Справа № 826/5275/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2014 року 11:00 № 826/5275/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доДепартаменту
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Київської міської радипровизнання дій
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1.)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Департаменту земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (далі також -
відповідач-1, Департамент земельних
ресурсів), Київської міської ради (далі
також - відповідач-2, Київрада), в якому
- визнати дії відповідачів
- зобов'язати відповідачів розглянути
звернення позивача про передачу
земельної ділянки у власність та
надати відповідь по суті звернення.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.04.2014 року відкрито
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи.
В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначила, що звернулась до Київради з
заявою від 20.11.2010 року, в якій просила
передати у приватну власність земельну
ділянку для будівництва, експлуатації
та обслуговування будинку,
господарських будівель і споруд,
відповіді на яку не отримала. Вказала,
що постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
скасовано рішення відповідача-2 від
22.05.2013 року №474/9531 «Про відмову у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки гр. ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд», однак
вищезазначену заяву знову не було
розглянуто відповідачем-2 по суті.
Позивач черговий раз звернулась до
Київради із заявою від 03.03.2014 року, в
якій, посилаючись на вищезазначене
рішення суду, просила розглянути
звернення щодо передачі у власність
земельної ділянки. Разом з тим,
отримала відповідь від Департаменту
земельних ресурсів стосовно розгляду
заяви від 03.03.2014 року з роз'ясненням про
необхідність звернутись до Київради з
клопотанням про передачу земельної
ділянки у відповідності до статті 21
Тимчасового порядку передачі (надання)
земельних ділянок у користування або у
власність із земель комунальної
власності в місті Києві, однак
звернення від 20.11.2010 року залишилось не
розглянутим по суті. ОСОБА_1 вважає такі
дії відповідачів неправомірними та
просить зобов'язати останніх
розглянути вище вказане звернення
позивача стосовно передачі земельної
ділянки у власність та надати
відповідь по суті звернення.

Департамент земельних ресурсів
стосовно задоволення позовних вимог
заперечує, посилаючись на їх
необґрунтованість та безпідставність.
В письмових запереченнях відповідач-2
зазначив, що рішенням Київради від
22.05.2013 року №474/9531 розглянуто
клопотання про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та
додані документи, а також інші
звернення, заяви і скарги позивача та
відмовлено у наданні такого дозволу.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2013 року у справі №826/11071/13-а
скасовано зазначене рішення
відповідача-2, однак зазначене судове
рішення не містить зобов'язального
характеру стосовно розгляду заяв
позивача. Зауважив, що в зверненні від
03.03.2014 року ОСОБА_1 не зазначила про
повторний розгляд якої саме заяви йде
мова. Вважає дії відповідачів
правомірними, а позов таким, що не
підлягає задоволенню.

В судове не засідання 26.05.2014 року
прибули позивач та представник
Департаменту земельних ресурсів.
Відповідач-2 явку свого представника не
забезпечив, про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
про причини неявки до судового
засідання не повідомив, заперечень
проти позову чи будь-яких клопотань,
заяв до суду не скерував.

Відповідно до частини шостої ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. ст. 122, 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Дослідивши матеріали справи,
врахувавши пояснення представників
сторін, Окружним адміністративним
судом міста Києва встановлено
наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Київради з заявою
(повторною) від 20.11.2010 року, в якій
просила передати у приватну власність
земельну ділянку площею 0,10 га для
будівництва, експлуатації та
обслуговування будинку, господарських
будівель і споруд. Додала до вказаної
заяви абрис земельної ділянки по
АДРЕСА_1

Вказана заява направлена на адресу
відповідача-2 засобами поштового
зв'язку 23.11.2010 року. Однак відповідь у
визначений законом термін не надано.

За результатами розгляду клопотань
ОСОБА_1 рішенням від 22.05.2013 року №474/9531
Київради відмовлено у наданні дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2013 року у адміністративній справі
№826/11071/13-а, яка набрала законної сили
03.12.2013 р., скасовано вищезазначене
рішення Київради від 22.05.2013 року №474/9531
«Про відмову у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд».

ОСОБА_1 звернулась до Київради з заявою
від 03.03.2014 року, в якій просила повторно
розглянути звернення щодо передачі у
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1,
враховуючи рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2013 року.

Департаментом земельних ресурсів на
виконання доручення заступника
міського голови - секретаря Київради
Гереги Г.Ф. від 13.03.2014 року №08/Ю-375
розглянуто зазначену заяву позивача та
направлено на адресу ОСОБА_1 листа від
04.04.2014 року №057022-08/Ю-375-1129, в якому,
зокрема, повідомлено, що Департамент
земельних ресурсів не є учасником
судового процесу у справі №826/6408/13-а від
16.08.2013 року за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту містобудування та
архітектури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії та зазначив,
що для одержання земельної ділянки у
межах міста Києва необхідно подати
безпосередньо до Київради клопотання
про передачу земельної ділянки у
власність у відповідності до статті 21
Тимчасового порядку передачі (надання)
земельних ділянок у користування або у
власність із земель комунальної
власності в місті Києві.

Крім того, докази, які свідчать про
реагування відповідачів на заяву
позивача від 20.11.2010 року та надіслання
відповіді за результатом її розгляду,
відсутні.

Вважаючи вище зазначені дії
відповідачів неправомірними, ОСОБА_1
звернулась до суду з даним позовом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення щодо їх задоволення,
оцінивши, відповідно до статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору в межах заявлених
вимог, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини врегульовуються
Конституцією України, Земельним
кодексом України від 25 жовтня 2001 року
№2768-ІІІ (в редакції, яка була чинна на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі також - Земельний
кодекс України), Законом України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996 року
№393/96-ВР (далі також - Закон України №393),
Рішенням Київської міської ради «Про
Тимчасовий порядок передачі (надання)
земельних ділянок в користування або у
власність у місті Києві» від 15.07.2004 року
№457/1867 (з відповідними змінами на час
подання заяви; далі також - Порядок).

Відповідно до статті 34 Конституції
України кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Стаття 40 Конституції передбачає, що усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України
№393 громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Частиною 4 статті 3 Закону України №393
визначено, що заява (клопотання) -
звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів або повідомлення
про порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.

Частиною 1 статті 15 Закону України №393
визначено, що органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Так, статтею 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад в галузі
земельних відносин належать, зокрема,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадянам та юридичним особам,
надання їх у користування відповідно
до вимог цього Кодексу.

Підстави набуття права на землю
визначені у статті 116 Земельного
кодексу України, за частиною 1 якої
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Частина 2 вказаної статті Кодексу
визначає, що набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Так, відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення, зокрема, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Тотожні положення містяться також у
Порядку, зокрема, з пунктів 1, 2 статті 15
якого вбачається, що громадяни,
зацікавлені в одержанні земельної
ділянки у межах м. Києва для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
індивідуального гаражного та дачного
будівництва чи ведення садівництва,
подають безпосередньо до Київської
міської ради клопотання про передачу
земельної ділянки у власність, у якому
зазначаються цільове призначення
ділянки, орієнтовний розмір і місце
розташування земельної ділянки (далі -
клопотання).

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1
звернулась до Київради з заявою
(повторною) від 20.11.2010 року, в якій
просила передати у приватну власність
земельну ділянку площею 0,10 га для
будівництва, експлуатації та
обслуговування будинку, господарських
будівель і споруд. Додала до вказаної
заяви абрис земельної ділянки по
АДРЕСА_1

Рішенням Київської міської ради від
19.12.2002 року №182/342 затверджено Положення
про Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), згідно якого
Департамент земельних ресурсів є
структурним підрозділом виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та згідно з
законодавством забезпечує виконання
повноважень Київської міської ради та
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) у сфері земельних
відносин, є підзвітним та
підконтрольним Київській міській раді
та виконавчому органу Київської
міської ради (Київській міській
державній адміністрації),
безпосередньо підпорядковується
Київському міському голові, а з питань
управління землями державної
власності, розпорядження якими
здійснює виконавчий орган Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) - виконавчому органу
Київської міської ради (Київській
міській державній адміністрації).

Департамент у межах своєї компетенції
здійснює управління землями
комунальної власності територіальної
громади міста Києва, землями державної
власності в межах міста Києва,
розпорядником яких є виконавчий орган
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) (далі -
землі державної власності в межах
міста Києва), забезпечує проведення в
місті земельної реформи, раціональне
використання та охорону цих земель на
території міста.

Згідно з пунктом 2 Положення про
Департамент земельних ресурсів
основними завданнями Департаменту є,
зокрема: забезпечення виконання
повноважень Київської міської ради та
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) у сферах управління
землями комунальної власності
територіальної громади міста Києва,
землями державної власності в межах
міста Києва, проведення земельної
реформи, спрямованої на приватизацію
земель у межах міста (підпункт 2.1);
здійснення самоврядного контролю за
використанням і охороною земель
відповідно до повноважень, делегованих
Київською міською радою, а також
координація здійснення землеустрою та
державного контролю за використанням
та охороною земель у межах функцій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (підпункт 2.2).

Департамент відповідно до визначених
галузевих повноважень виконує,
зокрема, такі завдання:. опрацьовує
запити, звернення народних депутатів
України та депутатів Київської міської
ради, розглядає звернення громадян,
підприємств, установ та організацій з
питань, що відносяться до компетенції
Департаменту (підпункт 3.29); забезпечує
доступ до публічної інформації,
розпорядником якої він є (підпункт 3.30).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України №393 органи державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги та письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону
України №393 звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Так матеріали справи підтверджують те,
що докази, які свідчать про реагування
відповідачів на заяву ОСОБА_1 від 20.11.2010
року та надіслання відповіді за
результатом її розгляду, відсутні.
Вказане не заперечується сторонами в
судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частина 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ
(частина 1).

Разом з тим, здійснення судового
захисту особи, чиє право порушено
органами державної влади чи місцевого
самоврядування внаслідок порушення
ними положень Конституції та законів
України у спосіб, що відповідає
визначеним у законодавстві способам
захисту порушеного права, є здійснення
судом його повноважень органу судової
влади у межах Конституції та законів
України.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, зокрема, може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження суду при вирішенні
справи, за частиною 2 якої, зокрема,
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Таким чином, враховуючи положення
статей 2, 11, 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, межі заявлених позовних вимог,
а також - встановлення факту ненадання
ні Київрадою, ні Департаментом
земельних ресурсів відповіді на заяву
позивача від 20.11.2010 року, що суперечить
вимогам чинного законодавства, порушує
права та інтереси ОСОБА_1, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову шляхом зобов'язання Київради у
порядку та строки, визначені
законодавством, розглянути заяву
ОСОБА_1 від 20.11.2010 року - про що
повідомити позивача.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1,
обґрунтовуючи необхідність визнання
неправомірними дій відповідачів не
наводить жодних доводів, які б свідчили
про активну поведінку останніх,
направлену на порушення прав позивача,
а вказує лише на не розгляд останніми
заяви позивача.

Отже, позов ОСОБА_1 в частині оскарження
дій Київради та Департаменту земельних
ресурсів задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (частина 1).
Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (частина 3).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Київську міську раду у
порядку та строки, визначені
законодавством, розглянути заяву
ОСОБА_1 від 20.11.2010 року - про що
повідомити заявника.

3. В частині решти позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

4. Судові витрати в сумі 36,54 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Київської міської ради.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Л.О. Маруліна