Справа № 2а-1750/10/2270
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
Справа №
30074/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга
О.І.,

судді Ліщинський
А.М.

судді Запотічний
І.І.

розглянувши у порядку письмовому
провадженні в м. Львові апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного
товариства «Славутський завод
залізобетонних виробів» на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26.05.2010 року
у справі № 2а-1750/10/2270/8 за позовом
управління Пенсійного фонду України у
Славутському районі та м. Славута
Хмельницької області до Відкритого
акціонерного товариства «Славутський
завод залізобетонних виробів» про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В :

Управління Пенсійного Фонду
України у Славутському районі та
міста Славута Хмельницької області
звернулось з позовом до ВАТ
«Славутський завод залізобетонних
виробів» про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що станом на 30.12.2009
року за ВАТ «Славутський завод
залізобетонних виробів» утворилась
заборгованість до управління
Пенсійного фонду у Славутському районі
та м. Славута зі сплати страхових
внесків в сумі 14617,59 грн.

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від
26.05.2010 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції ВАТ «Славутський
завод залізобетонних виробів» подав
апеляційну скаргу. З посиланням на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
просить таку скасувати, та прийняти
нову, якою у задоволені позову
відмовити. Зокрема зазначає, що
підприємство постійно та в
установлені законодавством строки
сплачує страхові на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підтверджується
відповідними банківськими
документами. Заборгованість є
надуманою, яка виникла внаслідок
помилкових розрахунків спеціалістів
УПФ у Славутському районі та м. Славута.
Даний факт підтверджується висновком
судово-економічної експертизи № 119
від 27.05.2008 року.

Апелянт - ВАТ «Славутський завод
залізобетонних виробів», повідомлявсь
судом про час та місце розгляду справи
за адресою, вказаною у позовній заяві
та апеляційній скарзі, однак конверт, з
викликом його до суду, повернувся на
адресу суду з відміткою відділення
зв'язку «за закінченням терміну
зберігання», а тому відповідно до ч. 11
ст. 35 КАС України дана особа вважається
повідомленою про розгляд справи.

Враховуючи те, що особи які беруть
участь у справі в судове засідання не
прибули, хоча належним чином були
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає доцільним розглядати справу
відповідно до ст. 197 КАС України в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги посилався на те, що
заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі 10882,21 грн. зі сплати
страхових внесків, підтверджується
розрахунками боргу. Обов'язок
відповідача щодо сплати страхових
внесків передбачений пп.4п.8 розділу
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абз. 6 п. 4.7 Інструкції
«Про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України».

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, з врахуванням
наступного.

З матеріалів справи видно, що
відповідач ВАТ «Славутський завод
залізобетонних виробів» є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції на час розглядуваних
правовідносин), загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

Згідно з вимогами абзацу 4 пункту 8
розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції на час
розглядуваних правовідносин) - фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний страховий
внесок - сума коштів, що визначається
як добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір страхового
внеску, встановлених законом на день
отримання заробітної плати (доходу).

Статтями 14 та 15 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» платниками страхових
внесків до Пенсійного фонду України є
роботодавці - підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форм власності, виду діяльності та
господарювання, які використовують
працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або
інших умовах, передбачених
законодавством.

У відповідності до абзацу 6 пункту 4.7
Інструкції «Про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», розмір мінімального
страхового внеску визначається шляхом
множення мінімального розміру
заробітної плати, установленої законом
на той час, за який здійснюється
розрахунок сум страхових внесків: для
застрахованих осіб, визначених
підпунктами 2.2.3 - 2.2.5 пункту 2.2 цієї
Інструкції, - 33,2% з 01.01.2007 року по 31.12.2010
року включно.

Сплата страхових внесків здійснюється
у строки визначені ч. 6 ст. 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», а саме
щоквартально, протягом 20 календарних
днів, наступних за останнім
календарним днем звітного кварталу.

Відповідно до п.2 ч.9 ч.6 ст.106 Закону №
1058-ІУ виконавчі органи Пенсійного
фонду застосовують до страхувальників
такі фінансові санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих)
страхових внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Матеріалами справи підтверджено
заборгованість відповідача перед
позивачем по сплаті страхових внесків
на загальну суму 10882,21 грн. ( 9206,67 грн.
заборгованість по внесках, 1061,12 грн.
фінансових санкцій, 614,48 грн. пені).

Таким чином, позивачем правомірно
обчислено суму заборгованості
відповідача, докази сплати такої суду
не надано, через що заявлений позов
підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене вище, суд
апеляційної інстанції вважає доводи
апеляційної скарги безпідставними і
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції. Судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду
винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
Відкритого акціонерного товариства
«Славутський завод залізобетонних
виробів» залишити без задоволення, а
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26.05.2010 року
у справі № 2а-1750/10/2270/8 без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.