Справа № 2а-0916/2046/11
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
Справа №
876/3070/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Мікули О.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 03
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Печерського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м.Києві,
Державної казначейської служби
України, управління Пенсійного фонду
України в Городенківському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій, бездіяльності
протиправними, відшкодування шкоди,

в с т а
н о в и в:

У січні 2011 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся з позовом до Печерського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у м.Києві, Державної
казначейської служби України,
управління Пенсійного фонду України в
Городенківському районі
Івано-Франківської області в якому, з
врахуванням уточнених позовних вимог,
просив визнати дії та бездіяльність
Печерського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві в
постанові від 22.09.1999 року про відмову в
порушенні кримінальної справи
протиправними; про відшкодування за
рахунок державного бюджету України
моральної шкоди, втраченого заробітку
та інших грошових доходів, які втрачені
з 22.09.1999 року внаслідок незаконних дій
та протиправної бездіяльності
Печерського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві; про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Городенківському
районі Івано-Франківської області
зарахувати позивачу періоду часу з
22.09.1999 року в потрійному розмірі до
загального трудового стажу, стажу
роботи за спеціальністю до стажу
державної служби, до безперервного
стажу роботи, а також в одинарному
розмірі цей же період часу як роботу в
особливо важких та особливо
небезпечних умовах праці, зменшити
позивачу пенсійний вік та виплачувати
пільгову пенсію.

Ухвалою Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 03
лютого 2014 року у відкритті провадження
в частині позовних вимог щодо визнання
дій та бездіяльності Печерського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у м. Києві в постанові від
22.09.1999 року про відмову в порушенні
кримінальної справи протиправними; про
відшкодування за рахунок державного
бюджету України моральної шкоди,
втраченого заробітку та інших грошових
доходів, які втрачені позивачем з 22.09.1999
року внаслідок незаконних дій та
протиправної бездіяльності
Печерського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві
відмовлено.

Відкрито провадження щодо зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Городенківському районі
Івано-Франківської області зарахувати
позивачу періоду часу з 22.09.1999 року в
потрійному розмірі до загального
трудового стажу, стажу роботи за
спеціальністю до стажу державної
служби, до безперервного стажу роботи,
а також в одинарному розмірі цей же
період часу як роботу в особливо важких
та особливо небезпечних умовах праці,
зменшити позивачу пенсійний вік та
виплачувати пільгову пенсію.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
дослідження всіх обставин справи,
просить оскаржувану ухвалу скасувати,
а справу направити для продовження
розгляду зі стадії відкриття
провадження у справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд
неправомірно відмовив у відкритті
провадження по вимогах до Печерського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у м. Києві, оскільки КПК
України не дає можливості оскаржити
інформацію, що міститься в постанові
про відмову в порушенні кримінальної
справи, і така може бути оскаржена лише
в порядку адміністративного
судочинства. Оскільки вимоги про
відшкодування шкоди нерозривно
пов'язані з визнанням дій та
бездіяльності Печерського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Києві протиправними, то їх також
потрібно розглядати в порядку
адміністративного судочинства. Крім
того, відкриття провадження щодо
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Городенківському
районі Івано-Франківської області
зарахувати позивачу періоду часу з
22.09.1999 року в потрійному розмірі до
загального трудового стажу, стажу
роботи за спеціальністю до стажу
державної служби, до безперервного
стажу роботи, а також в одинарному
розмірі цей же період часу як роботу в
особливо важких та особливо
небезпечних умовах праці, зменшити
пенсійний вік та виплачувати пільгову
пенсію без вирішення інформаційного
спору неможливе і вирішення цієї
частини позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції виходив з того, що
скарги осіб стосовно прийняття рішень,
вчинення дій або допущення
бездіяльності суб'єктом владних
повноважень щодо заяв і повідомлень
про вчинені або підготовлювані злочини
повинні розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві, то позовні
вимоги про відшкодування за рахунок
державного бюджету України моральної
шкоди, втраченого заробітку та інших
грошових доходів, які втрачені з 22.09.1999
року внаслідок незаконних дій та
протиправної бездіяльності
Печерського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві
щодо позивача слід розглядати і
вирішувати в порядку цивільного
судочинства. Вимоги до управління
Пенсійного фонду України в
Городенківському районі
Івано-Франківської області відповідно
до ст. 17 КАС України належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові
справи, що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства.

Конституційний Суд України у рішенні
від 14.12.2011 року у справі № 19-рп/2011
зазначив, що у статтях КПК України
йдеться про оскарження в суді рішень
чи дій органів дізнання, слідчого,
прокурора, які вони постановили чи
вчинили уже під час провадження у
кримінальній справі. Суб'єкти,
визначені в цих нормах, є носіями
спеціальних владних процесуальних
повноважень і тому виконують функції,
обумовлені завданнями кримінального
судочинства.

Здійснюючи перевірку заяв і
повідомлень про злочини,прокурор,
слідчий, орган дізнання діють до
порушення кримінальної справи, однак
вдаються до тих же способів і прийомів,
що й під час збирання доказів у
кримінальній справі. Отже,
правовідносини, що мають місце під час
розгляду заяв про злочини, за своєю
правовою природою є
кримінально-процесуальними. Тому
перевірка скарг на рішення, дії чи
бездіяльність вказаних суб'єктів
владних повноважень має відбуватися у
тому ж процесуальному порядку і тим же
судом, на який відповідно до закону
покладені повноваження щодо перевірки
й оцінки доказів у кримінальній справі,
тобто судом із розгляду кримінальних
справ. До того ж імперативний припис
пункту 2 частини третьої статті 17 КАС
України виключає юрисдикцію
адміністративних судів щодо справ,
які належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

Зазначене обумовлює висновок, що
компетентним національним судом, до
юрисдикції якого належить розгляд
скарг щодо прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень
стосовно заяв і повідомлень про
вчинені або підготовлювані злочини,
є суд, який спеціалізується на
розгляді кримінальних справ.

Колегія суддів не бере до уваги
заперечення позивача на не
передбачення в КПК України можливості
оскарження певних процесуальних
документів, оскільки недосконалість
інституту судового контролю за
досудовим слідством не може бути
перепоною для оскарження актів, дій чи
бездіяльності посадових осіб органів
державної влади.

Правильними є висновки суду першої
інстанції про відмову у відкритті
провадження щодо вимог позивача про
відшкодування за рахунок державного
бюджету України втраченого заробітку
та інших грошових доходів, які втрачені
позивачем з 22.09.1999 року внаслідок
незаконних дій та протиправної
бездіяльності Печерського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Києві.

Частиною 2 ст. 21 КАС України
встановлено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Згідно ч.3 ст. 21 КАС України не
допускається об'єднання в одне
провадження кількох вимог, які
належить розглядати в порядку різного
судочинства, якщо інше не встановлено
законом.

За п.п. 1,4,5 ст. 3 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" у наведених в
статті 1 цього Закону випадках
громадянинові відшкодовуються
(повертаються): 1) заробіток та інші
грошові доходи, які він втратив
внаслідок незаконних дій; 4) суми,
сплачені громадянином у зв'язку з
поданням йому юридичної допомоги; 5)
моральна шкода.

Статтею 12 вищезгаданого Закону
визначено, що розмір відшкодовуваної
шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті
3 цього Закону, залежно від того, який
орган провадив слідчі (розшукові) дії
чи розглядав справу, у місячний термін
з дня звернення громадянина визначають
відповідні органи, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратура і
суд, про що виносять постанову (ухвалу).
Якщо кримінальне провадження закрито
судом при розгляді кримінальної справи
в апеляційному або касаційному
порядку, зазначені дії провадить суд,
що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою
(ухвалою) про відшкодування шкоди
громадянин відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства може оскаржити
постанову до суду, а ухвалу суду - до
суду вищої інстанції в апеляційному
порядку.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про те, що вимоги позивача
про відшкодування за рахунок
державного бюджету України моральної
шкоди, втраченого заробітку та інших
грошових доходів, які втрачені з 22.09.1999
року внаслідок незаконних дій та
протиправної бездіяльності
Печерського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства є правильними.

Щодо вимог про зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Городенківському районі
Івано-Франківської області зарахувати
позивачу періоду часу з 22.09.1999 року в
потрійному розмірі до загального
трудового стажу, стажу роботи за
спеціальністю до стажу державної
служби, до безперервного стажу роботи,
а також в одинарному розмірі цей же
період часу як роботу в особливо важких
та особливо небезпечних умовах праці,
зменшити пенсійний вік та виплачувати
пільгову пенсію, то провадження щодо
цих вимог відкрито правомірно,
оскільки дана категорія справ згідно
ст. 17 КАС України підпадає під
юрисдикцію адміністративних судів.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження, суддя перевіряє, чи
дотримані вимоги статей 104-106 КАС
України, а встановлювати підставність
чи не підставність заявлених вимог суд
буде в ході судового розгляду справи
по-суті.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно визначив, що спірні
відносини, які виникли між позивачем
та органом досудового розслідування
під час провадження в кримінальній
справі не є управлінськими, а
повноваження цих органів та їхніх
посадових осіб щодо порядку порушеної
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи, вчинення інших
процесуальних дій регламентовані КПК
України. Адміністративний суд не має
повноважень на здійснення такої
перевірки та на відновлення порушених
у рамках кримінального процесу прав
заявника.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 слід залишити без
задоволення, а ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,199,200,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 03 лютого 2014 року у справі
№2а-09162046/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
О.І.Мікула

Д.М.Старунський