Справа № 1570/5664/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

28 травня 2014 року м. Київ
В/800/2355/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Конюшка К.В.

Гончар Л.Я.

Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

Мороза В.Ф.

перевіривши матеріали заяви Південної
митниці Міндоходів

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 20
березня 2014 року (№К/800/39015/13)

у справі

за позовом приватного
підприємства «Гидростандарт»

до Південної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області

про скасування рішень та
стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

До Вищого адміністративного суду
України надійшла заява Південної
митниці Міндоходів про перегляд ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 20.03.2014 (№К/800/39015/13).

Приватне підприємство «Гидростандарт»
звернулось з позовом до Південної
митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
скасування рішень від 17.08.2012
№500000003/2012/000019/2 та №500000003/2012/000020/2 про
коригування митної вартості товару,
карток відмови від 17.08.2012 № 50006000/2/00176, №
500060001/2/00175, повернення коштів,
перерахованих в якості фінансової
гарантії сплати митних платежів, у
розмірі 136 810,00 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05.02.2013 позов
задоволено: визнані протиправними та
скасовані рішення від 17.08.2012
№500000003/2012/000019/2 та №500000003/2012/000020/2 про
коригування митної вартості товару;
визнані недійсними картки відмови від
17.08.2012 № 50006000/2/00176, № 500060001/2/00175;
повернуто суму коштів, що перераховані
як фінансова гарантія сплати митних
платежів, у розмірі 136 802,55 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2013
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
відмову у позові.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2014 (№К/800/39015/13) рішення
суду апеляційної інстанції скасовано
та залишено в силі постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
05.02.2013.

Зі змісту вказаної заяви про перегляд
судового рішення убачається, що
Південна митниця просить переглянути
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2014 (№К/800/39015/13) з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

У своїх доводах заявник посилається на
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 05.02.2014 №К/800/31520/13 та від
19.03.2014 №К/800/46496/13 і зазначає, що в цих
рішеннях суд касаційної інстанції
по-іншому застосував положення статей
53, 54, 57, 58 Митного кодексу України,
статей 43, 46, 54, 56 Податкового кодексу
України, ніж в ухвалі, яку просить
переглянути заявник.

Також, обґрунтовуючи заяву, Південна
митниця зазначає, що у цій справі, як і в
касаційних провадженнях №К/800/31520/13 та
№К/800/46496/13, мають місце подібні
правовідносини, зокрема щодо наявності
у митного органу обґрунтованих
сумнівів стосовно заявленої митної
вартості товарів під час здійснення
митного оформлення товарів декларанта
та права вимагати при цьому у
декларанта надання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товарів.

Крім того, Південна митниця стверджує,
що у подібних правовідносинах суд
касаційної інстанції дійшов
протилежних висновків щодо можливості
стягнення з Державного бюджету України
коштів, надмірно сплачених у зв'язку зі
скасуванням рішення митного органу про
коригування митної вартості товару.

Відповідно до положень статей 239-2 та 240
КАС України Вищий адміністративний суд
України перевіряє відповідність заяви
про перегляд судових рішень вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до пункту 4 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 2 від 13.12.2010 «Про судову
практику застосування статей 235- 240
Кодексу адміністративного судочинства
України» під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права необхідно
розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ураховуючи наведені положення норм
адміністративного судочинства та
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для допуску
цієї справи до провадження для
перегляду судового рішення з огляду на
таке.

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від
05.02.2014 №К/800/31520/13 вбачається, що суд
касаційної інстанції, приймаючи
рішення на користь митного органу,
виходив з того, що під час здійснення
митного контролю у суб'єкта владних
повноважень виникли обґрунтовані
сумніви щодо достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей, а саме, у
зовнішньоекономічному контракті був
відсутній відтиск печатки та підпис
директора, а також мала місце
невідповідність моделі виробу у графі
31 вантажної митної декларації вказана
там модель санітарно-технічного виробу
з кераміки DPL - 8205, проте в інвойсі
зазначено DMT - 8205. На цій підставі митний
орган витребовував додаткові
документи, які декларантом надано не
було.

У той же час, постановляючи ухвалу від
20.03.2014 №К/800/39015/13, суд касаційної
інстанції виходив з того, що
обґрунтовуючи свій сумнів у
правильності заявлених декларантом
відомостей, митниця не зазначила, яким
чином вказані нею обставини впливають
на митну вартість товару. При цьому
жодних обґрунтованих підстав
сумніватись у правильності заявленої
вартості товару митницею не зазначено.
Таким чином, суд касаційної інстанції у
цій справі дійшов висновку про
безпідставність вимог митниці щодо
витребування у позивача додаткових
документів, оскільки надані
декларантом документи були достатніми
для дійсного розрахунку вартості
товару, а їх відомості не містили в собі
розбіжності і піддавались обчисленню.

Приймаючи рішення від 19.03.2014 №К/800/46496/13
в частині відмови у задоволенні позову
щодо повернення декларанту з
Державного бюджету України надмірно
сплаченого податку на додану вартість,
суд касаційної інстанції виходив з
того, що рішення митного органу про
визначення митної вартості товару
підлягало скасуванню у зв'язку з
порушенням визначеного статтею 57
Митного кодексу України порядку
визначення вартості товару.

На противагу викладеному в ухвалі від
20.03.2014 №К/800/39015/13 суд касаційної
інстанції виходив з того, що у митного
органу не було обґрунтованих підстав
для відмови у застосуванні першого
методу визначення митної вартості
товару. У свою чергу, в цій справі
судовим рішенням повернуто кошти, які
були сплачені як фінансові гарантії
під випуск в обіг товарів, а у
провадженні №К/800/46496/13 мала місце
надмірна сплата податку на додану
вартість.

Таким чином, аналіз змісту ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 20.03.2014 №К/800/39015/13 та долучених до
заяви ухвал суду касаційної інстанції
не дає підстав вважати, що судом
касаційної інстанції по-різному було
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права саме у подібних
правовідносинах.

Керуючись статтями 165, 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити Південній митниці
Міністерства доходів і зборів України
в задоволенні заяви та допуску справи
за позовом приватного підприємства
«Гидростандарт» до Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
скасування рішень та стягнення коштів
до провадження для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 20
березня 2014 року (№К/800/39015/13).

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.