Справа № 2а-8154/11
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8154/11
Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 29.12.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач 30.11.2011 року звернувся до
Деснянського районного суду м. Києва з
адміністративним позовом до УПФУ в
Деснянському районі м. Києва, УПСЗН
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, а також щорічної
допомоги на оздоровлення, передбачених
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Деснянського
районного суду м. Києва від 29.12.2011 року
зобов'язано провести перерахунок та
виплату державної пенсії з розрахунку
8 мінімальних пенсій за віком та
розміру додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю - 75% мінімальної
пенсії за віком, починаючи з 30.05.2011 року,
а також щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач УПФУ в
Деснянському районі м. Києва подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати незаконну, на його думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову, якою відмовити в
позові. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є громадянином, який
постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС,
віднесений до категорії 1 осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується
відповідним посвідченням серія НОМЕР_1
та є інвалідом IІ групи.

У відповідності до статті 49 Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Всупереч ст. ст. 48, 50, 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному відповідно до
ПКМУ № 562 від 12.07.2005 року та № 530 від
28.05.2008 року, а не в кратному відношенні
до мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з ПКМУ відповідач
неправомірно виплачував додаткову
пенсію в меншому розмірі ніж це
передбачено ст. ст. 48, 50, 54 зазначеного
Закону.

Мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом (ч. 1 ст. 28 Закону
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»).

В свою чергу, чинним законодавством не
встановлено іншого, крім передбаченого
даною правовою нормою, мінімального
розміру пенсії за віком.

Позивач вважає, що він отримував
допомогу значно нижчу, ніж це
передбачено ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний статус громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з
чим звернувся до суду за захистом своїх
прав, порушених неправомірними діями
відповідача.

Апеляційна інстанція погоджується з
правовою позицією суду першої
інстанції, а тому вважає за необхідне
зазначити наступне:

Виходячи з положень ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», згідно якої щорічна
допомога на оздоровлення особам
віднесеним до 1 категорії постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС, інвалідам ІІ
групи захворювання, виплачується в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах:… інвалідам ІІ
групи - 75 процентів мінімальної пенсії
за віком… .

Частиною 4 статті 54 зазначеного вище
Закону передбачено, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими:…
по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком;…

Доводи відповідача про
необхідність застосування постанов КМ
України для визначення розмірів виплат
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення, необґрунтовані і
суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції
України, згідно якої органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі і в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеними постановами КМУ
встановлено конкретні розміри
щорічної допомоги на оздоровлення в
твердій грошовій сумі, що суперечить
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який встановив розмір
щорічної допомоги як величину кратну
мінімальній заробітній платі.

В даному випадку мають
враховуватися засади пріоритетності
Законів України над урядовими
нормативними актами та вимоги ст. 92
Конституції України, згідно якої
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина (п.1) та основи соціального
захисту (п.6).

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 200, 205 та 207 КАС України, колегія
суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 29.12.2011 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та подальшому
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В.Земляна

Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Горбань Н.І.

Судді:
Земляна Г.В.