Справа № 2а-12184/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/13859/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м.Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
17.11.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011

у справі № 2а-12184/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ
Україна»

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м.Києва

про скасування рішення про
застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17.11.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011,
позов задоволено частково. Скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м.Києва
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 13.03.2010 № у сумі 20060
грн.

ДПІ у Дарницькому районі м.Києва подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову,
обґрунтовуючи такі вимоги обставинами,
з яких податковий орган виходив при
прийнятті оспорюваного позивачем
рішення та наводив судам попередніх
інстанцій, заперечуючи проти позову.

У запереченнях на касаційну скаргу ТОВ
«МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ Україна» зазначає
про правильність та обґрунтованість
висновків судів попередніх інстанцій
та просить залишити оскаржувані
рішення без змін, а скаргу - без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
застосування до позивача за рішенням
від 17.06.2010 № відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 17 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 №
265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій у
сумі 20060 грн. слугували висновки
перевірки, викладені в акті від 02.03.2010 №
0138/26/51/23/32049199, про порушення вимог п. 9 ч. 1
ст. 3 вказаного Закону. Порушення цієї
норми закону полягало в тому, що
позивач не здійснював щоденного друку
59 фіскальних звітних чеків: по РРО
№ Z-звіт за 07.11.2009, по РРО №
Z-звіт за 11.10.2009 - 12.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 08.10.09 - 09.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 28.10.2009 - 29.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 19.08.2009 - 17.08.2009, по РРО №
Z-звіт за 23.10.2009 - 24.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 15.10.2009 - 16.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 08.10.2009 - 09.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 08.10.2009 - 09.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 27.10.2009 - 26.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 29.10.2009 - 30.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 12.11.2009 - 13.11.2009, по РРО №
Z-звіт за 07.10.2009 - 08.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 07.10.2009 - 08.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 08.08.2009 - 09.08.2009, по РРО №
Z-звіт за 25.10.2009 - 26.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 16.10.2009 - 17.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 18.10.2009 - 19.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 10.10.2009 - 11.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 10.10.2009 - 11.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 11.10.2009 - 12.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 08.10.2009 - 09.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 08.12.2009 - 09.12.2009, по РРО №
Z-звіт за 15.10.2009 - 16.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 05.12.2009 - 06.12.2009, по РРО №
Z-звіт за 21.12.2009 - 22.12.2009, по РРО №
Z-звіт за 29.12.2009 - 30.12.2009, по РРО №
Z-звіт за 26.11.2009 - 27.11.2009, по РРО №
Z-звіт за 09.10.2009 - 10.10.2009, по РРО №
Z-звіт за 08.10.2009 - 09.10.2009.

Скасовуючи рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з
пояснень представника позивача про те,
що реєстратори розрахункових операцій,
які перераховані в акті перевірки,
позивачем не використовувались, тому
не було необхідності друкувати на них
Z-звіти. Водночас суд вказав, що
використання реєстраторів
розрахункових операцій здійснювалось
почергово (змінами), що передбачено до
п. 2 Вимог щодо реалізації фіскальних
функцій реєстраторами розрахункових
операцій для різних сфер застосування,
затверджених постановою Кабінету
Міністрі України від 18.02.2002 № 199.

При перевірці правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
повноти встановлення обставин та їх
правової оцінки суд касаційної
інстанції виходить з такого.

Згідно з п. 9 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон
№ 265/95-ВР) суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Відповідно до ст. 2 Закону № 265/95-ВР
фіскальний звітний чек - документ
встановленої форми, надрукований
реєстратором розрахункових операцій,
що містить дані денного звіту, під час
друкування якого інформація про обсяг
виконаних розрахункових операцій
заноситься до фіскальної пам'яті.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 265/95-ВР
Кабінет Міністрів України постановою
від 18.02.2002 № 199 (далі Постанова)
затвердив вимоги щодо реалізації
фіскальних функцій реєстраторами
розрахункових операцій для різних сфер
застосування.

Пунктом 2 Постанови визначено, що зміна
- період роботи реєстратора від
реєстрації першої розрахункової
операції після виконання Z-звіту до
виконання наступного Z-звіту; звіт -
денний звіт з обнуленням інформації в
оперативній пам'яті та занесенням її до
фіскальної пам'яті реєстратора.

Згідно з приміткою 1 додатку до
Постанови підсумок розрахунків
обчислюється за зміну, максимальна
тривалість якої не повинна
перевищувати 24 години.

У постанові від 13.03.2014 у справі № 21-5а14
за позовом ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД до ДПІ в
Станично-Луганському районі
Луганської області, третя особа -ДПІ в
м. Лисичанську Луганської області, про
скасування рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій,
Верховний Суд України, усуваючи
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції положень п. 9 ст. 3
Закону № 265/95-ВР вказав, що оскільки
календарний день (доба) налічує 24
години, тобто день триває з 0 годин 00
хвилин до 24 годин 00 хвилин, при щоденній
роботі з РРО Z-звіт необхідно
виконувати щодня по закінченні робочої
зміни, але не пізніше 24 години цього
дня.

З огляду на викладене Верховний Суд
України дійшов висновку, що суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або безготівковій формі при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, мають щоденно, тобто кожного
робочого дня по закінченні зміни, але
не пізніше 24 години цього ж дня,
друкувати на РРО фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

У разі недотримання суб'єктом
господарювання при здійсненні
діяльності п. 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР до
нього за рішенням відповідних органів
застосовуються штрафні (фінансові)
санкції згідно з вимогами п. 4 ст. 17
Закону № 265/95-ВР.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України є
обов'язковими для всіх судів України,
які, своєю чергою, зобов'язані привести
свою судову практику у відповідність з
рішеннями Верховного Суду України.

З огляду на наведену вище позицію
Верховного Суду України, для
правильного вирішення цієї справи
судами підлягають встановленню
обставини про початок зміни (період
роботи реєстратора від реєстрації
першої розрахункової операції після
виконання усіх Z-звітів, зазначених в
акті перевірки) до виконання
наступного Z-звіту, а також щодо дати
друку усіх Z-звітів, зазначених в акті
перевірки, і залежно від встановлених
обставин підлягає вирішенню питання
щодо дотримання позивачем вимог 9
статті 3 Закону № 265/95-ВР.

Зазначені обставини судами попередніх
інстанцій встановлені не були, а
викладені в оскаржуваних судових
рішеннях висновки не відповідають
правильному застосуванню п. 9 ст. 3
Закону № 265/95-ВР. Тому, оскаржувані
судові рішення не є законними і
обґрунтованими.

Порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, згідно з
ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, належним
чином їх оцінити, вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

Суди також повинні врахувати викладену
Верховним Судом України в ухвалі від
03.12.2013 у справі № 21-428а13 за позовом ТОВ
«Манулі Флуіконнекто» до ДПІ у
Голосіївському районі м.Києва про
визнання дій протиправними та
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій, правову позицію щодо
застосування штрафних (фінансових)
санкцій на підставі п. 4 ст. 17 Закону №
265/95-ВР. Верховний Суд України, усуваючи
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції цієї норми
закону, вказав, що орган державної
податкової служби може застосувати
лише одну фінансову санкцію в розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян незалежно від
кількості випадків невиконання
щоденного друку фіскального чека,
оскільки в такому випадку вчиняється
продовжуване порушення.

При вирішення справи в частині
позовних вимог про скасування рішень
податкового органу про залишення скарг
без задоволення суди повинні виходити
з того, що такі рішення не можуть бути
предметом розгляду в адміністративних
судах. Рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами вирішення
скарги не породжує для платника
податків певних правових наслідків, не
спрямоване на регулювання тих чи інших
відносин і не має обов'язкового
характеру для суб'єктів цих відносин.
Актом, який породжує для платника
податків певні правові наслідки, є
відповідне рішення контролюючого
органу про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, яке прийняте на
підставі акту перевірки.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва задовольнити частково, постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 17.11.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.02.2011 скасувати, а справу направити
на новий розгляд до Окружного
адміністративного суду м.Києва.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун