Справа № 872/16968/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2014 рокусправа № 804/11476/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Дурасової
Ю.В.

суддів: Проценко О.А.
Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача:
Мадалиць Вікторії Валеріївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
01.10.2013р.

у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 28.08.2013 року до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень. Просив скасувати
три податкові повідомлення-рішення від
24.07.2013 року: № , яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання з
ПДВ на 4492,75грн.; № , яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на
69939,13грн.; № , яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання з
адмінштрафу та інших санкцій на 510грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
01.10.2013 року позовні вимоги задоволені.
Скасовані оскаржувані податкові
повідомлення-рішення. Свою позицію суд
першої інстанції обґрунтував тим, що:
зокрема право визнання правочинів
нікчемними належить виключно суду, а
не контролюючому органу, реальність
поставки доведена; відправку товару
позивач здійснювала за допомогою
кур'єрської служби «Нова пошта»,
шляхом замовлення кур'єру до складу; з
реалізованого товару позивач
нарахував податкові зобов'язання та
валові доходи, а також сплатив
відповідну суму податків; висновки
акту перевірки ґрунтуються на
припущенні і не можуть бути належними
доказами виявлених порушень.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог - відмовити.
Зазначає, що постанова суду першої
інстанції є такою, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що податковим органом була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 5 травня 2010 року по 31.12.2012 року.
Перевіркою встановлені порушення: за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року
завищено суму валових витрат, які
враховуються при обчисленні
оподаткованого доходу на загальну суму
354553,41 грн. та занижено суму
оподатковуваного доходу на цю ж суму (п.
138.2 ст. 138 та п.177.2, 177.4 ст. 177 ПКУ); занижено
податок на доходи фізичних осіб у
розмірі 55951,30грн. (п.177.2, 177.4 ст. 177 ПКУ);
включено до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість за
операції, що не є господарською
діяльністю платника податків у сумі
3696,25 (п.198.5 ст. 198 ПКУ); в розрахунку за ф.1
ДФ не відображено суми сплаченого
доходу фізичним особам-підприємцям за
надані послуги по коду « 157» за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року на загальну
суму 626грн. (пп. «б». п. 176.2 ст. 176 ПКУ);
встановлене неналежне ведення книги
обліку доходів та витрат за період
01.01.2011 по 31.12.2012 за встановленою формою -
книга ф.№10, ведення якої передбачено
п.1, п.2 «Порядку ведення книги обліку
доходів і витрат», затвердженого
Постановою КМУ від 26.09.2001 №1269;
встановлено вчинення правочинів, не
спрямованих на реальне настання
правових наслідків по
взаємовідносинах з ТОВ
«Агростальпром» та ТОВ «Шоковіта». За
результатами перевірки на підставі
актів прийняті податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
24.07.2013: № про збільшення суми
грошового зобов'язання з ПДВ на суму
4492,75грн.; № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на суму 69,939,13грн.;
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з адмінштрафу та інших
санкцій на суму 510грн.

В запереченні на апеляційну скаргу
позивач просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін. Вважає,
що постанова суду першої інстанції є
обґрунтованою та такою, що прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
відповідачем в апеляційній скарзі не
вказано в чому саме полягає
неправильність чи неповнота
дослідження доказів і встановлення
обставин судом. Відповідач вказує
видумані порушення, зокрема, начеб то
не надання первинних документів.
Позивачем були надані всі первинні
документи, які свідчать про придбання
товару, його транспортування, оплату та
його подальшу реалізацію, що
підтверджує реальність господарських
операцій з контрагентами ТОВ
«Агростальпром» та ТОВ «Шоковіта» та
спростовує ППР № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на суму
69.939,13грн.; наявність всіх необхідних
первинних документів від
контрагентів-постачальників,
підтверджено актом перевірки №1894.
Договори, укладені з контрагентами,
відповідають чинному законодавству,
підписані директорами та скріплені
печатками підприємств. Правочини є
дійсними , не були оскаржені в судовому
порядку. Контрагенти-постачальники
(ТОВ «Агростальпром» та ТОВ «Шоковіта»)
по факту реалізації товару нарахували
собі податкові зобов'язання з податку
на додану вартість, відобразили їх в
реєстрі виданих податкових накладних
та податкових декларацій з ПДВ та
нарахували валові доходи за відповідні
періоди. Відповідно до цього й позивач
суми податку на додану вартість
включив до свого податкового кредиту
за перевіряємий період, відобразив в
реєстрі отриманих податкових
накладних та відповідно й у податкових
деклараціях з ПДВ. Фактів, які це
спростовують акт не містить. Підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій з
контрагентами є належні первинні
документи (договори, видаткові
накладні, банківські документи,
товарно-транспортні накладні), що
містять всі необхідні реквізити та
відповідають вимогам, встановленим
чинним законодавством для первинних
документів, і які фіксують факт
здійснення конкретної господарської
діяльності, а підставою для
податкового обліку є належним чином
оформлені податкові накладні, які не
були оскаржені у судовому порядку.
Таким чином позивач мала всі правові
підстави для включення сплаченої
контрагентам-постачальникам у складі
вартості товарів суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту, у зв'язку з їх належним
документальним підтвердженням
первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності (податковими та видатковими
накладними, документами, що свідчать
про фактичний розрахунок) та їх
реальність. Отже висновок ДПІ про
завищення податкового кредиту є
хибним. Відносини між учасниками
ланцюгів постачання товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
факт реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.
Чинне законодавство не передбачає
обов'язок суб'єкта підприємницької
діяльності бути обізнаним із
особливостями господарювання
контрагентів. У відповідності до
діючого законодавства для платника
податку не передбачено обов'язку та не
надано право вимагати від іншого
платника податку будь-яких відомостей
(в тому числі наявність основних
засобів та трудових ресурсів,
правильності ведення податкового
обліку, сплати податків до бюджету
тощо), права перевіряти достовірність
даних, які вказуються продавцем в його
первинних документах, не передбачено
обов'язку чи права одного платника
податку контролювати показники
податкової звітності з податку на
додану вартість чи податку на прибуток
іншого платника податку. На час
здійснення спірних господарських
операцій контрагенти позивача були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та мали чинні
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ,
не перебували в стадії припинення,
ліквідації чи банкрутства. Платник
податків не може нести
відповідальність як за несплату
податків своїми контрагентами, так і за
можливу недостовірність даних про них,
які включені і Єдиний державний реєстр,
при умові, що він не знав про такі факти.
У разі невиконання контрагентом
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету, негативні наслідки настають
лише для контрагента. Юридична
відповідальність, має індивідуальний
характер (ст. 61 Конституції України).
Таким чином, діюче законодавства не
передбачає платника податків права на
формування податкового кредиту та
валових витрат в разі порушення його
контрагентами вимог податкового
законодавства по ланцюгу постачання.
Отже немає жодних правових підстав
збільшувати грошові зобов'язання по
сплаті податків та застосовувати
штрафні санкції за висновками акту
перевірки.

Також в запереченнях, щодо ППР №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 4492,75грн.,
зазначено, що позивач здійснює
господарську діяльність з оптової
торгівлі текстильними товарами,
одягом, взуттям. Реалізація товару
здійснюється шляхом передачі товару на
реалізацію покупцям - суб'єктам
господарювання, які мають торгові
площі (магазини). Швидкість реалізації
товару залежить від багатьох чинників,
перш за все від передпродажної
підготовки товару, стимулювання збуту
товару, організації та управління руху
товару до споживача, наявність послуг з
розміщення товару в місцях продажу -
усе це узагальнюється поняттям
«маркетингові послуги». З метою
прискорення реалізації товару, позивач
уклала договори на надання
маркетингових послуг. Надання
маркетингових послуг підтверджується
звітами та актами приймання-передачі
наданих маркетингових послуг,
податковими накладними; оплатою за
надання маркетингових послуг. Діюче
законодавство дозволяє відносити
витрати на маркетингові послуги до
складу валових витрат, які
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування.

Запереченнях також зазначено, що
позивачем (як продавцем) укладені
договори з контрагентами-покупцями на
поставку текстильних товарів, одягу,
взуття. Поставка товару позивачем
здійснюється на умовах DDР (склад
покупця - Правила «Інкотермс» 2000).
Згідно цих правил продавець здійснює
поставку покупцю товару без
розвантаження з будь-якого прибулого
транспортного засобу в назначеному
місці призначення. Продавець несе всі
витрати та ризики, пов'язані з
доставкою товару до цього місця.
Продавець зобов'язаний за власний
рахунок укласти договір перевезення
товару до називного місця призначення.
В якості перевізника позивач
використовує ТОВ «Нова пошта». Кожна
поставка товару підтверджується
товарно-транспортними накладними, де
міститься інформація про товар, його
кількість, про відправника та
одержувача товару. Для перевірки були
надані усі первинні документи, які
підтверджують реалізацію товару, а
саме видаткова та податкова накладні,
товарно-транспортні накладні ТОВ
«Нова пошта» по доставці товару від
продавця. Реальність і достовірність
відвантаження товару підтверджується
товарно-транспортними накладними та
квитанціями про сплату. Діюче
законодавство дозволяє відносити
витрати на транспортно-експедиційні та
інші послуги з транспортування
продукції до складу валових витрат, які
обчислюються при визначенні об'єкта
оподаткування. .

В судовому засіданні представники
сторін свої позиції щодо апеляційної
скарги та заперечень проти апеляційної
скарги підтримали, надали пояснення
аналогічні викладеним в апеляційній
скарзі та запереченнях на апеляційну
скаргу (викладено вище). Також,
представник позивача зазначив, що в
акті перевірки взагалі не зазначено
порушення на підставі якого збільшено
суми грошового зобов'язання з
адмінштрафу та інших санкцій на суму
510грн. - ППР № . З даним
висловленням представник відповідача
(податкового органу) погодився.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 5 травня 2010
року по 31.12.2012 року. Перевіркою
встановлені порушення: за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року завищено суму
валових витрат, які враховуються при
обчисленні оподаткованого доходу на
загальну суму 354553,41 грн. та занижено
суму оподатковуваного доходу на цю ж
суму (п. 138.2 ст. 138 та п.177.2, 177.4 ст. 177 ПКУ);
занижено податок на доходи фізичних
осіб у розмірі 55951,30грн. (п.177.2, 177.4 ст. 177
ПКУ); включено до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість за операції, що не є
господарською діяльністю платника
податків у сумі 3696,25 (п.198.5 ст. 198 ПКУ); в
розрахунку за ф.1 ДФ не відображено суми
сплаченого доходу фізичним
особам-підприємцям за надані послуги
по коду « 157» за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року на загальну суму 626грн. (пп.
«б». п. 176.2 ст. 176 ПКУ); встановлене
неналежне ведення книги обліку доходів
та витрат за період 01.01.2011 по 31.12.2012 за
встановленою формою - книга ф.№10,
ведення якої передбачено п.1, п.2
«Порядку ведення книги обліку доходів
і витрат», затвердженого Постановою
КМУ від 26.09.2001 №1269; встановлено
вчинення правочинів, не спрямованих на
реальне настання правових наслідків по
взаємовідносинах з ТОВ
«Агростальпром» та ТОВ «Шоковіта». За
результатами перевірки на підставі
актів прийняті податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
24.07.2013: № про збільшення суми
грошового зобов'язання з ПДВ на суму
4492,75грн.; № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на суму 69,939,13грн.;
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з адмінштрафу та інших
санкцій на суму 510грн.

Колегія суддів апеляційної
інстанції встановила, що судом першої
інстанції правильно застосовано до
даних правовідносин норми Конституції
України, Податкового кодексу, ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Згідно ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (ч.1 ст. 19
Конституції України).

В силу ст. 44 Господарського кодексу
України, підприємництво здійснюється
на основі вільного вибору підприємцем
видів підприємницької діяльності;
самостійного формування підприємцем
програм діяльності, вибору
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, залучення
матеріально-технічних, фінансових та
інших видів ресурсів, використання
яких не обмежено законом, встановлення
цін на продукцію та послуги відповідно
до закону.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно матеріалів справи, Позивачем
були надані первинні документи, які
свідчать про придбання товару, його
транспортування, оплату та його
подальшу реалізацію для підтвердження
реальності господарських операцій з
контрагентами ТОВ «Агростальпром» та
ТОВ «Шоковіта». Дана обставина
спростовує правомірність винесення
податкового повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 69.939,13грн.

Наявність необхідних первинних
документів від зазначених
контрагентів-постачальників,
підтверджено актом перевірки №1894 від
03.07.2013 року. Договори, укладені з
контрагентами, відповідають чинному
законодавству, підписані директорами
та скріплені печатками підприємств.
Правочини не були оскаржені в судовому
порядку, отже, є дійсними.
Контрагенти-постачальники ТОВ
«Агростальпром» та ТОВ «Шоковіта» по
факту реалізації товару нарахували
собі податкові зобов'язання з податку
на додану вартість, відобразили їх в
реєстрі виданих податкових накладних
та податкових декларацій з ПДВ та
нарахували валові доходи за відповідні
періоди. Відповідно до цього й позивач
суми податку на додану вартість
включив до свого податкового кредиту
за перевіряємий період, відобразив в
реєстрі отриманих податкових
накладних та відповідно й у податкових
деклараціях з ПДВ. Фактів, які це
спростовують акт не містить.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій з
контрагентами є належні первинні
документи (договори, видаткові
накладні, банківські документи,
товарно-транспортні накладні), що
містять всі необхідні реквізити та
відповідають вимогам, встановленим
чинним законодавством для первинних
документів, і які фіксують факт
здійснення конкретної господарської
діяльності. Підставою для податкового
обліку є належним чином оформлені
податкові накладні. Надані до
перевірки податкові накладні,
відповідають вимогам податкового
законодавства.

Таким чином, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, позивач мала
всі правові підстави для включення
сплаченої контрагентам-постачальникам
у складі вартості товарів суми податку
на додану вартість до податкового
кредиту, у зв'язку з їх належним
документальним підтвердженням
первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності (податковими та видатковими
накладними, документами, що свідчать
про фактичний розрахунок) та їх
реальність. Отже висновок ДПІ про
завищення податкового кредиту є
хибним.

Відносини між учасниками ланцюгів
постачання товарів та послуг не мають
безпосереднього впливу на факт
реальності господарської операції,
вчиненої між останнім у ланцюгу
постачань платником податків та його
безпосереднім контрагентом. Чинне
законодавство не передбачає обов'язок
суб'єкта підприємницької діяльності
бути обізнаним із особливостями
господарювання контрагентів. У
відповідності до діючого
законодавства для платника податку не
передбачено обов'язку та не надано
право вимагати від іншого платника
податку будь-яких відомостей (в тому
числі наявність основних засобів та
трудових ресурсів, правильності
ведення податкового обліку, сплати
податків до бюджету тощо), права
перевіряти достовірність даних, які
вказуються продавцем в його первинних
документах,; не передбачено обов'язку
чи права одного платника податку
контролювати показники податкової
звітності з податку на додану вартість
чи податку на прибуток іншого платника
податку.

На час здійснення спірних
господарських операцій контрагенти
позивача були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та мали
чинні свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ, не перебували в стадії
припинення, ліквідації чи банкрутства.

Платник податків (позивач) не може
нести відповідальність за несплату
податків своїми контрагентами, не може
нести відповідальність за можливу
недостовірність даних про них, які
включені в Єдиний державний реєстр, при
умові, що він не знав про такі факти.

У разі невиконання контрагентом
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету, негативні наслідки настають
лише для контрагента.

Колегія суддів апеляційної інстанції
бере до уваги, що юридична
відповідальність, має індивідуальний
характер (ст. 61 Конституції України).

Таким чином, діюче законодавства не
передбачає позбавлення платника
податків права на формування
податкового кредиту та валових витрат
в разі порушення його контрагентами
вимог податкового законодавства по
ланцюгу постачання.

Досліджуючи податкове
повідомлення-рішення № від 24.07.2013
про збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 4492,75грн., суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що матеріалами
справи підтверджено, що позивач
здійснює господарську діяльність з
оптової торгівлі текстильними
товарами, одягом, взуттям. Реалізація
товару здійснюється шляхом передачі
товару на реалізацію покупцям -
суб'єктам господарювання, які мають
торгові площі (магазини).

Суд апеляційної інстанції
погоджується з тим, що швидкість
реалізації товару залежить від
багатьох чинників, перш за все від
передпродажної підготовки товару,
стимулювання збуту товару, організації
та управління руху товару до споживача,
наявність послуг з розміщення товару в
місцях продажу - дані дії
узагальнюється поняттям «маркетингові
послуги».

Згідно пп. 14.1.108 ст. 14 Податкового
кодексу України N 2755-VI, 02.12.2010,
маркетингові послуги (маркетинг) -
послуги, що забезпечують
функціонування діяльності платника
податків у сфері вивчання ринку,
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та
післяпродажного обслуговування
споживача в межах господарської
діяльності такого платника податків.
До маркетингових послуг належить в
тому числі: послуги з розміщення
продукції платника податку в місцях
продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги).

З метою прискорення реалізації товару,
позивачем укладено договори на надання
маркетингових послуг. Надання
маркетингових послуг підтверджується
звітами та актами приймання-передачі
наданих маркетингових послуг,
податковими накладними; оплатою за
надання маркетингових послуг.

В силу абз. «г» пп. 138.10.3 ст. 138 ПКУ, до
складу інших витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування,
включаються витрати на рекламу та
дослідження ринку (маркетинг), на
передпродажну підготовку товарів.

Отже, діюче законодавство встановлює
право відносити витрати на
маркетингові послуги до складу валових
витрат, які враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем (як продавцем) укладені
договори з контрагентами-покупцями на
поставку текстильних товарів, одягу,
взуття. Поставка товару позивачем
здійснювалася на умовах DDР (склад
покупця - Правила «Інкотермс» 2000).
Вказані Правила передбачають
здійснення продавцем поставки покупцю
товару без розвантаження з будь-якого
прибулого транспортного засобу в
назначеному місці призначення. В
даному випадку продавець (позивач) несе
всі витрати та ризики, пов'язані з
доставкою товару до цього місця.
Продавець (позивач) зобов'язаний за
власний рахунок укласти договір
перевезення товару до називного місця
призначення.

Згідно матеріалів справи в якості
перевізника позивач в даному випадку
використовував ТОВ «Нова пошта». Кожна
поставка товару підтверджена
товарно-транспортними накладними, де
міститься інформація про товар, його
кількість, про відправника та
одержувача товару. До перевірки були
надані первинні документи, які
підтверджують реалізацію товару, а
саме видаткова та податкова накладні,
товарно-транспортні накладні ТОВ
«Нова пошта» по доставці товару від
продавця. Реальність і достовірність
відвантаження товару підтверджується
товарно-транспортними накладними та
квитанціями про сплату.

В силу абз. «е» пп. 138.10.3 ст. 138 ПКУ, до
складу інших витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування,
включаються витрати на
транспортування, перевалку і
страхування товарів,
транспортно-експедиційні та інші
послуги, пов'язані з транспортуванням
продукції (товарів) відповідно до умов
договору (базису) поставки.

Отже, діюче законодавство встановлює
право відносити витрати на
транспортно-експедиційні та інші
послуги з транспортування продукції до
складу валових витрат, які
обчислюються при визначенні об'єкта
оподаткування.

Колегія суддів апеляційної інстанції
бере до уваги, що в акті перевірки не
зазначено порушення, на підставі якого
збільшено суми грошового зобов'язання
з адмінштрафу та інших санкцій на суму
510грн. (ППР № від 24.07.2013).

Отже, в даному випадку відсутні
підстави збільшувати грошові
зобов'язання по сплаті податків та
застосовування штрафних санкцій на
підставі висновків акту перевірки.

У зв'язку з викладеним, колегія
суддів апеляційної інстанції прийшла
до висновку, що суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
права, а повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм відповідну
правову оцінку, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст.198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
01 жовтня 2013 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна