Справа № 2а-7900/09/2270/10
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/800/54618/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року

у справі № 2а-7900/09/2270

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції

Хмельницької
області

про скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_4.)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Старокостянтинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Хмельницької області (надалі
також - відповідач, ДПІ) про скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 19 серпня 2009
року № /0.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 6 листопада
2009 року позов задоволено, визнано
недійсним та скасовано рішення
Старокостянтинівської ОДПІ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 19 серпня 2009 року
№ /0.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року апеляційну скаргу
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області задоволено.
Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду 6 листопада 2009
року по справі № 2а-7900/09/2270 скасовано та
прийнято нову постанову, якою в
задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області про скасування
рішення відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судом апеляційної
інстанції порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року і залишити в силі постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 6 листопада
2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття рішення
від 19 серпня 2009 року № /0 про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 18752, 25 грн., з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 6 серпня 2009 року №
1332/22/15/2302/НОМЕР_1, про порушення
позивачем вимог пункту 5 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», підпунктів 2.2, 2.6
пункту 2 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року № 637 (надалі також -
Положення), підпунктів 7.5, 7.7 пункту 7
Порядку ведення книги обліку доходів і
витрат, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
вересня 2001 року № 1269, що призвело до
неоприбуткування суми готівкових
коштів при розрахунках на загальну
суму 3750,45 грн.

Визначення порядку ведення касових
операцій для банків, інших фінансових
установ, підприємств і організацій
віднесено до повноважень НБУ (пункт 6
статті 33 Закону України від 20 травня 1999
року № 679-XIV «Про Національний банк
України»).

Згідно з абзацом третім пункту 2.6
Положення у разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням розрахункової книги
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
КОРО на підставі фіскальних звітних
чеків РРО (даних розрахункової книги).

Відповідно до статті 2 Закону України
від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), пункту 1.2
Положення КОРО - прошнурована і
належним чином зареєстрована в органах
державної податкової служби України
книга, що містить щоденні звіти, які
складаються на підставі відповідних
розрахункових документів щодо руху
готівкових коштів, товарів (послуг).

Пунктом 1 Указу Президента України від
12 червня 1995 року № 436/95 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» (далі - Указ № 436/95), є
установлено, що у разі порушення
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються НБУ, до них
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу, зокрема за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Враховуючи викладене вище, суд
апеляційної інстанції, на відміну від
суду першої інстанції, дійшов вірного
висновку, що у разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням
розрахункової книги оприбуткуванням
готівки є сукупність таких дій:
фіксація повної суми фактичних
надходжень готівки у фіскальних
звітних чеках РРО (даних розрахункової
книги) та відображення на їх підставі
готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з
цих дій є порушенням порядку
оприбуткування готівки, за яке
встановлена відповідальність (абзац
третій пункту 1 Указу № 436/95).

За таких обставин, з огляду на те, що ФОП
ОСОБА_4 за період з 30 липня 2009 року по 6
серпня 2009 року через зареєстрований та
опломбований у встановленому законом
порядку РРО провела готівкові кошти в
сумі 3750,45 грн., однак, відомості про
зазначену готівку до КОРО не внесла,
юридично правильним є висновок суду
апеляційної інстанції про порушення
позивачем порядку оприбуткування
готівки, у зв'язку із чим
податкове-повідомлення-рішення, з
приводу правомірності якого виник
спір, прийнято відповідачем відповідно
до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції дотримався
обов'язку, визначеного положеннями
частини 1 статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо приведення судової практики у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України та прийняв рішення, що
відповідає правовій позиції,
висловленої останнім у постановах від
11 грудня 2012 року (справа № 21-400а12), від 26
лютого 2013 року (справа № 21-7а13), від 1
квітня 2014 року (справа № 21-54а14).

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалене по справі рішення суду
апеляційної інстанції є законним і
обґрунтованим, а зазначена в
касаційній скарзі позиція не знаходить
свого підтвердження за матеріалами
справи та не ґрунтується на положеннях
чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду апеляційної інстанції слід
залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко