Справа № 826/3957/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2014 року 17:30 №
826/3957/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О.,
Шулежка В.П., при секретарі судового
засідання Хилі І.В., за участю:
позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представників
відповідача 1 - Малюка О.М., відповідача 2
- Станецької О.В., третьої особи - Кот
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5до 1. Голови Київської міської
державної адміністрації Бондаренка
Володимира Дмитровича 2. Першого
віце-прем'єр-міністра України Яреми
Віталія Григоровичатретя особа,що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: Верховна Рада Українипро
зобов'язання вчинити певні дії,
-ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 березня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі - позивачі) з
адміністративним позовом про
зобов'язання голови Київської міської
державної адміністрації та народного
депутата України Бондаренка
Володимира Дмитровича (далі - Голова
КМДА Бондаренко В.Д., відповідач 1),
першого віце-прем'єр-міністра України
та народного депутата України Яреми
Віталія Григоровича (далі - Перший
віце-прем'єр-міністр України Ярема В.Г.,
відповідач 2) вчинити дії на припинення
протиправного суміщення посад
державних службовців і народних
депутатів України шляхом складання
повноважень народних депутатів
України або шляхом звільнення з посад,
відповідно голови Київської державної
адміністрації, першого
віце-прем'єр-міністра України.

09 квітня 2014 року протокольною ухвалою
до участі у справі в якості третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору залучено Верховну
Раду України (далі - ВРУ, третя особа).

Позовні вимоги позивачів обґрунтовані
тим, що народні депутати України
Бондаренко В.Д. та Ярема В.Г. всупереч
вимогам статті 78 Конституції України,
статті 3 Закону України «Про статус
народного депутата України», статей 10
та 16 Закону України «Про державну
службу» та пункту 1 частини першої
статті 7 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції», на
час звернення до суду, не подали заяв
про складання депутатських
повноважень і не припинили посідати
посади в виконавчих органах влади, що є
противоправною бездіяльністю
відповідачів.

В судовому засіданні позивачі позовні
вимоги повністю підтримали та просили
їх задовольнити.

Представник Кабінету Міністрів
України (далі - КМУ), діючи в інтересах
Першого віце-прем'єр-міністра України
Яреми В.Г., проти позовних вимог
позивачів заперечив з підстав
непорушених прав, свобод та інтересів
останніх, а отже, відсутності
публічно-правового спору між ними та
відповідачем 2.

В наданих запереченнях проти
адміністративного позову, представник
Кабінету Міністрів України просив в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 та інших до Голови КМДА
Бондаренка В.Д. та Першого
віце-прем'єр-міністра України Яреми В.Г.
про зобов'язання вчинити дії повністю
відмовити, в судовому засіданні проти
задоволення адміністративного позову
представник КМУ заперечував.

Представник Голови КМДА Бондаренка В.Д.
підтримав позицію представника КМУ, в
судовому засіданні проти задоволення
адміністративного позову представник
відповідача 1 також заперечував.

Третя особа подала заперечення на
позовну заяву, в яких зазначає, що
відповідачами 1, 2 подані заяви про
складання ними повноважень народних
депутатів України, розгляд і
підготовка щодо яких покладається на
Комітет Верховної Ради України з
питань Регламенту, депутатської етики
та забезпечення діяльності Верховної
Ради України, який готує певні висновки
та пропозиції до порядку денного
пленарного засідання Верховної Ради
України.

За вказаних обставин, на думку
представника ВРУ, підстави про
зобов'язання відповідачів 1, 2 подати
особисті заяви про складання
депутатських повноважень відсутні.

В наданих запереченнях на позовну
заяву, представник ВРУ просив в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Голови
КМДА Бондаренка В.Д. та Першого
віце-прем'єр-міністра України Яреми В.Г.
про зобов'язання вчинити певні дії
повністю відмовити, в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову представник
третьої особи заперечував.

Розглянувши подані особами, які беруть
участь у справі документи і матеріали,
заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Народний депутат України Бондаренко
Володимир Дмитрович, був обраним по
виборчому округу № 219, регіон м. Київ.
Депутатських повноважень набув 12.12.2012
р.

Указом в.о. Президента України «Про
призначення В.Бондаренка головою
Київської міської державної
адміністрації» від 07.03.2014 р. № 275/2014
Бондаренка Володимира Дмитровича
призначено головою Київської міської
державної адміністрації.

26 березня 2014 pоку народний депутат
України Бондаренко В.Д. (реєстраційне
посвідчення НОМЕР_1) звернувся із
письмовою заявою на ім'я Голови
Комітету Верховної Ради України з
питань Регламенту, депутатської етики
та забезпечення діяльності Верховної
Ради України Макеєнка В.В. з проханням
розглянути питання про позбавлення
його повноважень народного депутата
України в зв'язку з призначенням
Головою Київської міської державної
адміністрації. Заяву зареєстровано в
Комітеті 27.03.2014 р. за № 8-65361.

07 квітня 2014 року Бондаренко В.Д.
(реєстраційне посвідчення НОМЕР_1)
подав на ім'я Голови Верховної Ради
України Турчинова О.В. заяву з
проханням позбавити його повноважень
народного депутата України з вказаних
вище підстав. Заяву зареєстровано в
Комітеті 07.04.2014 р. за № 8-65759.

Народний депутат України Ярема Віталій
Григоровича, був обраним по виборчому
округу № 212, регіон м. Київ.
Депутатських повноважень набув 12.12.2012
р.

Постановою Верховної Ради України «Про
формування складу Кабінету Міністрів
України» від 27.02.2014 p. № 802-VII Ярему
Віталія Григоровича призначено Першим
віце-прем'єр-міністром України.

27 березня 2014 року народний депутат
України Ярема В.Г. (реєстраційне
посвідчення НОМЕР_2) звернувся із
письмовою заявою до Верховної Ради
України з проханням достроково
припинити його повноважень як
народного депутата України в зв'язку з
призначенням його на посаду члена
Кабінету Міністрів України. Заяву
зареєстровано в Комітеті 28.03.2014 р.

Володіючи інформацією про неподання
відповідачами 1, 2 заяв про складання
депутатських повноважень,
неприпинення ними зайняття посад в
виконавчих органах влади, відповідно
Голови КМДА та Першого
віце-прем'єр-міністра України у
відповідності до приписів ст. 78
Конституції України обумовило
звернення позивачів до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані особами, які беруть участь у
справі докази та пояснення, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів не
погоджується з доводами ОСОБА_1 та
інших, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України «Про статус народного депутата
України» від 17 листопада 1992 року № 2790-XII
(далі - Закон № 2790-XII), Закону України
«Про Регламент Верховної Ради України»
від 10 лютого 2010 року № 1861-VI (далі - Закон
№ 1861-VI), Закону України «Про державну
службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII
(далі - Закон № 3723-XII), Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» від 07 квітня 2011 року № 3206-VI
(далі - Закон № 3206-VI) та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із Конституцією України
Верховна Рада України є
представницьким органом державної
влади України, має колегіальний
характер і складається з чотирьохсот
п'ятдесяти народних депутатів України,
обраних строком на п'ять років на
основі загального, рівного і прямого
виборчого права шляхом таємного
голосування. Верховна Рада України є
єдиним органом законодавчої влади, що
уповноважений приймати закони.
Верховна Рада України здійснює також
інші повноваження, які відповідно до
Конституції України віднесені до її
відання. Повноваження Верховної Ради
України реалізуються спільною
діяльністю народних депутатів України
на засіданнях Верховної Ради України
під час її сесій і визначені у статті 85
Конституції України.

Приписами ст. 78 Конституції України
визначено, що народні депутати України
здійснюють свої повноваження на
постійній основі.

Народні депутати України не можуть
мати іншого представницького мандата,
бути на державній службі, обіймати інші
оплачувані посади, займатися іншою
оплачуваною або підприємницькою
діяльністю (крім викладацької,
наукової та творчої діяльності),
входити до складу керівного органу чи
наглядової ради підприємства або
організації, що має на меті одержання
прибутку.

Вимоги щодо несумісності
депутатського мандата з іншими видами
діяльності встановлюються законом.

У разі виникнення обставин, що
порушують вимоги щодо несумісності
депутатського мандата з іншими видами
діяльності, народний депутат України у
двадцятиденний строк з дня виникнення
таких обставин припиняє таку
діяльність або подає особисту заяву
про складення повноважень народного
депутата України.

У відповідності до ст. 81 Конституції
України повноваження народних
депутатів України припиняються
одночасно з припиненням повноважень
Верховної Ради України.

Повноваження народного депутата
України припиняються достроково у
разі: 1) складення повноважень за його
особистою заявою; 2) набрання законної
сили обвинувальним вироком щодо нього;
3) визнання його судом недієздатним або
безвісно відсутнім; 4) припинення його
громадянства або його виїзду на
постійне проживання за межі України; 5)
якщо протягом двадцяти днів з дня
виникнення обставин, які призводять до
порушення вимог щодо несумісності
депутатського мандата з іншими видами
діяльності, ці обставини ним не
усунуто; 6) невходження народного
депутата України, обраного від
політичної партії (виборчого блоку
політичних партій), до складу
депутатської фракції цієї політичної
партії (виборчого блоку політичних
партій) або виходу народного депутата
України із складу такої фракції; 7) його
смерті.

Повноваження народного депутата
України припиняються достроково також
у разі дострокового припинення
відповідно до Конституції України
повноважень Верховної Ради України - в
день відкриття першого засідання
Верховної Ради України нового
скликання.

Рішення про дострокове припинення
повноважень народного депутата
України у випадках, передбачених
пунктами 1, 4 частини другої цієї статті,
приймається Верховною Радою України, а
у випадку, передбаченому пунктом 5
частини другої цієї статті, - судом.

У разі набрання законної сили
обвинувальним вироком суду щодо
народного депутата України, визнання
народного депутата України
недієздатним або безвісно відсутнім
його повноваження припиняються з дня
набрання законної сили рішенням суду, а
в разі смерті народного депутата
України - з дня смерті, засвідченої
свідоцтвом про смерть.

У разі невходження народного депутата
України, обраного від політичної
партії (виборчого блоку політичних
партій), до складу депутатської фракції
цієї політичної партії (виборчого
блоку політичних партій) або виходу
народного депутата України із складу
такої фракції його повноваження
припиняються достроково на підставі
закону за рішенням вищого керівного
органу відповідної політичної партії
(виборчого блоку політичних партій) з
дня прийняття такого рішення.

Закон, що визначає статус (права,
обов'язки і відповідальність)
народного депутата України у Верховній
Раді України та за її межами, що
встановлює правові і соціальні
гарантії здійснення народним
депутатом України своїх депутатських
повноважень, є Закон № 2790-XII.

Згідно з ст. 3 Закону № 2790-XII (в редакції
чинній в момент виникнення спірних
правовідносин) народний депутат не має
права: 1) бути членом Кабінету Міністрів
України, керівником центрального
органу виконавчої влади; 2) мати інший
представницький мандат чи одночасно
бути на державній службі; 3) обіймати
посаду міського, сільського, селищного
голови; 4) займатися будь-якою, крім
депутатської, оплачуваною роботою, за
винятком викладацької, наукової та
творчої діяльності, а також медичної
практики у вільний від виконання
обов'язків народного депутата час; 5)
залучатись як експерт органами у
кримінальному провадженні, а також
займатися адвокатською діяльністю; 6)
входити до складу керівництва,
правління чи ради підприємства,
установи, організації, що має на меті
одержання прибутку.

Народний депутат зобов'язаний
додержуватись інших вимог та обмежень,
які встановлюються законом.

Народний депутат, призначений (обраний)
на посаду, що є несумісною з
депутатським мандатом, і повноваження
якого не припинено в установленому
законом порядку, допускається до
виконання обов'язків за такою посадою
не раніше дня подання ним до Верховної
Ради України заяви про складення
повноважень народного депутата
України.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2790-XII
повноваження народного депутата
припиняються достроково у разі: 1)
особистої письмової заяви про
складення депутатських повноважень; 2)
набрання законної сили обвинувальним
вироком щодо нього; 3) визнання його
судом недієздатним або безвісно
відсутнім; 4) припинення його
громадянства або виїзду на постійне
проживання за межі України; 5) смерті; 6)
порушення вимог частини першої статті 3
цього Закону.

Статтею 5 Закону № 2790-XII визначено, що
рішення про дострокове припинення
повноважень народного депутата
відповідно до пунктів 1-5 статті 4 цього
Закону приймається у десятиденний
строк за поданням комітету, до
компетенції якого входять питання
депутатської етики, більшістю від
конституційного складу Верховної Ради
України.

У разі невиконання вимоги щодо
несумісності депутатського мандата з
іншими видами діяльності повноваження
народного депутата припиняються
достроково на підставі закону за
рішенням суду.

Комітет, до компетенції якого входять
питання депутатської етики, розглядає
відповідні матеріали і подає висновок
Голові Верховної Ради України, який у
десятиденний строк звертається до суду
або повертає матеріали комітету з
обґрунтуванням відмови у зверненні до
суду. За дорученням Голови Верховної
Ради України до суду з питання
дострокового припинення повноважень
народного депутата також може
звернутися Перший заступник чи
заступник Голови Верховної Ради
України.

Комітет, до компетенції якого входять
питання депутатської етики, у разі
повернення Головою Верховної Ради
України матеріалів з обґрунтуванням
відмови у зверненні до суду розглядає
їх і у випадку незгоди з ними вносить
пропозицію про розгляд цього питання
на засіданні Верховної Ради України.

За рішенням Верховної Ради України
Голова Верховної Ради України
зобов'язаний звернутися до суду для
вирішення питання про дострокове
припинення повноважень такого
народного депутата. Верховна Рада
України своїм рішенням також може
зобов'язати звернутися до суду з
питання про дострокове припинення
повноважень народного депутата
Першого заступника чи заступника
Голови Верховної Ради України.

У разі дострокового припинення
повноважень Верховної Ради України
відповідно до Конституції України
повноваження народних депутатів
припиняються з моменту відкриття
першого засідання Верховної Ради
України нового скликання.

Приписами ст. ст. 10, 16 Закону № 3723-XII (в
редакції чинній в момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
основними обов'язками державних
службовців є: додержання Конституції
України та інших актів законодавства
України; забезпечення ефективної
роботи та виконання завдань державних
органів відповідно до їх компетенції;
недопущення порушень прав і свобод
людини та громадянина; безпосереднє
виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання
рішень державних органів чи посадових
осіб, розпоряджень і вказівок своїх
керівників; збереження державної
таємниці, інформації про громадян, що
стала їм відома під час виконання
обов'язків державної служби, а також
іншої інформації, яка згідно з
законодавством не підлягає
розголошенню; постійне вдосконалення
організації своєї роботи і підвищення
професійної кваліфікації; сумлінне
виконання своїх службових обов'язків,
ініціатива і творчість в роботі.

Державний службовець повинен діяти в
межах своїх повноважень. У разі
одержання доручення, яке суперечить
чинному законодавству, державний
службовець зобов'язаний невідкладно в
письмовій формі доповісти про це
посадовій особі, яка дала доручення, а у
разі наполягання на його виконанні -
повідомити вищу за посадою особу.

На державних службовців поширюються
обмеження, передбачені Законом України
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Державні службовці не можуть брати
участь у страйках та вчиняти інші дії,
що перешкоджають нормальному
функціонуванню державного органу.

Інші обмеження, пов'язані з
проходженням державної служби
окремими категоріями державних
службовців, встановлюються виключно
законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №
3206-VI (в редакції чинній в момент
виникнення спірних правовідносин)
особам, зазначеним у пункті 1 частини
першої статті 4 цього Закону,
забороняється займатися іншою
оплачуваною (крім викладацької,
наукової і творчої діяльності,
медичної практики, інструкторської та
суддівської практики із спорту), або
підприємницькою діяльністю, якщо інше
не передбачено Конституцією або
законами України.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що порядок роботи
Верховної Ради України встановлюється
Конституцією України та Регламентом
Верховної Ради України (ч. 5 ст. 83
Конституції України).

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 222 Закону № 1861-VI (в
редакції чинній в момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
Верховна Рада розглядає питання про
дострокове припинення повноважень
народного депутата у випадках,
передбачених Конституцією України.

Верховна Рада за поданням комітету, до
предмета відання якого належать
питання регламенту, приймає постанову
про дострокове припинення повноважень
народного депутата більшістю голосів
народних депутатів від її
конституційного складу. Зазначена
постанова Верховної Ради публікується
в газеті «Голос України».

Таким чином, вказані вище норми у своїй
сукупності свідчать про те, що розгляд
і підготовка висновків щодо поданих
заяв про складення повноважень
народного депутата України
покладається на Комітет Верховної Ради
України з питань Регламенту,
депутатської етики та забезпечення
діяльності Верховної Ради України,
який готує певні висновки та
пропозиції до порядку денного
пленарного засідання Верховної Ради
України.

Відповідно до положень статті 2 Закону
України «Про комітети Верховної Ради
України» від 04 квітня 1995 року № 116/95-ВР
(далі - Закон № 116/95-ВР) організація,
повноваження та порядок діяльності
комітетів Верховної Ради України
визначаються Конституцією України, цим
Законом, Законом України «Про статус
народного депутата України», іншими
законами України, Регламентом
Верховної Ради України та постановами
Верховної Ради України.

Комітети Верховної Ради України
здійснюють такі функції: 1)
законопроектну; 2) організаційну; 3)
контрольну (ст. 11 Закону № 116/95-ВР).

Крім того, статтею 20 вказаного Закону
передбачена участь комітетів у
формуванні порядку денного пленарних
засідань Верховної Ради України та
відповідно до вимог статті 49, 50 цього
Закону комітет надає висновки та
здійснює оформлення їх у випадках,
передбачених законами чи Регламентом
Верховної Ради України.

Як встановлено під час розгляду справи
та що підтверджується матеріалами
справи, відповідачами 1, 2 відповідні
зави про дострокове припинення ними
повноважень народних депутатів подані
до Комітету з питань Регламенту,
депутатської етики та забезпечення
діяльності Верховної Ради України,
відповідно 26 та 27 березня 2014 року (вх.
відповідно від 27.03.2014 р. та від 28.03.2014 р.).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що відповідачі 1, 2 своїми
заявами до Комітету з проханнями про
дострокове припинення своїх
повноважень народних депутатів
України виконали свій конституційний
обов'язок.

Крім того, виходячи з інформації,
розміщеної на офіційному веб-порталі
Верховної Ради України, на пленарному
засіданні Верховної Ради України, яке
відбулось 13.05.2014 р. повноваження
народних депутатів України Бондаренка
В.Д. та Яреми В.Г. достроково припинені.

За вказаних обставин, підстав для
зобов'язання відповідачів 1, 2 вчинити
дії на припинення протиправного
суміщення посад державних службовців і
народних депутатів України шляхом
складання повноважень народних
депутатів України або шляхом
звільнення з посад, відповідно голови
Київської державної адміністрації,
першого віце-прем'єр-міністра України,
у колегії суддів немає.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивачів були спростовані.

Натомість відповідачами 1, 2 доведено
правомірність їх дій.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників осіб, які беруть участь у
справі, вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а тому в задоволенні
адміністративного позову необхідно
відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачам не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163,
ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
І.М. Погрібніченко

Судді:
І.О. Іщук

В.П. Шулежко

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 19.05.2014 р.