Справа № 2а/0570/6617/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/59174/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою виконавчої
дирекції Донецького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 09 липня 20112
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року у справі за позовом
комунального лікувального закладу
«Центральна міська лікарня» до
виконавчої дирекції Донецького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про скасування
рішення -

в с т а н о в и л а:

Комунальний лікувальний заклад
«Центральна міська лікарня» звернувся
до суду з позовом до виконавчої
дирекції Донецького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про скасування рішення
відповідача від 21.05.2012 № 156
про застосування до позивача
фінансових санкцій за неправомірно
виплачені кошти у розмірі 59429,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю рішення відповідача як
такого, що винесене за відсутності
порушень з боку позивача при виплаті
працівникові допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 09 липня 20112
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року, позов задоволено: визнано
нечинним рішення Донецького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності від 21.05.2012 № 156 про
застосування фінансових санкцій у
розмірі 59429,19 грн.

У поданій касаційній скарзі виконавча
дирекція Донецького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності із посиланням на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати оскаржувані рішення та
постановити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що у травні 2012
року посадовими особами відповідача
проведено позапланову перевірку
позивача з питань правомірності
нарахування та виплати допомоги з
тимчасової непрацездатності
працівнику лікарні ОСОБА_2, за
результатами якої складено Акт від
07.05.2012.

Перевіркою встановлено факт
безпідставної виплати ОСОБА_2 допомоги
з тимчасової непрацездатності у
розмірі 39619,46 грн.

На думку посадових осіб відповідача,
оскільки у період виплат допомоги (з
26.09.2009 по 24.09.2010) ОСОБА_2 була
відсторонена від займаної посади на
підставі постанови слідчого, остання
не мала права на отримання допомоги з
тимчасової непрацездатності, хоча і
перебувала в цей час на лікарняному.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято рішення від
21.05.2012 № 156 про застосування до позивача
фінансових санкцій у розмірі 59429,19 грн.,
з яких: безпідставно виплачені кошти -
39619,46 грн., штрафні санкції - 19809,73 грн.

Вважаючи вказане рішення відповідача
протиправним, позивач оскаржив його до
суду.

Задовольняючи позовні вимоги
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що чинним законодавством не
передбачено такої підстави для відмови
у виплаті допомоги з тимчасової
непрацездатності, як «відсторонення
від посади».

Колегія суддів погоджується з
такими висновками судів попередніх
інстанцій та зазначає наступне.

Відповідно до статті 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» допомога по
тимчасовій непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі
настання в неї одного з страхових
випадків, зокрема, у разі тимчасової
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві.

Статтею 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
встановлено вичерпний перелік підстав,
коли допомога по тимчасовій
непрацездатності не надається,
зокрема, у разі одержання
застрахованою особою травм або її
захворювання при вчиненні нею злочину;
у разі навмисного заподіяння шкоди
своєму здоров'ю з метою ухилення від
роботи чи інших обов'язків або
симуляції хвороби; за час перебування
під арештом і за час проведення
судово-медичної експертизи; за час
примусового лікування, призначеного за
постановою суду; у разі тимчасової
непрацездатності у зв'язку із
захворюванням або травмою, що сталися
внаслідок алкогольного, наркотичного,
токсичного сп'яніння або дій,
пов'язаних з таким сп'янінням; за період
перебування застрахованої особи у
відпустці без збереження заробітної
плати, творчій відпустці, додатковій
відпустці у зв'язку з навчанням.

Аналізуючи наведене, колегія
суддів вказує на правомірність
висновку судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для невиплати
допомоги по тимчасовій
непрацездатності працівнику позивача
ОСОБА_2, оскільки чинним законодавством
не передбачено такої підстави для
відмови у виплаті допомоги, як
«відсторонення від посади».

Також вірним є висновок судів
попередніх інстанцій, що фактично
відсторонення ОСОБА_2 з займаної посади
могло відбутись лише після виходу її з
лікарняного, оскільки на момент
винесення постанови слідчого про її
відсторонення, ОСОБА_2 перебувала у
відпустці (з 01.09.2009 по 01.10.2009), не
виходячи з якої пішла на лікарняний
(загалом з 26.09.2009 по 24.09.2010).

А відтак, твердження скаржника
про відсутність підстав для виплати
ОСОБА_2 допомоги по тимчасовій
непрацездатності, на увагу не
заслуговує, оскільки у зв'язку з
відстороненням від посади остання
жодних втрат заробітної плати за
період перебування на лікарняному не
понесла.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу виконавчої дирекції
Донецького обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 09 липня 20112
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: