Справа № 2-а-1603/11/2170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
м. Київ К/9991/2922/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Лосєва А.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Цюрупинському
районі Херсонської області

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року

у справі № 2-а-1603/11/2170

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Цюрупинському районі Херсонської
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3;
позивач) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Цюрупинському районі Херсонської
області (далі - ДПІ у Цюрупинському
районі Херсонської області;
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 03
вересня 2010 року, № /0 від 09
листопада 2010 року, № /1 від 09
листопада 2010 року, № /0 від 28 січня
2011 року, № /0 від 28 січня 2011 року.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 липня
2011 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що за змістом положень
Указу Президента України від 03 липня 1998
року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Указ №
727/98) обліку підлягає загальна сума
коштів, фактично отриманих суб'єктом
малого підприємництва на
розрахунковий рахунок та (або) в касу,
незалежно від походження та
призначення таких коштів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня
2011 року апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_3 задоволено. Постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2011
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою адміністративний позов
задоволено та скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 03
вересня 2010 року, № /0 від 09
листопада 2010 року, № /1 від 09
листопада 2010 року, № /0 від 28 січня
2011 року, № /0 від 28 січня 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року та залишення в силі постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2011
року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 06 липня 2007 року по 30
червня 2010 року, за результатами якої
складено акт №
756/17-1/НОМЕР_1 від 19 серпня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки та за результатами
адміністративного оскарження,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 03
вересня 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 179 987,01 грн. (179
987,01 грн. - основний платіж, 0,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), податкове
повідомлення-рішення №
/0 від 09 листопада 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 5 440,00 грн.
(0,00 грн. - основний платіж, 5 440,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), податкове
повідомлення-рішення № /1 від 09
листопада 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 179 987,01 грн. (179
987,01 грн. - основний платіж, 0,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), податкове
повідомлення-рішення № /0 від 28
січня 2011 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 1 500,00 грн. (1 500,00 грн. - основний
платіж, 0,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції), податкове
повідомлення-рішення № /0 від 28
січня 2011 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 457
771,90 грн. (312 035,00 грн. - основний платіж, 145
736,90 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_3 підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9
Закону України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) з огляду на
заниження сум податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб та з
податку на додану вартість внаслідок
неврахування, в порушення статті 1
Указу № 727/98, у складі виручки коштів,
отриманих згідно з договорами
доручення, укладеними протягом 2007 - 2010
років з Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4, що зумовило перевищення
позивачем граничного розміру виручки
впродовж 2007 року, який дозволяє
суб'єкту господарювання застосовувати
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до статті 1 Указу № 727/98
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого
підприємництва-фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок та (або) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Як встановлено судами, відповідно
до умов укладених протягом 2007 -
2010 років з ФОП ОСОБА_4 (довіритель)
договорів доручення позивач
(повірений) зобов'язався від імені та
за рахунок довірителя справляти
ринковий збір із торгівців, які
здійснюють торгівлю на
сільськогосподарському ринку за
адресою: с. В. Копани, вул.
Леніна, 95, а також перераховувати його
до бюджету.

На виконання вказаних вище
договорів ФОП ОСОБА_3 здійснював
справляння збору з проведенням даних
операцій із застосуванням реєстратора
розрахункових операцій,
зареєстрованого на його ім'я. Суми
ринкового збору, зібрані позивачем,
перераховувались ним до місцевого
бюджету та не включались до загального
обсягу виручки.

Згідно із статтею 4 Декрету
Кабінету Міністрів України від 20
травня 1993 року № 56-93 «Про
місцеві податки і збори» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) ринковий збір - це плата за
торгові місця на ринках і в
павільйонах, на критих та відкритих
столах, майданчиках для торгівлі з
автомашин, візків, мотоциклів, ручних
візків, що справляється з юридичних
осіб і громадян, які реалізують
сільськогосподарську і промислову
продукцію та інші товари.

Статтею 15 Закону України від 25 червня
1991 року № 1251-XII «Про систему
оподаткування» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин)
передбачено, що ринковий збір належить
до місцевих зборів (обов'язкових
платежів), які зараховуються до
місцевих бюджетів у порядку,
визначеному сільськими, селищними,
міськими радами, якщо інше не
встановлено законами України.

За змістом підпункту 3.2.1 пункту 3.2
статті 3 Закону України від 21 грудня 2000
року № 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) у
будь-яких випадках, коли платник
податків згідно із законами з питань
оподаткування уповноважений
утримувати податок, збір (обов'язковий
платіж), якими оподатковуються інші
особи, у тому числі податки на доходи
фізичних осіб, дивіденди, репатріацію,
додану вартість, акцизні збори, а також
будь-які інші податки, що утримуються з
джерела виплати, сума таких податків,
зборів (обов'язкових платежів)
вважається бюджетним фондом, який
належить державі або територіальній
громаді та створюється від їх імені.

При цьому згідно із статтею 3
Указу Президента України від 28 червня
1999 року № 761/99 «Про впорядкування
механізму сплати ринкового збору» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до місцевого
бюджету зараховується 100
відсотків ринкового збору.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суми
ринкового збору, отримані позивачем на
виконання умов договорів доручення, не
є виручкою останнього від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) у
розумінні положень Указу № 727/98.
Операції з приймання позивачем у
торгівців ринкового збору з подальшим
його перерахуванням до бюджету не є
операціями з реалізації підприємцем
продукції, внаслідок яких отримується
виручка.

Відповідно до статті 6 Указу № 727/98
фізична особа-суб'єкт малого
підприємництва, яка сплачує єдиний
податок, не є платником податку на
додану вартість та податку на доходи
фізичних осіб.

Водночас статтею 5 Указу № 727/98
передбачено, що у разі порушення вимог,
встановлених статтею 1 цього Указу,
платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

А відтак, оскільки ФОП ОСОБА_3 не
перевищено встановлений Указом
№ 727/98 граничний розмір виручки (500
тис. грн.), який дозволяє суб'єкту
господарювання застосовувати спрощену
систему оподаткування, то він не
повинен був переходити на загальну
систему оподаткування та сплачувати
податкові зобов'язання, зокрема, з
податку на додану вартість та з податку
з доходів фізичних осіб.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2011 року такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Цюрупинському
районі Херсонської області відхилити,
а постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Лосєв А.М.