Справа № 805/4312/14
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 р.
Справа № 805/4312/14

час прийняття постанови: 10 год. 45 хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Козаченка А.В.

суддів
Крилової М.М., Дмитрієва В.В.

при секретарі
Широбокові І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції в
Донецькій області, Державної
реєстраційної служби України,
державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгенівни про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділу Державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції в
Донецькій області, Державної
реєстраційної служби України,
державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгенівни про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що 26.11.2013р. він звернувся до
Відділу Державно реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції в Донецькій області
з питання реєстрації права власності
на підставі рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 11.11.2013р.
по справі № 2/262/1767/2013, яким визнано за
позивачем право власності на
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 та складається з:
житлового будинку літера «Е-1,2» з
житловою площею 83 кв.м., прибудови
літера «е», терас літера «е-1», «е-2»,
сараю літера «З», уборної літера «И»,
вольєру літера «К», погребу літера «Л»,
огорожі « 5-13, тротуару I,II. Натомість у
реєстрації права власності було
відмовлено за тієї підстави, що рішення
суду не містить інформації про
загальну площу домоволодіння.

27.01.2014р. позивач вдруге звернувся до
Відділу Державно реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції в Донецькій області
з проханням зареєструвати належний
йому житловий будинок, розташований за
відповідною адресою, та надав
додаткове рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 23.12.2013р.
по справі № 2/262/1767/2013, яке містить
інформацію про загальну площу
володіння.

Рішенням державного реєстратора від
28.01.2014р. у державній реєстрації права
власності було відмовлено на підставі
неможливості встановлення факту
реєстрації речового права власника
об'єкта нерухомого майна на земельну
ділянку, на якій цей об'єкт
розташований.

Позивач вважає відмову в державній
реєстрації права власності на житловий
будинок неправомірною, просить
зобов*язати Відділ Державно реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Головного управління юстиції в
Донецькій області зареєструвати право
власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 11.11.2013р.
по справі № 2/262/1767/2013.

Позивач через канцелярію суду надав
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Представник відповідача 1 через
канцелярію суду надав заперечення в
яких просив разом з іншим відмовити в
задоволенні позовних вимог та
розглянути справу без його участі.

Представник відповідача 2 через
канцелярію суду надав письмові
заперечення, в яких просив відмовити в
задоволенні позову.

Відповідач 3 до судового засідання не
з'явився, про місце та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином, через канцелярію суду заяв щодо
відкладення розгляду справи не
надавав.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з п. п. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Також, ч.4 ст.8 КАС України встановлено,
що забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Відповідно до Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого указом Президента
України від 6 квітня 2011 року N 401/201
(далі-Положення), Державна реєстраційна
служба України (Укрдержреєстр) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції України
та входить до системи органів
виконавчої влади. Укрдержреєстр є
головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади з питань
реалізації державної політики у сферах
державної реєстрації актів цивільного
стану, державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно, державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців,
реєстрації (легалізації) об'єднань
громадян, інших громадських формувань,
статутів фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
якщо їх реєстрація передбачена
законами, статуту територіальної
громади міста Києва, друкованих
засобів масової інформації та
інформаційних агентств як суб'єктів
інформаційної діяльності.
Укрдержреєстр у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, наказами
Міністерства юстиції України, іншими
актами законодавства України,
дорученнями Президента України та
Міністра юстиції України.

Таким чином, відповідачі є суб'єктами
владних повноважень, на яких чинним
законодавством України покладені
обов'язки щодо процедури державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно та їх обтяжень.

На підставі договору користування
земельною ділянкою № 11/5774 від 28.05.2013р.,
Донецька міська рада (розпорядник)
дозволила користувачу (ОСОБА_1)
використовувати земельну ділянку без
виділення в натурі, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 Вказаний
договір діє до моменту оформлення та
державної реєстрації права на земельну
ділянку відповідно до діючого
законодавства, але не більше 2 (двох)
років.

Згідно ст. 3 Закону України № 1952 "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" від
01.07.2004р. (далі-Закон №1952-IV), державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Державна реєстрація прав є
публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України №
1952, обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: разом з іншим, право власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ст.16 Закону №1952, заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав, на території якого
розміщений об'єкт нерухомого майна або
більша за площею його частина. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень подаються документи, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення відповідних прав, та
документ, що підтверджує оплату послуг
з державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону №1952, державна
реєстрація прав проводиться разом з
іншим на підставі: рішень судів, що
набрали законної сили.

Відповідно до ст.24 Закону №1952, у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
зареєстровано. Відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Підстави для відмови у реєстрації прав
власності на нерухоме майно визначені
ст. 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень", частиною 3 якої
визначено, що відмова у державній
реєстрації прав з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України № 2453-VI
від 07.07.2010р. "Про судоустрій і статус
суддів" судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в суді,
ухвалюється іменем України. Судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом. Судові рішення
інших держав є обов'язковими до
виконання на території України за умов,
визначених законом, відповідно до
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

З'ясувавши обставини, що мають значення
для вирішення спору та перевіривши їх
наявними доказами, рішенням
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 11.11.2013р. по справі №
2/262/1767/2013 визнано за ОСОБА_1 право
власності на домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та
складається з: житлового будинку
літера «Е-1,2» з житловою площею 83 м2,
прибудови літера «е», терас літера
«е-1», «е-2», сараю літера «З», уборної
літера «И», вольєру літера «К», погребу
літера «Л», орогожі « 5-13, тротуару I,II.

Вищевказане судове рішення набрало
законної сили 22.11.2013р. про що свідчить
відповідна довідка. Також суд звертає
увагу, що сторонами не надано доказів
щодо зміни або скасування
вищевказаного судового рішення.

Для реалізації прав та обов'язків, що
виникли на підставі вищевказаного
судового рішення, позивач з
відповідною заявою звернувся до
Відділу Державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції в Донецькій області
з питання реєстрації права власності
на нерухоме майно, яке вказано вище.

Відповідно положень наказу N 607/5 від
02.04.2013р. "Про заходи щодо взаємодії
органів державної реєстрації прав та
їх посадових осіб", у разі подання до
структурних підрозділів
територіальних органів Мін'юсту, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру, заяв щодо державної
реєстрації права власності або інших
речових прав на нерухоме майно (далі -
речові права на нерухоме майно), що
виникають на підставі рішень судів, що
набрали законної сили, де однією із
сторін є юридична особа, та/або інший
суб'єкт господарювання, та/або фізична
особа - підприємець (крім випадків
державної реєстрації права власності
на підставі рішень судів у справах про
спадкування) тощо, рішення щодо
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, приймаються державними
реєстраторами прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру відповідно до додатка
до наказу.

З урахуванням положень
вищезазначеного наказу, заява
позивача про реєстрацію права
власності була передана Відділом
Державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Головного управління
юстиції в Донецькій області на розгляд
до Укрдержреєстру.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно № 9080782 від 16.12.2013р.
було відмовлено ОСОБА_1 у державній
реєстрації права власності на житловий
будинок, розташований за відповідною
адресою, с посиланням на те, що: надане
позивачем рішення суду не містить
необхідні для державної реєстрації
відомості щодо об'єкту нерухомого
майна (інформацію про загальну площу
домоволодіння, інформацію про
кадастровий номер земельної ділянки);
надана позивачем копія технічного
паспорту не засвідчена належним чином,
не подана копія витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку.

Додатковим рішенням Пролетарського
районного суду м. Донецька від 23.12.2013р.
по справі № 2/262/1767/2013 визнано за ОСОБА_1
право власності на домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та
складається з: житлового будинку
літера «Е-1,2» загальною площею 145,1 кв.м.,
з яких житлова площа складає 83 кв.м.,
прибудови літера «е», терас літера
«е-1», «е-2», сараю літера «З», уборної
літера «И», вольєру літера «К», погребу
літера «Л», орогожі « 5-13, тротуару I,II.

Вищевказане судове рішення набрало
законної сили 03.01.2014р. про що свідчить
відповідна довідка. Також суд звертає
увагу, що сторонами не надано доказів
щодо зміни або скасування
вищевказаного судового рішення.

Рішенням відповідача 3 № 10374853 від
28.01.2014р. було вдруге відмовлено ОСОБА_1 у
державній реєстрації права власності
на житловий будинок, розташований за
відповідною адресою, з посиланням на
те, що із поданих заявником документів
неможливо встановити факт реєстрації
речового права власника об'єкта
речового майна на земельну ділянку, на
якій цей об'єкт розташований, а саме:
заявником не надано документу, який
посвідчує речове право на земельну
ділянку, що є обов'язковим у разі
проведення державної реєстрації на
побудований об'єкт нерухомого майна.
Також відповідач 3 зазначив, що, так як
житловий будинок, щодо якого подано
заяву є новим будівництвом, заявник
повинен надати документ про присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Згідно ст. 1, 13 Закону України "Про
оренду землі" від 06.10.1998р. N 161-XIV, оренда
землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності. Договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно ст. 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Аналізуючи вищезазначені норми
законодавства щодо оренди землі,
договору оренди землі та договору
користування, що укладений між
Донецькою міською радою та позивачем,
суд вважає, що у контексті даної справи
термін оренда земельної ділянки
повинен розглядатися як вид
користування земельною ділянкою. Також
суд вважає, що, у контексті даного
спору, практичне вираження
(реалізація) прав ОСОБА_1 у якості
користувача та у якості орендаря
земельної ділянки буде однаковим.

При цьому ч.4 ст.8 КАС України
встановлено, що забороняється відмова
в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Таким чином суд вважає, що рішення
відповідача 3 про відмову в державній
реєстрації прав на житловий будинок,
розташований за відповідною адресою,
хоч і винесене у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано, але, через
суперечливості законодавства, не дає
змоги позивачу реалізувати свої права
щодо вказаного об*єкту нерухомості, а
саме: домоволодіння, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо вимоги відповідача 3 надати надати
документ про присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси, суд зазначає,
що Рішенням Пролетарської районної у м.
Донецьку ради від 12.03.2014р. №71 було
вирішено надати домоволодінню, що
складається з: житлового будинку
літера «Е-1,2» загальною площею 145,1 кв.м.,
з яких житлова площа складає 83 кв.м.,
прибудови літера «е», терас літера
«е-1», «е-2», сараю літера «З», уборної
літера «И», вольєру літера «К», погребу
літера «Л», орогожі « 5-13, тротуару I,II,
наступну поштову адресу: АДРЕСА_1.

Таким чином, на час розгляду справи,
вимога відповідача 3 щодо надання
документу про присвоєння адреси
об*єкту нерухомого майна є задоволеною
та більш не може бути обставиною, що
перешкоджає проведенню державної
реєстрації права власності.

Як вбачається з наданих позивачем
документів, спірне рішення про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень приймав державний реєстратор
Державної реєстраційної служби
України, натомість він не зазначений у
позові як відповідач. При цьому суд
зазначає, що позивачем у позовній заяві
в якості відповідача також зазначений
Відділ Державно реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції в Донецькій
області, проте вказаний відповідач не є
належним.

Також, суд звертає увагу, що згідно ст. 9
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" № 1952, державний
реєстратор прав на нерухоме майно
приймає рішення про: державну
реєстрацію прав та їх обтяжень; про
відмову в державній реєстрації; про її
зупинення; внесення змін до Державного
реєстру права. Державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Положення цієї статті передбачають
гарантії самостійності прийняття
рішень державним реєстратором, і таким
чином запроваджують основи для
персональної відповідальності
державного реєстратора за прийняття
рішення. Порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту
владних повноважень (державних
реєстраторів реєстраційних служб)
встановлений Законом № 1952.

Згідно ч.2 ст. 30 цього Закону дії або
бездіяльність державного реєстратора,
державного кадастрового екстра,
нотаріуса, державного виконавця можуть
бути оскаржені до суду.

В пункті 8 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 від
20 травня 2013 року "Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів" зазначено, що: "Відповідно до
абзацу другого частини першої статті 2
Закону України від 1 липня 2004 року №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
(далі - Закон № 1952-IV) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону
державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються (делегуються) функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 30
цього Закону дії або бездіяльність
державного реєстратора, державного
кадастрового реєстратора, нотаріуса,
державного виконавця можуть бути
оскаржені до суду. Суди повинні мати на
увазі, що під діями також слід розуміти
рішення, прийняті зазначеними
суб'єктами владних повноважень з
питань реєстрації".

Отже, саме державний реєстратор, що
приймав спірне рішення, є суб'єктом
владних повноважень у розумінні п.7 ч.1
ст.3 КАС України та є належним
відповідачем, якому належить виконати
зобов*язання щодо державної реєстрації
права власності.

Таким чином, так як відповідачем 3
відмовлено у державній реєстрації
права власності відповідно до діючого
законодавства, а певні суперечливості
законодавства не дають змоги позивачу
реалізувати своє право на реєстрацію
права власності певного обєкта
нерухомості, суд вважає за необхідне
захистити права позивача та
зобов*язати державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України зареєструвати право власності
на житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 11.11.2013р. по справі №
2/262/1767/2013.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу Державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції в Донецькій
області, Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Дурицької Марії Євгенівни про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії-
задовольнити.

Зобов'язати державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України зареєструвати право власності
на житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 11.11.2013р. по справі №
2/262/1767/2013.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 84 (вісімдесят чотири)
грн. 00 коп.

Вступна та резолютивна частина
простанови складена у нарадчій кімнаті
та проголошена у судовому засіданні
15.05.2014р.

Постанова в повному обсязі виготовлена
19.05.2014р.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Постанова в адміністративній справі
може бути оскаржена в апеляційному
порядку шляхом подання через Донецький
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
Козаченко А.В.

Судді
Крилова М.М.

Дмитрієв В.В.