Справа № 821/1471/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1471/14

Херсонський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Пекного А.С.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Голопристанської
районної державної адміністрації
Херсонської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду із позовом до Голопристанської
районної державної адміністрації
Херсонської області (далі - відповідач,
Голопристанська РДА), в якому просить:
визнати протиправними дії відповідача
щодо відмови у наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки у розмірі земельної
частки (паю) із земель колишнього ВАТ
«Таврія» та зобов'язати
Голопристанську РДА повторно
розглянути заяву від 31.03.2014р. щодо
надання зазначеного дозволу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 18.03.2014р. у
справі №654/739/14-ц визнано право
власності ОСОБА_1 в порядку спадкування
за законом на сертифікат на право на
земельну частку (пай) із земель
колишнього ВАТ «Таврія», який
зареєстрований 15.08.2000р. у Книзі
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) за №588.

На підставі цього судового рішення
позивач звернулась до відповідача із
заявою від 31.03.2014р. про надання дозволу
на виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки у розмірі земельної
частки (паю) із земель колишнього ВАТ
«Таврія» на території Новософіївської
сільської ради Голопристанського
району Херсонської області для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, однак у задоволенні заяви
та наданні дозволу було відмовлено
листом Голопристанської РДА від
25.04.2014р. №01-23/914. Відмова мотивована тим,
що Відділом Держземагентства у
Голопристанському районі Херсонської
області не погоджено надання
означеного дозволу.

Позивач вважає, що у наданні дозволу їй
було відмовлено протиправно, оскільки
відповідно до вимог Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» та
Земельного кодексу України рішення
суду є документом, який посвідчує право
на земельну частку (пай), земельна
ділянка виділяється за проектом
землеустрою, підставою для розробки
якого є розпорядження відповідної
державної адміністрації, а тому у
відповідача були наявні всі
передбачені законодавством підстави
для прийняття розпорядження з питань
надання дозволу.

Також позивач зазначає, що указана
відповідачем підстава для відмови у
наданні дозволу - відсутність
погодження Відділом Держземагентства
у Голопристанському районі
Херсонської області - не передбачена
жодним нормативним актом, передбачені
ж Земельним кодексом України підстави
для відмови у наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою у
листі відповідача не вказані.

Сторони у судове засідання не
з'явились, проте надали клопотання про
розгляд справи без їх участі в порядку
письмового провадження.

Відповідач письмових заперечень на
позов на подав, до суду від нього
надійшли витребовані ухвалами суду від
07.05.2014р. та від 23.05.2014р. докази.

Враховуючи наведене та положення ст.ст.
122, 128 КАС України, суд розглядає дану
справу у порядку письмового
провадження.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 18.03.2014р. у
справі №654/739/14-ц, яке набуло законної
сили, визнано право власності ОСОБА_1 в
порядку спадкування за законом на
сертифікат на право на земельну частку
(пай) із земель колишнього ВАТ «Таврія»,
який зареєстрований 15.08.2000р. у Книзі
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) за №588.

Представником ОСОБА_1 за довіреністю
подано 31.03.2014р. до Голопристанської РДА
заяву про надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки у розмірі земельної
частки (паю) із земель колишнього ВАТ
«Таврія» на території Новософіївської
сільської ради Голопристанського
району Херсонської області для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

До заяви були додані копія паспорта
позивача, графічні матеріали
розташування земельної ділянки, копія
рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 18.03.2014р. у
справі №654/739/14-ц, копія паспорту та
довіреності представника.

01.04.2014р. Голопристанською РДА матеріали
заяви позивача подано для погодження
до Відділу Держземагентства у
Голопристанському районі Херсонської
області.

Листом від 17.04.2014р. №01-10/919 Відділ
Держземагентства у Голопристанському
районі Херсонської області повідомив
відповідача про те, що не погоджує
надання позивачу дозволу на
виготовлення проекту землеустрою, без
зазначення підстав для цього.

Листом від 25.04.2014р. №01-23/914 відповідач
відмовив у наданні вищезазначеного
дозволу. Відмова мотивована лише тим,
що Відділом Держземагентства у
Голопристанському районі Херсонської
області не погоджено надання
означеного дозволу.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Організаційні та правові засади
виділення власникам земельних часток
(паїв) земельних ділянок у натурі (на
місцевості) із земель, що належали
колективним сільськогосподарським
підприємствам, сільськогосподарським
кооперативам, сільськогосподарським
акціонерним товариствам на праві
колективної власності, а також порядок
обміну цими земельними ділянками
визначені Законом України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)» від 05.06.2003р. №899-IV (далі -
Закон №899-IV).

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону №899-IV,
право на земельну частку (пай) мають
громадяни - спадкоємці права на
земельну частку (пай), посвідченого
сертифікатом. Право особи на земельну
частку (пай) може бути встановлено в
судовому порядку.

Основним документом, що посвідчує
право на земельну частку (пай), є
сертифікат на право на земельну частку
(пай), виданий районною (міською)
державною адміністрацією. Документом,
що посвідчує право на земельну частку
(пай), також є рішення суду про визнання
права на земельну частку (пай).

Згідно із ст.3 Закону №899-IV, підставами
для виділення земельних ділянок у
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) є рішення
відповідної сільської, селищної,
міської ради чи районної державної
адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право
на земельну частку (пай), які виявили
бажання одержати належну їм земельну
частку (пай) в натурі (на місцевості),
подають до відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації заяву про
виділення їм земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її
власнику в натурі (на місцевості), як
правило, однією земельною ділянкою. За
бажанням власника земельної частки
(паю) йому можуть бути виділені в натурі
(на місцевості) дві земельні ділянки з
різним складом сільськогосподарських
угідь (рілля, багаторічні насадження,
сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості) більшістю власників
земельних часток (паїв) у межах одного
сільськогосподарського підприємства
відповідна сільська, селищна, міська
рада чи районна державна адміністрація
приймає рішення про розробку проекту
землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв).

Повноваження сільських, селищних,
міських рад та районних державних
адміністрацій щодо виділення в натурі
(на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)
встановлені ст.5 названого Закону.

Так, районні державні адміністрації в
межах їх повноважень щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості), зокрема мають такі
повноваження: розглядають заяви
власників земельних часток (паїв) щодо
виділення їм в натурі (на місцевості)
земельних ділянок і видачі документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку; приймають рішення
щодо виділення земельних часток (паїв)
у натурі (на місцевості); укладають із
землевпорядними організаціями
договори на виконання робіт із
землеустрою щодо виділення земельних
часток (паїв) у натурі (на місцевості) та
виготовлення технічної документації,
яка необхідна для складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку, якщо
такі роботи виконуються за рахунок
місцевого бюджету; сприяють в
укладанні договорів на виконання
землевпорядними організаціями робіт
із землеустрою щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості) та виготовлення технічної
документації, яка необхідна для
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, якщо такі
роботи виконуються за рахунок осіб, які
мають право на земельну частку (пай),
або за рахунок коштів підприємств,
установ та організацій, що орендують
земельні частки (паї), проектів
технічної допомоги тощо; розглядають
та погоджують проекти землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв); приймають рішення про
видачу документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку,
власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради
приймають рішення щодо виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв) у межах населених пунктів, а
районні державні адміністрації - за
межами населених пунктів.

Відповідно до ст.11 Закону №899-IV,
встановлення меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) здійснюється на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку.

Аналізуючи вказані правові норми у
співставленні із установленими
обставинами справи, суд приходить до
таких висновків.

Прийняття рішень про виділення
земельної частки в натурі та
оформлення правоустановлюючих
документів в даному випадку належить
до повноважень відповідача.

Право позивача на земельну частку (пай)
встановлено судовим рішенням, яке
набуло законної сили - рішенням
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 18.03.2014р. у
справі №654/739/14-ц і це судове рішення як
документ, що посвідчує право на
земельну частку (пай), дає підстави для
вирішення питання про виділення
відповідної земельної частки в натурі,
виготовлення технічної документації,
яка необхідна для складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку та оформлення
правовстановлюючого документу щодо
права власності на земельну ділянку.

Слід також зазначити, що Закон №899-IV
безпосередньо не визначає конкретної
процедури вирішення питань щодо
виготовлення технічної документації,
яка необхідна для складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку та оформлення
правовстановлюючого документу щодо
права власності на земельну ділянку, як
і не встановлює підстави для відмови у
виділенні відповідної земельної
частки (паю) в натурі та виготовлення
технічної документації, яка необхідна
для складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку.

У зв'язку з цим суд вважає за можливе
згідно із ст.ст.8, 9 КАС України
застосувати за аналогією закону до
спірних правовідносин положення ст.ст.
79, 79-1, 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до вказаних правових норм,
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі, зокрема, виділення в натурі
(на місцевості) належної їм земельної
частки (паю).

Земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав та передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Формування
земельних ділянок здійснюється за
проектами землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж
сформованої земельної ділянки до її
державної реєстрації здійснюється за
документацією із землеустрою, яка
стала підставою для її формування.

Громадяни, зацікавлені в одержанні у
власність земельної ділянки подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування.

У клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим. Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, забороняється
вимагати додаткові матеріали та
документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Тобто, для виділення земельної частки
(паю) в натурі та передачі у власність
земельної ділянки необхідно
сформувати та внести в натуру
відповідну земельну ділянку, що
відбувається на підставі документації
із землеустрою.

В свою чергу, документація із
землеустрою виготовляється на
підставі дозволу, наданого рішенням
відповідного органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади за клопотанням громадянина.

Підставою для відмови у наданні такого
дозволу може бути виключно
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як видно з матеріалів справи, в якості
підстави для відмови у наданні дозволу
на виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки у розмірі земельної
частки (паю) відповідачем вказано лише
те, що Відділом Держземагентства у
Голопристанському районі Херсонської
області не погоджено надання
означеного дозволу.

Будь-якого правового обґрунтування
щодо необхідності отримання
погодження від органу
Держземагентства відповідачем не
наведено, як і не зазначено жодної
підстави для відмови у наданні дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою, яка б була
передбачена чинним законодавством.

Враховуючи наведене, а також те, що за
позивачем в судовому порядку визнано
право власності на земельну частку
(пай) і ним при зверненні до відповідача
надано всі передбачені законодавством
документи, суд приходить до висновку
про безпідставність відмови
відповідача у наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки.

При цьому суд звертає увагу на те, що
згідно із нормами Закону №899-IV та
Земельного кодексу України надання
дозволу або відмова у наданні дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою
відбувається за рішенням відповідного
органу, в даному випадку -
Голопристанської РДА.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади і
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб що передбачений Конституцією та
законами України.

Як вбачається із ст. 1 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
від 9 квітня 1999 року № 586-XIV, виконавчу
владу в областях, районах, районах
Автономної Республіки Крим, у містах
Києві та Севастополі здійснюють
обласні, районні, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації.

Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади.

Місцева державна адміністрація в межах
своїх повноважень здійснює виконавчу
владу на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 вказаного
Закону України, до повноважень
місцевих державних адміністрацій в
галузі використання та охорони земель,
природних ресурсів і охорони довкілля
відносяться зокрема, розпорядження
землями державної власності
відповідно до закону.

Статтею 17 Земельного кодексу України
визначені повноваження місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин, до яких, зокрема,
належать розпорядження землями
державної власності в межах,
визначених цим Кодексом; координація
здійснення землеустрою та державного
контролю за використанням та охороною
земель; вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, власних і
делегованих повноважень голова
місцевої державної адміністрації в
межах своїх повноважень видає
розпорядження, а керівники управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Системний аналіз положень Земельного
кодексу України та Законів України
«Про місцеві державні адміністрації» і
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»,
свідчить, що місцеві державні
адміністрації при вирішенні питань у
галузі земельних відносин, віднесених
Конституцією України та законами
України до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції.

Як суб'єкти владних повноважень
місцеві державні адміністрації
вирішують в межах закону питання в
галузі земельних відносин, приймаючи
при цьому рішення за формою,
передбаченою ст. 6 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації».

В ході судового розгляду встановлено,
що Голопристанською РДА не приймалось
рішення у формі розпорядження про
відмову позивачу у наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки, така відмова
свідомо оформлена відповідачем у
вигляді листа.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач при вирішенні питання
про відмову позивачу у наданні дозволу
на виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки діяв не на підставі
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У зв'язку з цим суд вважає незаконними
дії Голопристанської РДА щодо відмови
надати позивачу дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою по передачі в
приватну власність земельної ділянки
за його заявою від 31.03.2014р.

З урахуванням обставин щодо визнання
судом незаконними дій
Голопристанської РДА та того, що
вирішення питання про надання дозволу
на виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки у розмірі земельної
частки (паю) віднесено вищевказаними
законодавчими актами до дискреційних
повноважень відповідача, а також з
огляду на те, що відповідачем не
перевірялась наявність установлених
законодавством підстав для надання або
для відмови у наданні зазначеного
дозволу, суд вважає за необхідне
покласти на Голопристанську РДА
обов'язок повторно розглянути заяву
позивача від 31.03.2014р. та прийняти за
наслідками її розгляду відповідне
рішення.

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог, оскільки відповідачем
не доведено правомірності своїх дій.

У зв'язку з цим позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 19, 158-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Визнати протиправними дії
Голопристанської районної державної
адміністрації Херсонської області
щодо відмови ОСОБА_1 у наданні.

Зобов'язати Голопристанську районну
державну адміністрацію Херсонської
області () повторно
розглянути заяву ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від 31
березня 2014 року про надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою по
передачі в приватну власність
земельної ділянки у розмірі земельної
частки (паю) із земель колишнього ВАТ
«Таврія» на території Новософіївської
сільської ради Голопристанського
району Херсонської області для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Пекний
А.С.

кат. 6.2.1