Справа № 820/7892/14
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 травня 2014 р.
Справа № 820/7892/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супрун Ю.О.,

при секретарі судового засідання -
Ахвердян Р.А.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
Михайлової О.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду
справу за адміністративним позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(надалі за текстом - ФОП ОСОБА_3, позивач)
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
(надалі за текстом - ДПІ у Московському
р-ні м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області, відповідач), в
якому просить суд: скасувати податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 28.02.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на суму 18775,50 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що висновки
податкового органу, зазначені в акті
перевірки ФОП ОСОБА_3 не ґрунтуються на
вимогах законодавства, у зв'язку з чим
просив суд скасувати вказане податкове
повідомлення-рішення, оскільки воно не
відповідає фактичним обставинам
справи та формування податкового
кредиту за перевіряємий період
підтверджено належним чином
складеними первинними документами, які
відображають реальність господарських
операцій позивача з контрагентами: ТОВ
«Стронг Юкрейн» та ТОВ «Тайгер-ГК».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, посилаючись на надані до
суду письмові заперечення, в яких
посилається на обґрунтованість
висновків акту перевірки та прийнятого
на підставі акту перевірки податкового
повідомлення-рішення. Зазначив, що,
позивач ФОП ОСОБА_3 занизив податок на
додану вартість на суму 12517,00 грн. по
взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ
«Стронг Юкрейн» та ТОВ «Тайгер-ГК»,
оскільки встановлено відсутність
подальшої реалізації придбаного
товару за перевіряємий період, а тому
податкове повідомлення-рішення є
цілком законним та обґрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін по справі,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази у їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального та процесуального права,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3,
пройшов передбачену чинним
законодавством процедуру державної
реєстрації, набув статусу фізичної
особи-підприємця, код НОМЕР_2,
місцезнаходження: АДРЕСА_1, 61120, що
підтверджується копією виписки з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.
Перебуває на обліку як платник
податків в ДПІ у Московському районі м.
Харкова з 15.02.2007 року за номером 36506 та
зареєстрований платником податку на
додану вартість, про що видане
свідоцтво №200067112 від 01.10.2012року.

Судом встановлено, що 08 лютого 2014
року ДПІ у Московському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області згідно наказу від 28.01.2014року
№133 була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо
правомірності формування податкового
зобов'язання та податкового кредиту з
ПДВ за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013
року. Результати перевірки оформлені
актом №214/20-34-17-02-07/НОМЕР_2 від 08.02.2014року.

Згідно висновків акту
перевірки, встановлено порушення -
п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого
донараховано податку на додану
вартість у сумі 12517,00 грн..

На підставі висновків акту
перевірки ДПІ у Московському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області винесено податкове
повідомлення рішення № від
28.02.2014р. яким фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 18775,50грн..

З матеріалів справи встановлено, що в
ході позапланової невиїзної перевірки
ФОП ОСОБА_3 досліджувались
взаємовідносини позивача з ТОВ «Стронг
Юкрейн» та ТОВ «Тайгер-ГК» за жовтень
2013 рік.

Суд зазначає, що визначені в акті
перевірки порушення вимог п.198.3 п. 198.6
ст.198 Податкового кодексу України
зроблені відповідачем на підставі
того, що під час проведення перевірки
ФОП ОСОБА_3 не надані докази подальшої
реалізації придбаного товару

Суд, перевіряючи висновки вказаного
вище акту перевірки, а відтак і
прийняте на його підставі спірне
податкове повідомлення-рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, приходить до наступного.

Контролюючим органом під час
проведення перевірки встановлено, що
ФОП ОСОБА_3 на протязі жовтня 2013 року
були придбані у підприємств ТОВ
«Стронг Юкрейн» та ТОВ «Тайгер-ГК»
товари коду згідно УКТ ЗЕД «Електричні
машини і устаткування та їх частини:
апаратура для записування або
відтворення звуку; апаратура для
записування або відтворення
зображення і звуку по телебаченню та
частині і приладдя для них», а саме:
ресивери цифрові ефірні та супутникові
тюнера (обладнання для супутникового
телебачення) на загальну суму ПДВ-12517,00
грн..

Так, між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Стронг
Юкрейн» був укладений договір поставки
№01/69 від 01 жовтня 2012 року, предметом
якого відповідно до п.1.2 є обладнання та
аксесуари для систем прийому
супутникового телебачення.

На виконання вимог договору, ТОВ
«Стронг Юкрейн» поставив, а позивач
прийняв та оплатив ресивери на
загальну суму 46904,48 грн. Факт отримання
товару підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
накладними: №1893 від 11.10.2013р. на суму 8000,40
грн., №1921 від 15.10.2013р. на суму 29304,00 грн.,
№2120 від 01.11.2013р. на суму 9600,48 грн..

Реальність господарських операцій
що були проведені в межах зазначеного
договору та придбання товару
ресиверів, підтверджується наданими
позивачем податковими накладними: №73
від 09.10.2013 року на суму 8000,40 грн., в т.ч.
ПДВ 1333,40 грн.; №105 від 14.10.2013 року на суму
29304,00 грн., в т.ч. ПДВ 4884,00 грн.; №289 від
29.10.2013 року на суму 9600,48 грн., в т.ч. ПДВ
1600,08грн. які відповідають вимогам ст.201
Податкового кодексу України та наказу
Міністерства Фінансів від 01.11.2011року
№1379.

Платіжними дорученнями №190 від 09.10.2013
р. на суму 8000,40 грн., №191 від 14.10.2013 року
на суму 29304,00 грн. та №197 від 29.10.2013 року
на суму 9600,48 грн. підтверджується факт
виконання позивачем зобов'язань за
спірним правочином шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів.

Також, між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ
«Тайгер-ГК» був укладений договір
поставки №210113/2/М від 21 січня 2013 року,
предметом якого відповідно до п.1.1 є
цифрова фототехніка, електротехнічні
товари, обладнання та аксесуари.

На виконання вимог договору, ТОВ
«Тайгер-ГК» поставив, а позивач прийняв
та оплатив ресивери цифрові на
загальну суму 28200,00 грн.. Факт отримання
товару підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
накладними: №S1 13111521 від 14.10 2013р. на суму
8000,00 грн., №S1 13117546 від 25.10 2013р. на суму
8000,00 грн. та №S1 13119758 від 30.10 2013р. на суму
12200,00 грн..

Реальність господарських операцій що
були проведені в межах зазначеного
договору та придбання товару
супутникових тюнерів, підтверджується
наданими позивачем податковими
накладними: №1400029 від 09.10.2013 року на
суму 8000,00 грн., в т.ч. ПДВ 1333,33грн.; №2500051
від 23.10.2013 року на суму 8000,00 грн., в т.ч.
ПДВ 1333,33 грн.; №3000011 від 29.10.2013 року на
суму 12200,00 грн., в т.ч. ПДВ-2033,33 грн.,
виписаними ТОВ «Тайгер-ГК»; які
відповідають вимогам ст.201 Податкового
кодексу України та наказу Міністерства
Фінансів від 01.11.2011року №1379.

Платіжними дорученнями №189 від 09.10.2013
р. на суму 8000,00 грн., №195 від 23.10.13 на суму
8000,00 грн. та №196 від 28.10.2013 року на суму
12200,00 грн. підтверджується факт
виконання позивачем зобов'язань за
спірним правочином шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів.

Судом встановлено, що придбаний
позивачем у ТОВ «Стронг Юкрейн» та ТОВ
«Тайгер-ГК» товар за вказаними вище
договорами, був необхідний позивачу
для здійснення господарської
діяльності.

Так, згідно свідоцтва платника
єдиного податку, основним видом
діяльності ФОП ОСОБА_3 є надання інших
допоміжних комерційних послуг.

Подальше використання придбаного
устаткування позивачем,
підтверджується укладеним між ФОП
ОСОБА_3 та ТОВ «ВІЖН МЕДІА» договору про
надання дилерських послуг №Ех176/012013
від 01.01.2013 року, відповідно до якого
позивач здійснює дилерські послуги з
пошуку абонентів та/або послуги з
організації укладання абонентських
договорів та підключення абонентів до
програмної послуги ТОВ «ВІЖН МЕДІА», в
т. ч. передача Виконавцем абоненту
декодеру та картки умовного доступу,
підключення Виконавцем декодеру
(сумісний з карткою доступу технічний
прилад (ресивер, тюнер) з фірмовим
логотипом «VIASAT», що підтримує
стандарти DVB-S(2) та MPEG-2(4) і за допомогою
якого здійснюється декодування та
відтворення телевізійного сигналу
обраного абонентом пакету телепрограм
(п.2.1, розділ 1 Договору).

На виконання договору №Ех176/012013 від
01.01.13року ФОП ОСОБА_3 були надані
послуги ТОВ «ВІЖН МЕДІА» з пошуку
абонентів, організації укладення
абонентських договорів та підключення
абонентів (у тому разі встановлення
ресиверів, тюнерів), що підтверджується
актами надання послуг, податковими
накладними та договорами з абонентами.

Так, згідно з п.11.9 договорів про надання
програмної послуги (абонентський
договір) які укладалися між
користувачами супутникового
телебачення та ТОВ «Віжн ТБ», договір
укладається у двох примірниках - 1
примірник для абоненту, 1 примірник для
провайдера. У частині 1 Договору
розкривається поняття сторін, так ТОВ
«Віжн ТБ» є Провайдером, Абонент -
фізична особа з іншого боку. Таким
чином, ОСОБА_3, який у даних відносинах є
дилером (відповідно до договору
№Ех176/012013 від 01.01.13року укладеного між
позивачем та ТОВ «ВІЖН МЕДІА»), копія
договору не надається, що унеможливлює
надання зазначених договорів під час
проведення перевірки податковому
органу.

Доказів фізичної відсутності
товару у спірних правовідносинах,
використання позивачем придбаного
товару не за призначенням,
несумісності товару з напрямом
господарської діяльності відповідач в
ході розгляду справи до суду не надав, а
судом в ході розгляду справи не
встановлено.

Пунктом 2.1 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року
№88, який зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за
№168/704, визначено, що первинні документи
- це документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Пунктом 2.4 вказаного
положення встановлено, що первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Оцінивши зазначені вище первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції; первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що досліджені документи не мають
дефектів форми або змісту, які в силу
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", ст.44 Податкового кодексу
України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом -Положення №88)
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Наявні в матеріалах справи акти
надання послуг, податкові накладні та
договори з абонентами є первинними
документами та з них вбачається які
саме тюнера були використані під час
проведення робіт, їх кількість та
вартість. Жодних зауважень чи
претензій від сторін не надходило.

Відповідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином зі змісту статті
вбачається, що до складу податкового
кредиту відносяться суми ПДВ за товар,
який придбаний з метою використання у
господарської діяльності, та його
наступна реалізація не впливає на
формування податкового кредиту.

Суд зазначає, що ДПІ у Московському
районі м. Харкова була обізнана яким
чином придбаний товар позивач
використовує у власній господарській
діяльності. Так, в акті перевірки
№214/20-34-17-02-07/НОМЕР_2 від 08.02.2014р. на
аркуші 2 зазначені види господарської
діяльності підприємця - надання інших
допоміжних комерційних послуг. На стор.
3 акту перевірки міститься аналіз
податкової декларації та реєстрів
отриманих та виданих податкових
накладних ФОП ОСОБА_3 де зазначений
склад його податкових зобов'язань у
розмірі 14348,00 грн., та висновок, що не
встановлено заниження (завищення)
задекларованих показників. Крім того
наводиться зміст договору про надання
дилерських послуг №Ех176/012013 від
01.01.2013року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та
ТОВ «ВІЖН МЕДІА» відповідно до якого
позивач здійснює дилерські послуги з
пошуку абонентів та/або послуги з
організації укладання абонентських
договорів та підключення абонентів до
програмної послуги ТОВ «ВІЖН МЕДІА». В
акті зазначається, що ФОП ОСОБА_3 були
надані послуги ТОВ «ВІЖН МЕДІА» з
пошуку абонентів, організації
укладення абонентських договорів та
підключення абонентів.

Відповідно п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.201.8 ст. 201 Податкового
Кодексу України, право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Судом встановлено що позивач та його
контрагенти на момент здійснення
господарських операцій перебували
зареєстрованими у встановленому
порядку як юридичні особи та на час
видачі податкових накладних були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, про що видані
відповідні свідоцтва.

Підпунктом "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України передбачено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно п.198.2 ст. 198 Податкового
Кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу
України, податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З огляду на наведене вище,
оцінивши наявні в справі докази, суд
приходить до висновку, що позивачем та
вищезазначеними контрагентами за
укладеними між ними договорами
погоджені всі істотні умови і
досягнута домовленість щодо виконання.
Виконання договору підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, тобто договори
між позивачем і вказаними
контрагентами мали реальний характер,
що свідчить про те, що ФОП ОСОБА_3
правомірно було віднесено до складу
податкового кредиту з ПДВ суму податку
на додану вартість, яка підтверджена
податковими накладними, складеними
контрагентами, у зв'язку з придбанням
позивачем товарів, які в свою чергу
були використані останнім у власній
господарській діяльності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 20 Податкового кодексу України
визначає права державної податкової
служби. Так, відповідно до пп.20.1.2 п.20. 1
ст. 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право під час проведення
перевірок вимагати виготовлення
платником податків і безоплатно
отримувати від них засвідчені підписом
та скріплені печаткою копії
документів, що свідчать про порушення
вимог податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.8 п.20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право під час проведення перевірок
вивчати та перевіряти первинні
документи, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку,
інші регістри, фінансову, статистичну
звітність, пов'язані з обчисленням та
сплатою податків та зборів.

Згідно зі ст. 83 Податкового кодексу
України, для посадових осіб
контролюючих органів під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Не зважаючи на наведені норми
законодавства, ДПІ у Московському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківської області провела перевірку
без дослідження первинних документів,
відповідно висновки акту перевірки не
можуть вважатися достовірними та
правдивими.

Доказів того, що придбаний товар від
ТОВ «Стронг Юкрейн» та ТОВ «Тайгер-ГК»
не був використаний в господарської
діяльності ФОП ОСОБА_3 відповідачем не
надано.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом встановлено, що під час розгляду
відповідачем за правилами ч. 2 ст. 71 КАС
України не спростовано достовірності
відомостей первинних та розрахункових
документів, поданих платником податків
на підтвердження факту реальності
здійснення господарських операцій за
спірними правочинами.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими , прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що прийняте ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
№ від 28.02.2014р. підлягає
скасуванню, а позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення - задовольнити в повному
обсязі.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області (61121,
м. Харків, вул. Світла, 5) № від
28.02.2014 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 18775,50 грн..

Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2)
судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 185 (сто вісімдесят
п'ять) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 3
червня 2014 року.

Суддя
Супрун Ю.О.