Справа № 2а/2570/4390/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/70938/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., за участю секретаря
Титенко М.П.,за участю представників
позивача:не
з'явились,відповідача:ОСОБА_5розглянув
ши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби

на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
22.09.2011

та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2012

у справі № 2а/2570/4390/2011

за позовом Державної податкової
інспекції у Носівському районі
Чернігівської області

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6

про стягнення фінансової санкції,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22.09.2011,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2012, відмовлено у задоволенні
позовних вимог Державної податкової
інспекції у Носівському районі
Чернігівської області (надалі -
позивач, ДПІ у Носівському районі
Чернігівської області) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 (надалі -
відповідач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_6) про стягнення фінансової
санкції в порядку, передбаченому ст. 3
Закону України «Про заборону грального
бізнесу в Україні» у розмірі 7 528 000,00
грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22.09.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2012 і
задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач не надав письмових
заперечень на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_6 зареєстровано
як фізичну особу-підприємця 12.08.2009
Носівською районною державною
адміністрацією Чернігівської області
і взято на облік у ДПІ у Носівському
районі Чернігівської області як
платника податків з 14.08.2009 (відповідач є
платником єдиного податку з 20.12.2010,
свідоцтво серії НОМЕР_1 для здійснення
роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах, надання
інших послуг, інших видів діяльності).

28.03.2011 працівниками відділу податкової
міліції ДПІ у м. Чернігові та
Управління податкової міліції ДПА в
Чернігівській області було здійснено
перевірку приміщення Інтернет-клубу за
адресою: АДРЕСА_1. При проведенні
перевірки було встановлено здійснення
діяльності з організації та проведення
азартної гри на семи комп'ютерах, що
з'єднані електронною мережею з
основним восьмим комп'ютером
оператора, який має вихід в мережу
Інтернет, про що складено протокол від
28.03.2011.

В результаті перевірки було вилучено
вісім одиниць комп'ютерного
обладнання, за допомогою яких, на думку
податкового органу, надавалися послуги
в сфері грального бізнесу. Матеріали
зареєстровано в ЖРЗПЗ Ніжинського MB
від 11.04.2011 за № 944.

Як вбачається з протоколу від 28.03.2011,
який було складено в порядку ст. 21 та ст.
22 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про
державну податкову службу в Україні»,
громадянка ОСОБА_7 створила умови для
здійснення азартних ігор та видачі
виграшів (призів) учасникам азартних
ігор. В період проведення перевірки в
ігровому залі здійснювали гру
громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
передали ОСОБА_7 грошові кошти кожен по
20 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Заборону здійснення грального бізнесу
в Україні, виходячи з конституційних
принципів пріоритету прав і свобод
людини і громадянина, захисту
моральності та здоров'я населення,
заборони використання власності на
шкоду людині і суспільству, запровадив
Закон України від 15.05.2009 № 1334-VІ «Про
заборону грального бізнесу в Україні»
(надалі - Закон України «Про заборону
грального бізнесу в Україні»).

Під гральним бізнесом у цьому Законі в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, розуміється
діяльність з організації та проведення
азартних ігор у казино, на гральних
автоматах, букмекерських конторах та
в електронному (віртуальному) казино,
що здійснюють організатори азартних
ігор з метою отримання прибутку, а під
азартною грою - будь-яка гра, умовою
участі в якій є внесення гравцем
ставки, що дає змогу отримати виграш
(приз), і результат якої повністю або
частково залежить від випадковості.

Статтею 2 вказаного Закону заборонено
гральний бізнес в Україні та участь в
азартних іграх на її території.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
заборону грального бізнесу в Україні»
до суб'єктів господарювання, які
організовують і проводять на території
України азартні ігри, застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу у
розмірі вісім тисяч мінімальних
заробітних плат з конфіскацією
грального обладнання, а прибуток
(дохід) від проведення такої азартної
гри підлягає перерахуванню до
Державного бюджету України.

Організаторів азартних ігор визначено
у п. 3 ст. 1 зазначеного Закону як
фізичних та юридичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, що
здійснюють діяльність з організації і
проведення азартних ігор з метою
отримання прибутку.

Організація і проведення азартних ігор
- це діяльність організаторів азартних
ігор, що здійснюється з метою створення
умов для здійснення азартних ігор та
видачі виграшів (призів) учасникам
азартних ігор.

Діяльність суб'єкта господарювання має
ознаки грального бізнесу за наявності
одночасно трьох обов'язкових умов:
суб'єкт здійснює дії по організації та
проведенню азартних ігор; така
діяльність здійснюється
організаторами азартних
ігор-суб'єктами підприємницької
діяльності; метою такої діяльності є
отримання прибутку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, з пояснень ОСОБА_7
вбачається, що вона вважає себе
тимчасово безробітною.

Враховуючи заперечення відповідача
про те, що ОСОБА_7 у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 не працює,
трудовий договір з нею не укладався, в
державній службі зайнятості не
реєструвався, відповідний запис до
трудової книжки ОСОБА_7 не вносився,
єдиний податок за найманого працівника
ОСОБА_7 відповідачем не сплачувався,
суди першої та апеляційної інстанцій
вірно не прийняли її пояснення щодо
суті спору як належні та допустимі
докази у справі.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що позивачем жодних
відомостей про одержання відповідачем
доходу від проведення азартних ігор до
справи не надано.

У протоколі від 28.03.2011 про здійснення
відповідачем підприємницької
діяльності з проведення азартних ігор
лише зазначено, що ОСОБА_7 створено
умови для здійснення азартних ігор і
видачі виграшів (призів) учасникам
азартних ігор.

В протоколі зазначено, що
підприємницька діяльність щодо
надання доступу до Інтернету та
азартних ігор здійснюється за
допомогою 7 гральних автоматів, проте
не наведено вид азартної гри, а
підтверджень того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8
брали участь у грі або проводили
азартну гру, суду не надано. Також не
встановлено та не доведено належними
доказами, що громадянин ОСОБА_10 отримав
виграш (приз) після завершення азартної
ігри.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає висновок суду першої та
апеляційної інстанцій вірним про те, що
протокол від 28.03.2011 не є, в розумінні ч. 1
ст. 70 Кодексу адміністративного
судочинства України, достатнім доказом
факту організації та проведення
відповідачем азартних ігор, в тому
числі, факту внесення гравцями ставок,
які дають змогу отримати виграш (приз).
Інші докази, які б підтверджували факт
організації та проведення
відповідачем азартних ігор, в
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суди попередніх інстанцій доречно
звернули увагу на те, що позивачем не
надано доказів того, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_6 (або її
працівник) приймала ставки на певну
азартну гру та виплачувала за це
виграші. Не вказано і конкретної гри,
результат якої повністю або частково
залежить від випадковості. Також не
надано позивачем доказів того, що
відповідач отримував будь-який дохід
від організації і проведення азартних
ігор.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що факт порушення відповідачем
вимог Закону матеріалами справи не
підтверджується, тому суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що позовні вимоги ДПІ у
Носівському районі Чернігівської
області є необґрунтованими і такими, що
не підлягають задоволенню.

Доводами касаційної скарги викладене
не спростовується.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22.09.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2012 у
справі № 2а/2570/4390/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна