Справа № 2а-1100/12/0970
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа №
106500/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року у справі за позовом
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного
торгово-виробничого малого
підприємства «Явір» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року позивач -
Івано-Франківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернувся до суду з позовом до
Приватного торгово-виробничого малого
підприємства «Явір», в якому просить
стягнути з відповідача на його користь
адміністративно-господарські санкціії
в сумі 27 718,26 грн. за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та пені в
сумі 16,64 грн., а всього 27 734,90 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
травня 2012 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідачем у
встановлені законом терміни до
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів було подано звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2011 рік за формою №10-ПІ,
згілно якого середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу на підприємстві
відповідача складає 115 особа, таким
чином загальна кількість інвалідів у
відповідності з чотирьохвідсотковим
нормативом має складати 5 осіб. Разом з
тим, у 2011 році на підприємстві
працювали тільки три інваліди. Щодо
працевлаштування, для заповнення
створених вакансій, інваліди до
підприємства не звертались та на
звернення підприємства, центром
зайнятості та Фондом не направлялись.
Крім цього, відповідачем надано суду
докази щодо інформування центру
зайнятості про потребу в працівниках
інвалідах протягом 2011 року. Зокрема,
надано звіти про наявність вакансій у
приватному торгово-виробничому малому
підприємстві «Явір» форми 3-ПН за
січень-грудень 2011 року, у відповідності
до яких відповідачем інформувався
Снятинський районний центр зайнятості
про наявність вакантних місць для осіб
з інвалідністю

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до висновку, що роботодавець
вжив усіх необхідних заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною та прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, Івано-Франківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів оскаржило її, подавши
апеляційну скаргу, в якому просять
скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року та прийняти нову, якою
задовольнити позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт, зазначає, що суд першої
інстанції не врахував, що норми ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
визначають обов'язок роботодавця
створити робочі місця і
працевлаштувати на них інвалідів, а не
тільки подавати до державного центру
зайнятості інформації про наявні
вакансії робочих місць.

Суд не дослідив, чи створювались робочі
місця, за яким принципом і в якому році,
чи визначено відповідне фінансування
на їх створення. Не дав належну оцінку
наданим позивачем матеріалам, які
свідчать про відмову відповідача
працевлаштувати інвалідів, які
направлялись районним центром
зайнятості.

Крім того, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що державна служба
зайнятості може за рахунок Фонду
соціального захисту інвалідів
надавати дотацію роботодавцям на
створення спеціальних робочих місць
для інвалідів, зареєстрованих у
державній службі зайнятості, а також
проводити професійну підготовку,
підвищення кваліфікації і
перепідготовку цієї категорії
інвалідів, як це передбачає ч. 4 ст. 18-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1
ст.197 КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі -
Закон України №875-ХІІ), встановлено, що
для підприємств, установ і організацій
незалежно від форм власності і
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від середньооблікової чисельності
працюючих, а якщо працює від 8 до 25
чоловік - у кількості одного робочого
місця.

Згідно ч. 1 ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Статтею 18 ч.3 Закону України № 875-ХІІ
від 21.03.1991 року встановлено обов'язок
підприємств, установ, організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування полягають у
виділенні та створенні робочих місць
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальних робочих місць; у
створенні для них умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації; у забезпеченні інших
соціально-економічних гарантій,
передбачених чинним законодавством; у
наданні державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів; у
звітуванні Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 314 від 03.05.1995 року «Про організацію
робочих місць та працевлаштування
інвалідів» було затверджено Положення
про робоче місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів. Вказана
постанова втратила чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 січня 2007 року №70, а іншого
нормативно-правового акту, який
регулює створення та введення в дію
місць для працевлаштування інвалідів
не існує.

Форму звітності № 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій» та Інструкцію щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт
про наявність вакансій» затверджено
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України № 420 від 19
грудня 2005 року. Звіти форми 3-ПН містять
інформацію, необхідну для встановлення
відповідачем факту виконання чи
невиконання позивачем вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Тобто, подання відповідного звіту до
центру зайнятості є належним
підтвердженням наявності на
підприємстві створених місць для
працевлаштування інвалідів. Обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що протягом 2011 року
Приватним торгово-виробничим малим
підприємством «Явір» звіт за формою №
3-ПН подано до центру зайнятості таном
на 27.01.2011 року, на 28.02.2011 року, на 28.03.2011
року, на 28.04.2011 року, на 27.05.2011 року, на
25.06.2011 року, на 27.07.2011 року, на 26.08.2011 року,
на 28.09.2011 року, 28.10.2011 року, на 28.11.2011 року,
на 28.12.2011 року. Тобто, відповідачем
щомісячно протягом 2011 року до органу
державної служби зайнятості
надавалася інформація про відповідні
створені робочі місця для інвалідів.

А відтак, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
те, що відповідач здійснив всі
передбачені чинним законодавством
заходи щодо створення умов для
працевлаштування інвалідів та заходи
щодо створення умов для
працевлаштування інвалідів та заходи
щодо інформування вищезазначених
органів про наявну можливість на
підприємстві для працевлаштування
інвалідів, чим надавав можливість
виконання органами, зазначеними в ст.18
Закону України №875-ХІІ, свого обов'язку
стосовно безпосереднього
працевлаштування інвалідів.

На думку суду апеляційної інстанції,
суд першої інстанції правомірно
відмовив позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195,п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року у справі №2а-1100/12/0970 за позовом
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного
торгово-виробничого малого
підприємства «Явір» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник