Справа № 810/1744/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1744/14
Головуючий у 1-й інстанції: Колеснікова
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «ПЕРІ Україна» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ПЕРІ
Україна» до Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправною податкової
консультації та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною і скасування податкової
консультації, що надана відповідачем
листом від 08.11.2013 № 1297/10/10-36-15-01-20 та
зобов'язання відповідача надати
позивачеві нову письмову податкову
консультацію з урахуванням висновків
суду.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неповно
встановив обставини справи та
застосував норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.10.2013 позивач звернувся до Головного
управління Міндоходів у Київській
області із запитом про надання
податкової консультації щодо порядку
відображення у звітності з податку на
прибуток, складеній згідно правил
Податкового кодексу України, вартості
необоротних активів, які станом на
01.04.2011 обліковувалися у складі запасів
згідно пункту 5.9 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

За результатами вказаного звернення
відповідачем надано позивачу
податкову консультацію у формі листа
від 08.11.2013 № 1297/10/10-36-15-01-20.

Не погоджуючись із висновками
відповідача, викладеними у даній
податковій консультації, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
при наданні оскаржуваної податкової
консультації діяв у порядку,
встановленому законодавством.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
звертаючись до податкового органу за
податковою консультацією, позивач
просив роз'яснити наступні питання:

- щодо права підприємства, на підставі
пункту 26 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, враховувати у
витратах балансову вартість
малоцінних необоротних активів, за
якою вони обліковувалися відповідно до
пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
станом на 01.04.2011;

- щодо права підприємства враховувати у
витратах амортизації малоцінних
необоротних активів, що відображалися
підприємством серед запасів згідно
пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
станом на 01.04.2011, у ІІ кварталі 2011 року,
тобто у першому звітному періоді
чинності відповідних положень
Податкового кодексу України;

- щодо права підприємства відобразити
такі витрати шляхом внесення змін до
податкової звітності згідно статті 50
Податкового кодексу України.

За результатами розгляду зазначеного
запиту підприємства Головним
управлінням Міндоходів у Київській
області листом від 08.11.2013 року №
1297/10/10-36-15-01-20 надано позивачу відповідь,
у якій роз'яснено порядок відображення
у бухгалтерському обліку вартості
необоротних активів з урахуванням
вимог Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000 № 92 (надалі ПСБО); повідомлено про
правила податкового обліку вартості
необоротних активів, з урахуванням
пункту 6 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України; роз'яснено порядок
подання уточнюючої податкової
звітності, згідно статті 50 Податкового
кодексу України із урахуванням
наслідків передбачених підпунктом 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
(права податкового органу на
проведення позапланової
документальної перевірки) та
запропоновано позивачеві звернутися
до контролюючого органу за місцем
реєстрації з наданням копій
відповідних документів, з метою
отримання конкретної відповіді на
запитання щодо нарахування
амортизації малоцінних необоротних
активів.

У вказаному листі відповідачем
зазначено, що малоцінні необоротні
матеріальні активи (надалі - МНМА), які
було придбано і введено в експлуатацію
до 01.04.2011 та які продовжуються
використовуватися у господарській
діяльності, вже віднесені до валових
витрат за правилами, що були визначені
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Проте, згідно
пункту 6 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України для визначення
переліку об'єктів основних засобів,
інших необоротних та нематеріальних
активів за групами відповідно до
пункту 145.1 статті 145 цього Кодексу з
метою нарахування амортизації з дати
набрання чинності розділом III цього
Кодексу застосовуються дані
інвентаризації, проведеної за станом
на 1 квітня 2011 року. Вартість, яка
амортизується, по кожному об'єкту
основних засобів, інших необоротних та
нематеріальних активів визначається
як первісна (переоцінена) з урахуванням
капіталізованих витрат на
модернізацію, модифікацію, добудову,
дообладнання, реконструкцію тощо, а
також суми накопиченої амортизації за
даними бухгалтерського обліку на дату
набрання чинності розділом III цього
Кодексу.

Таким чином, податковим органом
фактично роз'яснено позивачу те, що
підприємство мало право станом на
01.04.2011 здійснити інвентаризацію не
тільки основних засобів і
нематеріальних активів, а й інших
необоротних активів, до яких належать
МНМА та включити їх до податкового
обліку за залишковою вартістю в
бухгалтерському обліку на дату
інвентаризації.

Обґрунтовуючи вимоги
адміністративного позову та
апеляційної скарги, позивач
посилається на ту обставину, що у
податковій консультації відповідач
проігнорував спеціальні перехідні
положення Податкового кодексу України
щодо обліку запасів та вказав, що
позивач має право зменшувати об'єкт
оподаткування не на всю вартість
малоцінних предметів, а на вартість
малоцінних предметів, яка залишилась в
бухгалтерському обліку станом на 01
квітня 2011 року, тобто на вартість, за
виключенням сум амортизації,
нарахованих в бухгалтерському обліку,
проте не нарахованих у податковому
обліку.

ТОВ «ПЕРІ Україна» зазначає, що з
набранням чинності ПК України позивач
отримав право амортизовувати
малоцінні предмети, придбані до 01
квітня 2011 року, відповідно до п. 26
підрозділу 4 розділу ХХ ПК України за
вартістю їх придбання, а не за
залишковою вартістю в бухгалтерському
обліку станом на 01 квітня 2011 року, а
відповідач у податковій консультації
наведене положення законодавства не
відобразив, чим позбавив позивача
права зменшувати об'єкт оподаткування
на вартість малоцінних предметів в
частині, що була амортизована у
бухгалтерському обліку, проте не
амортизувалась у податковому обліку.

Перевіряючи наведені доводи позивача,
колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. 26 підрозд. 4 р. ХХ
«Перехідні положення» ПКУ балансова
вартість товарів (крім тих, що
підлягають амортизації, та цінних
паперів), сировини, матеріалів,
комплектуючих виробів,
напівфабрикатів, малоцінних предметів
(далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції станом на кінець
звітного податкового періоду, що
передував даті набрання чинності р. III
ПКУ, визнається витратами в порядку,
передбаченому р. III ПКУ.

Згідно з п. 138.4 ПКУ витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

При цьому собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (п. 138.6 ПКУ).

Вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат,
відноситься до складу прямих
матеріальних витрат, які є витратами,
що формують собівартість виготовлених
та реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг (пп. 138.8.1 ПКУ).

Відповідно до п. 137.1 ПКУ дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу покупцеві права власності на
такий товар. Дохід від надання послуг
та виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

З урахуванням викладеного, витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів (виконаних робіт, наданих
послуг), пов'язуються з доходами від
реалізації таких товарів (надання
послуг, виконання робіт), в момент
переходу права власності покупцеві
(складання акта або іншого документа,
який підтверджує виконання робіт або
надання послуг). На дату відвантаження
товарів (виконання робіт, надання
послуг) продавець може у звітного
періоду, в якому відбувся перехід права
власності на товар покупцеві (складено
акт або інший документ, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг), у складі витрат, що
формують собівартість реалізованих
товарів (виконаних робіт, наданих
послуг), врахувати балансову вартість
запасів на складах, у незавершеному
виробництві та залишках готової
продукції станом на кінець звітного
податкового періоду, що передував даті
набрання чинності р. III ПКУ.

Таким чином, право позивача у складі
витрат, що формують собівартість
реалізованих товарів (виконаних робіт,
наданих послуг), врахувати балансову
вартість запасів на складах за
вартістю їх придбання станом на кінець
звітного податкового періоду, що
передував даті набрання чинності р. III
ПКУ, передбачене п. 26 підрозділу 4
розділу ХХ ПК України.

Зі змісту оскаржуваної податкової
консультації вбачається, що при
наданні роз'яснення положень
податкового законодавства, із запитом
про яке звернувся позивач, податковий
орган не роз'яснив позивачу порядку
застосування п. 26 підрозділу 4 розділу
ХХ ПК України, про яке просив позивач.

Згідно пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкова консультація - допомога
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів, контроль за справлянням яких
покладено на такий контролюючий орган;

Згідно з пунктами 52.1, 52.2 статті 52
Податкового кодексу України (далі - ПК)
за зверненням платників податків
контролюючі органи безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства.

Податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію.

Відповідно до пункту 53.1 статті 53 ПК не
може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована.

Отже, податковим органом не роз'яснено
позивачу застосування конкретної
норми податкового законодавства, а
саме п. 26 підрозділу 4 розділу ХХ ПК
України.

Виходячи з цього, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
податкова консультація є неповною.

Фактично зміст цієї консультації
зводиться до відтворення норм чинного
законодавства, що регулюють окремі
аспекти реєстрації особи платником
ПДВ, без конкретних рекомендацій щодо
застосування товариством цих норм в
контексті порушеного питання.

Зазначена консультація не має
індивідуалізованого характеру для
товариства, не містить роз'яснень норм
чинного законодавства, про яке просив
позивач.

Таким чином, зазначена консультацію не
відповідає ознакам, наведеним у статті
52 ПК.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Крім того, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції про те, що податкова
консультація не породжує для
відповідних суб'єктів настання
будь-яких юридичних наслідків, не
впливає на їхні права та обов'язки, а
також не є обов'язковою для виконання.

Статями 52 та 53 ПК України передбачені
порядок надання та наслідки
застосування податкових консультацій.

Відповідно до ст. 52 ПК України за
зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом. Податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію. За вибором платника
податків консультація надається в
усній, письмовій або електронній формі.
Консультації надаються контролюючими
органами. Контролюючі органи мають
право надавати консультації виключно з
тих питань, що належать до їх
повноважень.

Згідно ст. 53 ПК України не може бути
притягнуто до відповідальності
платника податків, який діяв
відповідно до податкової консультації,
наданої йому у письмовій або
електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована. Платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Тобто, отримання позивачем згідно
діючого законодавства України
індивідуальної податкової
консультації є юридично значимим для
підприємства, оскільки це
безпосередньо впливає на його права,
свободі і інтереси в сфері
оподаткування, а саме наявність
індивідуальної податкової
консультації відповідно до ст. 53 ПК
України є підставою для звільнення від
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до такої
податкової консультації, наданої йому
у письмовій або електронній формі.

Крім того, в разі отримання податкової
консультації, яка на думку платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору, такий
платник податків має право оскаржити
до суду податкову консультацію
контролюючого органу як правовий акт
індивідуальної дії.

Спеціальним законодавством визначено
порядок оскарження податкової
консультації, яким чітко визначено, що
у випадку суперечностей нормам або
змісту відповідного податку вона
визнається недійсною.

Аналогічні положення містяться і в
Методологічних рекомендаціях щодо
надання органами ДПС України письмових
податкових консультацій от 21.01.2011 року
№ 1600/7/10-1017/220, де зазначено, що у разі
коли суд визнав консультацію
недійсною, орган державної податкової
служби зобов'язаний у дводенний термін
з дня отримання такого судового
рішення надати його копію центральному
органу державної податкової служби
(підрозділу, до компетенції якого
відноситься питання, викладене у
відповідному зверненні, та юридичному),
скасувати відповідну консультацію у
разі набрання рішенням суду законної
сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
виходу за межі позовних вимог та
задоволення позову шляхом визнання
оскаржуваної податкової консультації
недійсною.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги позивача
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача витрат зі сплати судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 11, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ПЕРІ
Україна» задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «ПЕРІ
Україна» задовольнити.

Визнати недійсною податкову
консультацію Головного управління
Міндоходів у Київській області, що
надана листом від 08 листопада 2013 року №
1297/10/10-3615-01-20.

Зобов'язати Головне управління
Міндоходів у Київській області надати
нову письмову консультацію з
урахуванням висновків суду.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «ПЕРІ Україна» ((07400,
Київська обл., м. Бровари, Об'їздна
дорога, 60) витрати зі сплати судового
збору в розмірі 109,62 грн. (сто дев'ять
грн. 62 коп).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя
А.Б. Парінов Судді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.