Справа № 2а-8214/11/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/22814/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., за участю секретаря
Титенко М.П.,за участю представників
позивача:ОСОБА_5,
ОСОБА_6,відповідача:Сакала
Я.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.09.2011

та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2012

у справі № 2а-8214/11/2670

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення в частині,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.09.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2012,
відмовлено у задоволенні позовних
вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
(надалі - позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_5) до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі м. Києва (надалі - відповідач, ДПІ
у Деснянському районі м. Києва) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 11.04.2011 №
в частині нарахування штрафних санкцій
та пені за виключенням штрафів за
неподання (несвоєчасне подання)
звітності.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 12.09.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2012 і прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Відповідач не надав письмових
заперечень на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_5, як платник
податку на додану вартість,
зареєстрована в ДПІ у Деснянському
районі м. Києва 13.10.2005. Свідоцтво
платника ПДВ анульовано 28.05.2009.

Повторно позивача було зареєстровано
платником податку на додану вартість
05.06.2009.

ДПІ у Деснянському районі м. Києва було
проведено планову виїзну перевірку
дотримання позивачем вимог чинного
законодавства з питання оподаткування
суб'єкта господарської діяльності за
період з 01.10.2007 по 30.09.2010.

За результатами даної перевірки ДПІ у
Деснянському районі м. Києва було
складено акт від 17.12.2010, за змістом
якого за період з 01.04.2008 по 31.12.2008 та з
01.01.2009 по 31.03.2009 позивачем не подавалися
декларації з податку на додану
вартість, чим порушено п. 4.1 ст. 4 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами». За період з 01.03.2008
по 31.12.2008 податковим органом
встановлено заниження позивачем
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету, на загальну суму 23 740
грн. внаслідок завищення розміру
податкового кредиту. За період з 01.01.2009
по 31.12.2009 занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, на загальну суму 20 111 грн. За
результатами перевірки донараховано
податку на додану вартість на суму 43 851
грн.

На підставі вказаних висновків акта
перевірки та рішення ДПА у м. Києві від
28.03.2011 № 4062/7/25-214 відповідачем було
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.04.2011 №
, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 41 502,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції на суму 23 135,00 грн. (в
тому числі за неподання податкових
декларацій).

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись із висновками судів
попередніх інстанцій та вважає їх
неповними і передчасними, виходячи з
наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в період з 01.01.2008 по
31.03.2008 та з 01.01.2009 по 31.12.2009 позивач
надавав послуги в сфері комп'ютерної
вишивки, перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» в редакції, що була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше, ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею

8-1 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що до складу
податкового кредиту підлягають
включенню суми сплаченого
(нарахованого) податку, що підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту). Не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Так, матеріали справи містять копію
податкової накладної від 17.10.2008 № 9485 на
суму податку на додану вартість 30 662,70
грн., отриману від ТОВ «ВіЕйБі Лізинг».
Суди попередніх інстанцій
стверджували, що позивач завищив
податковий кредит ІІІ кварталу 2009 року
на суму 13 416 грн. на підставі вказаної
податкової накладної. При цьому, суди
не врахували, що матеріали справи не
містять належних доказів дотримання
позивачем порядку формування
податкового кредиту з урахуванням
вимог Закону України «Про податок на
додану вартість» щодо підтвердження
суми податкового кредиту не лише
податковою накладною від 17.10.2008 № 9485,
але й іншими первинними документами, що
свідчать про фактичне виконання
господарської операції та сплату
покупцем податку на додану вартість в
ціні придбаних товарів або послуг.

Крім того, суди не надали належної
правової оцінки дослідженню даних
податкових декларацій за 2007 рік щодо
формування від'ємного значення, яке
включається до податкового кредиту
наступного податкового періоду та
безпосередньо змінює суму податку на
додану вартість, що підлягає до сплати
в наступних податкових періодах 2008
року.

Суди також залишили поза увагою
вивчення факту наявності повної або
часткової сплати позивачем суми,
зазначеної у податковій накладній від
17.10.2008 № 9485, не зважаючи на те, що
продавець визначив суму ПДВ у розмірі 30
662,70 грн., в той час як податковий орган
стверджує про незаконне збільшення
позивачем податкового кредиту ІІІ
кварталу 2009 року на суму 13 416 грн. на
підставі цієї самої податкової
накладної.

Даних про часткове включення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 суми ПДВ
відповідно до податкової накладної від
17.10.2008 № 9485 до податкового кредиту в
попередніх періодах матеріали справи
також не містять.

Без встановлення і дослідження
наведених обставин рішення суду не
може відповідати незмінним принципам
законності, повноти і обґрунтованості
у розумінні статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Зважаючи на те, що судами попередніх
інстанцій вищеназвані обставини
враховано не було, і це призвело до
передчасних та не обґрунтованих
належним чином висновків щодо прав і
обов'язків сторін у даному спорі, а
також те, що передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити
частково.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.09.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2012 у справі № 2а-8214/11/2670
скасувати.

Справу № 2а-8214/11/2670 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна