Справа № 173/455/14-а (2-а/173/12/2014)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 рокусправа № 173/455/14-а
(2-а/173/12/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 березня 2014 року у справі
№ 173/455/14-а (2-а/173/12/2014) за позовом ОСОБА_1
до управління праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 04 березня 2014 року звернувся до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації, в якому
просить визнати протиправними дії
відповідача відносно нарахування та
здійснення перерахування раніше
призначеної йому виплати в заниженому
розмірі щорічної допомоги на
оздоровлення, як особі, котра
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язати відповідача усунути
порушення та провести перерахунок
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х
мінімальних заробітних плат з 01.01.2007
року та стягнути недоотримані суми за
даний період та зобов'язати
відповідача призначити йому, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
ІІІ групи інвалідності щорічну
допомогу на оздоровлення відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Ухвалою Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 березня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації в
частині позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача що були
ним здійснені без урахування вимог ст.
22,152 Конституції України, ст.1175 ЦК
України, ст. 268 ЦК України, ст. 19 КАС
України відносно нарахування та
здійснення перерахунку раніше
призначеної виплати в заниженому
розмірі щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХП від 28.02.1991 року та
зобов'язання відповідача усунути
порушення і провести перерахунок
згідно 48 Закону України № 796-ХП від
28.02.1991 року у розмірі 4-х мінімальних
заробітних плат з 01.01.2007 року та
стягнення на користь ОСОБА_1
недоотриманої суми за даний період
залишшено без розгляду в зв'язку з
пропуском строку на звернення до суду.

Ухвала суду мотивована тим, що щорічна
разова допомога на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплачена
позивачу в лютому 2013 року. Таким чином
з лютого місяця 2013 року позивачу було
відомо про розмір виплаченої йому
допомоги і відповідно з лютого місяця
2013 року почався відраховуватись
шестимісячний строк позовної давності
за попередні роки - з дати проведення
відповідних виплат.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану ухвалу та направити справу
до суду першої інстанції для
продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
до спірних відносин, які виникли між
позивачем та відповідачем норми ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України не застосовуються, оскільки
застосовуються норми статті 268
Цивільного кодексу України, статтії 46
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", статті 87 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", статті 233
Кодексу Законів України про працю,
якими не обмежено строк звернення до
суду з такими позовними вимогами.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
управлінням праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації було
виплачено ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення передбачену ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у лютому 2013
року у розмірі 100 грн. у розмірі
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України №562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та зміни до нього офіційно
публікуються в періодичних виданнях
після їх прийняття. Отже, положення
цього правового акту є
загальнодоступними для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи те, що щорічну допомогу на
оздоровлення передбачену ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1
виплачено відповідачем у лютому 2013
року, суд першої інстанції зробив
вірний висновок щодо початку перебігу
строку звернення до суду з лютого 2013
року, тобто з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З огляду на статтю 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строку для звернення до
суду за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду з
адміністративним позовом щодо вимог
про зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення, як особі,
котра постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
передбаченої ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2007-2013
роки.

Суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що вимоги про
нарахування та проведення органами
Пенсійного фонду України пенсійних
виплат є публічно-правовими, у зв'язку з
цим із такими вимогами особи, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, можуть звернутися до суду у
шестимісячний строк, визначений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Таким чином, положення статті 76 Закону
України "Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку" від
08.02.1995 року, яким встановлено що право
на подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, строком давності не
обмежується, та статті 268 Цивільного
Кодексу України до даних правовідносин
не застосовується.

Крім того, твердження позивача в
доводах апеляційної скарги про те, що
наслідки пропуску строку звернення до
суду не поширюється на спірні
відносини відповідно до статті 46
Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування" та статті 87 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", колегія
суддів вважає безпідставним, оскільки
вказаними нормами передбачено, що без
обмеження будь-яким строком
виплачуються лише нараховані суми
пенсії, а у відносинах, що є предметом
розгляду у цій справі нарахування
відповідачем не здійснювалися.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції, зробив висновок, що судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскарженої ухвали
суду відсутні.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 199,
статтями 200, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Верхньодніпровського районного
суду Дніпропетровської області від 07
березня 2014 року у справі № 173/455/14-а
(2-а/173/12/2014) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко