкретної поставки.

Враховуючи, що ціна у митній декларації
та інвойсі відрізняється, а
відсутність у платіжному дорученні
посилання на інвойс у даному випадку не
дозволяє віднести оплачену суму в
рахунок оплати за товар, що
декларувався, суд приходить до
висновку, що відповідачем обґрунтовано
було витребувано від позивача
додаткові документи на підтвердження
митної вартості товару.

У ході консультацій між митним органом
та декларантом, останнім додатково
було надано прайс-лист, митну
декларацію країни походження, договір
на здійснення
транспортно-експедиційного
обслуговування, договір транспортного
експедирування. Щодо наданого
позивачем прайс-листа відповідач
зауважував, що він не може бути
підтвердженням заявленої митної
вартості, оскільки має посилання на
конкретний інвойс №SS010-2 від 11.10.13 р.,
відповідно до якого позивачем
здійснювалась часткова сплата за
товар. Таким чином, зазначений
документ складений щодо окремо
визначеного покупця, а саме ТОВ "Т.Л.
Авто" та у контексті укладеного між
сторонами контракту. Суд зважає, що
систематизованим збірником цін
(тарифів) за групами та видами товарів
(послуг) є прайс-лист (прейскурант).
Згідно ГОСТ 7.60-90 прейскурант - це
нормативно-виробниче практичне чи
довідкове видання, що містить
систематизований перелік матеріалів,
виробів, обладнання, виробничих
операцій та послуг із зазначенням цін,
а інколи і коротких характеристик. МКУ
зазначено, що митна вартість має бути
підтверджена лише достовірними
документами, які містять відомості про
всі її складові, визначені на підставі
об'єктивних даних, що піддаються
обчисленню.

Дослідивши зміст прайс-листа у
контексті встановлених розбіжностей,
суд вважає необхідним зазначати, що
прайс-лист такої форми суперечить суті
такого документа, який мав би
стосуватися невизначеного кола
покупців і передбачати можливість
укладення з ними договору на однакових
для всіх умовах.

У наданому декларантом прайс-листі
відсутня інформація про "складові"
визначених у ньому товарів, тобто про
чинники, які вплинули на її формування,
як то наявність чи відсутність знижок,
врахування вартості перевезення та
доставки). Отже, наданий прайс-лист не
може розцінюватися як публічна
пропозиція укласти договір, чи як
запрошення невизначеному колу осіб
робити пропозиції укласти договір.

З огляду на те, що ціна за товар у
наданому прайс-листі розрахована
відносно конкретно визначених
правовідносин на підставі заздалегідь
укладеного договору і на визначених
ним умовах, у тому числі, станом на
конкретну дату - дату інвойсу і не
розрахована на загальних підставах з
урахуванням звичайної конкуренції, суд
погоджується з доводами відповідача
про те, що його сумніви у заявленій
позивачем митній вартості були
обґрунтованими.

Виходячи із сукупності вищенаведених
обставин, доданий до митної декларації
прайс-лист не може бути належним
підтвердженням митної вартості товару,
оскільки не спростовує об'єктивних
сумнівів щодо можливих преференцій,
знижок, тощо. Більше того, суд зазначає,
що відповідно до платіжного доручення,
авансовий платіж у розмірі 30% було
сплачено 05.09 2013 р., а прайс-лист містить
посилання на інвойс від 11.10 2013 р. Таким
чином, суд приходить до висновку, що
передоплата відповідачем
здійснювалась не на підставі доданого
прайс-листа.

Також, для підтвердження митної
вартості позивачем додано копію митної
декларації країни відправника. Митна
декларація була надана саме на
підтвердження митної вартості товару,
тобто відомостей, зазначених у митній
декларації, крім того, такий документ
вимагався митним органом, що дає
підстави для висновку про необхідність
подачі декларації з перекладом на
українську мову. За відсутності
перекладу митна декларація
країни-відправника не дає можливості
перевірити заявлену ціну товарів при
імпорті і обґрунтовано не була
прийнята відповідачем до уваги.

Відповідачем було зауважено, що окрім
наявних розбіжностей у доданих до
митної декларації документів, що
підтверджують вартість товару, у ході
здійснення митних формальностей,
спрацювала автоматизована система
аналізу та управління ризиками.
Відповідно до даних інформаційної бази
Київської митниці Міндоходів,
позивачем протягом останніх 90 діб
здійснювалось митне оформлення товару
на інших митних постах, що не пов'язано
з логічними причинами (логістика,
розташування виробничих чи складських
потужностей, виду транспорту, тощо).
Також, встановлено що аналогічна
товари у січні місяці відповідно до
митної декларації №100270001/2014/272825
здійснювалось за ціною, що значно
перевищує задекларовану позивачем.

Наведені вище обставини в цілому дають
суду підстави вважати, що у відповідача
були вагомі підстави ставити під
сумнів відомості, зазначені у поданих
позивачем документах, оскільки
заявлена митна вартість товару була
найнижчою порівняно з іншими митними
оформленнями за співставний період, а
виявлені розбіжності в датах та ціні
товарно-супровідних документів,
зумовили необхідність подання
додаткових документів для належного
контролю визначення митної вартості.

Суд також вважає обґрунтованими
висновки митного органу за наслідками
вивчення додаткових документів, які на
його вимогу надав декларант під час
митного оформлення та контролю для
підтвердження митної вартості товару,
що в свою чергу, дає підстави
погодитися з тим, що в даному випадку не
було підстав для застосування
основного (першого) методу для
визначення митної вартості товару.

Між тим, позивач скористався правом,
наданим пунктом 7 статті 55 Митного
Кодексу України та у день звернення
із первісною митною декларацією (19.03.2014
р.) звернувся до митного органу із
заявою про випуск товарів у вільний
обіг під гарантійні зобов'язання і
самостійно подав до митного оформлення
товар з урахуванням коригувань
відповідача, що дає право стверджувати:
за умови ненадання позивачем належних
документів на підтвердження митної
вартості товару, наявних даних
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками рівня митної
вартості ідентичних товарів, основний
метод визначення митної вартості
товарів правомірно не був застосований
відповідачем.

Щодо підстав застосування
відповідачем резервного методу, суд
звертає увагу позивача на наступне.
Якщом митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями МК України, проводиться
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності. Для підтвердження
митної вартості відповідачем
проведено консультацію з декларантом,
з метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості.

З рішення про коригування митної
вартості товару вбачається, що
відповідачем застосовано резервний
метод визначення вартості товарів.
Одночасно в рішенні відповідно до
вимог ст.58 МКУ зазначено
обґрунтування неможливості
застосування 1 методу визначення
митної вартості товару. Статтями 31-33
МКУ органам доходів і зборів надано
право застосовувати при проведені
передбачених МК України митного
контролю та митного оформлення
товарів, транспортних засобів
інформаційних, телекомунікаційних та
інформаційно-телекомунікаційних
систем та засобів їх збереження,
зокрема, інформаційних ресурсів митних
органів, які складаються із відомостей,
що містяться у документах, які
надаються під час проведення митного
контролю та митного оформлення
товарів, транспортних засобів, та інших
документах. Оскільки шляхом
використання відповідних
інформаційних ресурсів органу доходів
та зборів відповідачем було
встановлено відсутність інформації
про продаж ідентичних та аналогічних
товарів, це унеможливило застосування
методу 2а та 2б (статті 59-60 Митного
кодексу) для визначення митної
вартості товару позивача.Методи згідно
статтей 62 та 63 МКУ не були застосовані,
з урахуванням відсутності інформації
щодо вартості складових товару, окрім
того, задекларований товар за своїми
характеристиками виключає можливість
застосування даних методів.

У разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 цього
Кодексу, митний орган на підставі
статті 64 уповноважений застосувати
резервний метод, і визначити митну
вартість товару на підставі раніше
визнаних (визначених) органами доходів
і зборів митних вартостях.

Таким чином, відповідачем розраховано
митну вартість товару на підставі
митної вартості щодо подібних товарів.

Підсумовуючи наведене, рішення
відповідача про коригування митної
вартості товарів, картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні, випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного прийняті у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б
спростовували доводи відповідача,
позивач суду не надав.Проаналізувавши
приписи законодавства України, що були
чинними на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що митним органом доведено законність
та обґрунтованість прийнятих рішень,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і
підписання повного тексту постанови -
02 червня 2014 р.