Справа № К/9991/70595/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/70595/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддів:Тракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 до управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дитині війни,

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року позивачка звернулася до
суду із вказаним позовом до
відповідача. Просила визнати
неправомірними дії відповідача в
частині відмови нарахувати і виплатити
їй доплати до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та стягнути невиплачені
суми за період 2006-2007 роки у сумі 2733 грн.
30 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2009 року позовну
заяву ОСОБА_4 об'єднано в одне
провадження з однорідними позовами
інших осіб до до управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва.

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 19 березня 2009 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
неправомірними дії відповідача в
частині не нарахування та не сплати
позивачці щомісячної соціальної
допомоги у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 1 січня 2007 року
по 1 січня 2009 року, стягнуто з
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва на
користь ОСОБА_4 вказану допомогу за
період з 1 січня 2007 року по 1 січня 2009
року у розмірі 2637 грн. У задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року скасовано постанову
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 березня 2009 року та
ухвалено нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального ти апроцесуального
права, просить скасувати постанову
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачка має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
правомірно застосував положення ч. 2 ст.
99 КАС України (в редакції,чинній на час
розгляду справи судом першої
інстанції), відповідно до якої для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, та положення ч. 1 ст. 100 КАС
України в редакції, яка була чинною на
час розгляду справи, згідно до якої
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
На застосуванні цієї вимоги закону
відповідач наполягав у суді першої
інстанції, поважність причин пропуску
строку позивачка не довела, тому суд
апеляційної інстанції вірно зазначив,
що позовні вимоги за період 2006-2007 роки
задоволенню не підлягають. Оскільки
позивачка просила зобов'язати
відповідача зробити перерахунок
пенсії лише за 2006-2007 роки, то суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, викладених у
судовому рішенні щодо позову ОСОБА_4

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судове рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2011 року в частині
позовних вимог ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дитині війни - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк