Справа № 872/3993/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 рокусправа № 2а/0470/14268/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача : - Юсупова
Євгена Усмановича,

представника відповідача
(митного органу) : - Онасенко Оксани
Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Кватро-Юніон"

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
січня 2013 р.

у справі за позовом Приватного
підприємства "Кватро - Юніон" до
відповідачів: Дніпропетровської
митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області,
про визнання рішення нечинним та
повернення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Приватного
підприємства "Кватро - Юніон" звернувся
06.01.2011 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області, Державної митної служби
Дніпропетровської митниці про
визнання рішення нечинним та
повернення коштів. З урахуванням
уточнених позовних вимог (а.с. 142),
просив визнати протиправним та
скасувати рішення Дніпропетровської
митниці, викладене в листах №17-18-2/6025
від 31.08.2010 року та №17-18-2/62725 від 08.09.2010
року про неможливість застосування
заявленої декларантом (ТОВ «Гіперіон
Д») митної вартості товару (макаронних
виробів), поставленого Австрійською
фірмою Приватному підприємству "Кватро
- Юніон" згідно з відповідним
контрактом та інвойсами. Позов
обґрунтований тим, що митний орган без
відповідних правових підстав вимагав
надати додаткові документи для
визначення митної вартості товару. В
наслідок неправомірних дій митного
органу, позивач зайво перерахував до
Державного бюджету України податок на
додану вартість у розмірі 146798,89грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.01.2013 року у задоволенні даного позову
- відмовлено. Свою позицію суд першої
інстанції обґрунтував тим, що оскільки
позивач на вимогу митного органу не
надав відповідних документів, що були
витребувані, то Дніпропетровською
митницею правомірно застосовано
резервний (шостий) метод визначення
митної вартості товару. Також суд
зазначив, що позивачем обрано не вірний
спосіб захисту, т. я способом захисту
порушених прав є оскарження в суді
рішень митного органу щодо визначення
митної вартості, а не оскарження
рішення митного органу, що оформлено
листом про відмову у перегляді рішень
про визначення митної вартості товарів
(позиція ВАСУ у справі № К-31716/10,
постанова від 19.04.2011 року). Щодо вимоги
про повернення коштів з бюджету
України, суд першої інстанції послався
на те, що позивач не звертався до
відповідача про повернення коштів з
бюджету, у зв'язку з чим митним органом
не приймалося рішення з цього питання,
тому відповідачі не порушили право або
законний інтерес позивача (позиція
ВАСУ у справі № К-21943/10, постанова від
01.02.2011 року).

Не погодившись з даним рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу. В апеляційній скарзі просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі. Зазначає, що постанова суду
першої інстанції є такою, що винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
позивачем при митному оформленні
товару були подані всі необхідні
документи; також вважає, що обраний ним
спосіб захисту є належним. Щодо
повернення коштів з бюджету зазначив,
що Порядок, затверджений наказом
Державної митної служби України №618
від 20.07.2007 року не поширюється на
випадки повернення з бюджету коштів на
підставі рішення суду (в таких випадках
застосовується спеціальний
нормативно-правовий акт, а саме до
19.08.2011 року - Порядок виконання рішень
про стягнення коштів з рахунків, на
яких обліковуються кошти державного та
місцевих бюджетів, або бюджетних
установ, який був затверджений
постановою КМУ №609 від 09.07.2008 року
відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу
України №2542-ІІІ від 21.06.2001 року та ч. 2
ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження» у
редакції, що діяла до набрання чинності
Законом України №2677-VІ від 04.11.2010 року; з
19.08.2011 року - Порядок виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, який затверджений постановою
КМУ №845 від 03.08.2011 року відповідно до п. 9
розділу VІ Бюджетного кодексу України
№2456- VІ від 08.07.2010 року та ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про
виконавче провадження» в редакції ЗУ
№2677- VІ від 04.11.2010 року). Посилається
також на ч. 2 ст. 21 КАС України, згідно
якої вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями
суб'єкта владних повноважень,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір, інакше вимога
про відшкодування шкоди вирішується
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства. В силу п. 4
ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний
позов може містити вимоги про
стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди. В порядку п. 4 ч. 2
ст. 162 КАС України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про стягнення з
відповідача коштів). Перерахування
коштів з державного бюджету за
рішенням суду здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів - на сьогоднішній день
таким органом є Державна казначейська
служба. Отже, позовна вимога про
зобов'язання перерахувати кошти з
Державного бюджету України, у якості
відшкодування шкоди, завданої
протиправним рішенням митного органу,
повністю відповідає вимогам КАС
України.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник відповідача - Головне
управління Державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області, просить відмовити у
задоволенні апеляційної скарги, а
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, справу розглянути у
відсутності представника. Зазначив, що
відповідно до ст. 45 Бюджетного кодексу
України, Державне казначейство України
веде бухгалтерський облік всіх
надходжень, що належать Державному
бюджету України, та за поданням органів
стягнення здійснює повернення коштів,
що були помилково або надмірно
зараховані до бюджету. В свою чергу
органи стягнення, а саме : митні,
податкові та інші органи державної
влади, забезпечують своєчасне та в
повному обсязі надходження до
державного бюджету податків, зборів
(обов'язкових платежів), та інших
доходів відповідно до законодавства.
Повернення надмірно зарахованих до
бюджету митних та інших платежів
Державним казначейством здійснюється
на підставі Висновку митного органу, що
займався оформленням митної
декларації. На даний час до Головного
управління не надходили Висновки від
Дніпропетровської митниці, на підставі
яких перераховуються спірні кошти з
рахунку обліку доходів державного
бюджету на рахунок, зазначений у
Висновку. Отже, вимога позивача про
повернення з Державного бюджету коштів
подана передчасно, оскільки суми
митних та інших платежів повертаються
органами Казначейства за умови
наданняВисновку митним органом або
щодо яких винесено рішення суду про
повернення коштів.

На апеляційну скаргу подані також
заперечення представником митного
органу, в яких зазначено, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим, тому не підлягає
скасуванню. Посилається на те, що сума,
яка зазначена у позові для стягнення з
державного бюджету, вказана позивачем
як надмірно сплачена сума митних
платежів, а тому не може вважатися
матеріальною шкодою, завданою
неправомірними рішеннями митниці.
Позивач не звертався до митниці щодо
стягнення коштів державного бюджету,
всупереч положенням Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як передплата,
і митних та інших платежів, помилково
або надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20.07.2007 року
№618, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 року за № 1097/14364.
Судом першої інстанції правомірно було
зазначено про неправильний спосіб
захисту порушеного права. Також,
зазначив що митна вартість товару була
заявлена шляхом подання декларацій
митної вартості форми ДМВ-1, за ціною
договору (метод 1) відповідно до ст. 267
МКУ. Контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом за
правилами ст. 41 МКУ. За результатами
перевірки документі, поданих
позивачем для здійснення митного
оформлення було встановлено, що
позивач уклав контракт від 11.01.2010 року
№1101 з АТВ Ноldіng GmbН на виконання
договору комісії від 16.12.2009 року №16/12-09
з ТОВ «АТБ-маркет». Відповідно до п. 1.1.
договору комісії Комісіонер (ПП
«Кватро-Юніон») зобов'язаний за
дорученням Комітента (ТОВ «АТБ-маркет»)
за винагороду укласти від свого імені
відповідні договори та здійснити за
рахунок та в інтересах Комітента
операції. Відповідно до п. 5.1 договору
комісії товар, куплений Комісіонером
за рахунок Комітента, є власністю
останнього. Виникли підґрунтя щодо
пов'язаних між собою особами. Крім того,
проаналізувавши відомості про
вартість подібних (аналогічних)
товарів, які містяться у ціновій базі
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби, митницею
зроблено висновок, що вартість
подібних товарів значно вища, за
заявлену позивачем. Отже у митниці
виникли сумніви щодо правильності
визначення митної вартості у зв'язку з
пов'язаністю осіб. Виникла потреба у
наданні додаткових документів для
підтвердження митної вартості, про що
зроблено запис в декларації; декларант
був ознайомлений з цим записом, про що
також вчинив запис, зазначивши про
проведення консультації та про те, що у
10-ти денний термін документів надати не
має можливості. У зв'язку з ненаданням
додаткових документів, митним органом
винесено рішення про визначення митної
вартості товару на рівні 1,23євро/кг.
Документи про відсутність впливу
взаємовідносин між АТВ Ноldіng GmbН та ТОВ
«АТБ-маркет» надані не були. Митницею
здійснено визначення митної вартості
шляхом послідовного застосування
методів відповідно до ст. 259-273 МКУ.
Натомість, було застосовано резервний,
шостий метод визначення митної
вартості, використання цього метода
базується на світовій практиці, згідно
якої в рамках цього методу
допускається розумна гнучкість в
підходах до застосування попередніх
методів визначення митної вартості.
Митну вартість заявленого товару було
скориговано до рівня митної вартості
подібних (аналогічних) товарів згідно
бази даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України відповідно до інформації про
митну вартість раніше оформлених
товарів. При цьому митницею винесено
рішення про визначення митної вартості
та оформлені картки відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів через
митний кордон України, в яких зазначено
про необхідність подання нової ВМД з
митною вартістю відповідно до Рішення
митниці. Однак, Рішення митниці та
картки відмови у здійсненні митного
оформлення не були оскаржені в суді.
Позивач скористався своїм правом та
здійснив митне оформлення товару
відповідно до Порядку 230: випуск
товарів у вільний обіг здійснено
відповідно до обраного позивачем виду
гарантійного зобов'язання (ст. 264 МКУ). В
межах дії гарантійних зобов'язань,
позивачем були надані додаткові
документи, серед яких прайс-лист
виробника від 12.05.2010 року №12/05-1, однак
вказаний прайс-лист не є знеособленою
інформацією про ціни на товар щодо
невизначеного кола осіб, а є
пропозицією виключно для АТВ Ноldіng GmbН.
Ексклюзивна ціна для АТВ Ноldіng GmbН не
відповідає дійсній ціні. В листах від
31.08.2010 року та від 08.09.2012 року було
повідомлено позивача, що Рішення
митного органу про визначення митної
вартості залишено чинним.

В судовому засіданні представники
сторін свої позиції, викладені в
апеляційній скарзі та запереченнях
проти апеляційної скарги, підтримали
та надали аналогічні пояснення
(викладено вище).

В судове засідання представник
відповідача (казначейської служби) не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним
чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що для здійснення митного
оформлення товару (макаронні вироби)
товариство «Гіперон Д», виступаючи
декларантом товару, в силу договору
доручення № 47 від 25.12.2009 року,
укладеного між ПП "Кватро - Юніон" та
ТОВ «Гіперон Д» для декларування
митним органам України товарів, які
переміщуються позивачем через митний
кордон України, подало митному органу
декларації митної вартості, визначивши
ціну товару за методом 1 - за ціною
контракту. Митним органом витребувано
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару (прайс-листи
виробника, висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлених спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження; калькуляції
виробника товару). У зв'язку з
ненаданням витребуваних документів,
митним органом прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів за 6
методом. Митним органом 08.06.2010 року
прийнято картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.
Позивач в строк, визначений наказом
Державної митної служби України від
17.03.2008 року №230 «Про затвердження
Порядку випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання при
ввезенні їх на митну територію
України» надав митному органу
витребувані додаткові документи.
Однак, митний орган листом від 31.08.2010 та
від 06.09.2010 року ( повторно) відмовив у
перегляді Рішень про визначення митної
вартості товарів від 07.06.2010
№110000012/2010/301552/2, №110000012/2010/301553/2,
№110000012/2010/301551/2. Підставою відмови
слугували такі обставини: документ,
наданий в якості калькуляції, не
містить інформації про сировину та
складові компоненти, що використані
для виробництва макаронних виробів
(найменування, країна походження,
частка в одиниці готового виробу,
вартісні показники). Відсутність
інформації унеможливлює проведення
митним органом обчислення вартості
товару у відповідності до положень
статті 264 МКУ. Висновок ДП
«Держзовнішінформ» від 14.06.2010 року
містить інформацію, що контрактні ціни
на макаронні вироби є ексклюзивними
цінами для ПП "Кватро - Юніон". Метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, використовуються в разі,
якщо покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоча
і пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не впливають на ціну товару.
Контрагент позивача за
зовнішньоекономічним контрактом та
ТОВ «АТБ-маркет» - кінцевий отримувач
товару, є пов'язаними особами згідно ст.
267 МКУ (чинного на час виникнення
спірних відносин), оскільки одним із
засновників ТОВ «АТБ-маркет» є фізична
особа ОСОБА_1 який у свою чергу є
директором контрагента позивача за
зовнішньоекономічним контрактом -
фірми АТВ Ноldіng GmbН (Австрія) та
володіє 33,33 % акцій фірми АТВ Ноldіng GmbН,
що вбачається із копій Статуту ТОВ
«АТБ-маркет» та інформації щодо
акціонерів АТВ Ноldіng GmbН, яка отримана
митним органом з відповідного сайту.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що суд першої інстанції
правильно застосував до даних
правовідносин Митний кодекс України
від 11.07.2002 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, можна
здійснювати за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно ст.265 Митного кодексу України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу.

У разі відсутності даних, що
підтверджують правильність визначення
заявленої декларантом митної вартості
товарів, або за наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей митний орган може
самостійно визначити митну вартість
товарів, що декларуються, послідовно
застосовуючи методи визначення митної
вартості, встановлені цим Кодексом, на
підставі наявних у нього відомостей, у
тому числі цінової інформації щодо
ідентичних чи подібних (аналогічних)
товарів з коригуванням, що
здійснюється з цим Кодексом.

Митний орган, не погоджуючись із митною
вартістю ввезеного товару, зобов'язав
декларанта надати додаткові документи,
які передбачені п.7-11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року №1766 (далі Порядок) для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів.

Однак, документ, наданий в якості
калькуляції, не містить інформації
про сировину та складові компоненти, що
використані для виробництва
макаронних виробів (найменування,
країна походження, частка в одиниці
готового виробу, вартісні показники).
Відсутність інформації унеможливила
проведення митним органом обчислення
вартості товару у відповідності до
положень статті 264 МКУ. Висновок ДП
«Держзовнішінформ» від 14.06.2010 року
містить інформацію, що контрактні ціни
на макаронні вироби є ексклюзивними
цінами для ПП "Кватро - Юніон".

Додаткові документи позивачем в
визначений законодавством строк (80
днів) були надані митному органу,
натомість митний орган не мав правових
підстав прийняти дані документи, т.я
прайс-лист не був знеособлений (тобто
для невизначеного кола осіб, для
будь-яких осіб ), а був пред'явлений для
конкретної особи.

Таким чином, не можна вважати, що
Позивач належним чином надав митному
органу, витребувані додаткові
документи, подання яких є обов'язковим.

Митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості.

Відповідно до частини третьої статті 265
МК у разі, якщо у митного органу виникає
сумнів щодо правильності визначення
декларантом митної вартості то він
своїм рішенням має право зобов'язати
останнього визначити митну вартість
іншим способом, ніж він використав для
її визначення.

Згідно ст. 265, Митного кодексу України,
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів та має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості. Якщо
митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

В порядку ст. 41 Митного кодексу України,
Митний контроль здійснюється
безпосередньо посадовими особами
митних органів шляхом: 1) перевірки
документів та відомостей, необхідних
для такого контролю; 2) митного огляду
(огляду та переогляду товарів і
транспортних засобів, особистого
огляду громадян); 3) обліку товарів і
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України; 4) усного
опитування громадян та посадових осіб
підприємств; 5) перевірки системи
звітності та обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, а також своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, які
відповідно до законів справляються при
переміщенні товарів через митний
кордон України; 6) огляду територій та
приміщень складів тимчасового
зберігання, митних ліцензійних
складів, спеціальних митних зон,
магазинів безмитної торгівлі та інших
місць, де знаходяться або можуть
знаходитися товари і транспортні
засоби, що підлягають митному контролю,
чи провадиться діяльність, контроль за
якою покладено на митні органи законом;
7) використання інших форм,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України з питань митної
справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
бере до уваги, що Позивач не звертався
до митниці щодо стягнення коштів
державного бюджету, всупереч
положенням Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передплата, і митних
та інших платежів, помилково або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20.07.2007 року
№618, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 року за № 1097/14364.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, судом першої інстанції
правомірно було зазначено про
неправильний спосіб захисту
порушеного права. Право позивача на
оскарження Рішень митного органу
передбачено законодавством, однак цим
правом позивач не скористався та
Рішення митного органу не оскаржував.
Лист митного органу не є рішенням та не
може бути оскаржене.

Також, колегія суддів бере до уваги, що
рішення митного органу та картки
відмови митним органом вчинені 07.06.2010,
08.06.2010 року, в той час як позов подано
25.12.2010 року (6 місяців), натомість,
рішення митного органу про визначення
митної вартості та картки відмови (що є
належним способом захисту) не
оскаржується.

Відповідно до ст. 45 Бюджетного кодексу
України, Державне казначейство України
веде бухгалтерський облік всіх
надходжень, що належать Державному
бюджету України, та за поданням органів
стягнення здійснює повернення коштів,
що були помилково або надмірно
зараховані до бюджету. В свою чергу
органи стягнення, а саме : митні,
податкові та інші органи державної
влади, забезпечують своєчасне та в
повному обсязі надходження до
державного бюджету податків, зборів
(обов'язкових платежів), та інших
доходів відповідно до законодавства.
Повернення надмірно зарахованих до
бюджету митних та інших платежів
Державним казначейством здійснюється
на підставі Висновку митного органу, що
займався оформленням митної
декларації. На даний час до Головного
управління не надходили Висновки від
Дніпропетровської митниці, на підставі
яких перераховуються спірні кошти з
рахунку обліку доходів державного
бюджету на рахунок, зазначений у
Висновку. Отже, вимога позивача про
повернення з Державного бюджету коштів
подана передчасно, оскільки суми
митних та інших платежів повертаються
органами Казначейства за умови надання
Висновку митним органом або щодо яких
винесено рішення суду про повернення
коштів.

Таким чином, з врахуванням норм чинного
законодавства , суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову у задоволенні позову.

Таким чином колегія суддів доходить
висновку, що суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права. Отже
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 статті 198, статтями 200,
205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Кватро-Юніон" - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14 січня 2013 р. у справі за позовом
Приватного підприємства "Кватро -
Юніон" до відповідачів:
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області, про визнання рішення нечинним
та повернення коштів - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна