Справа № 2а-88/10/1570
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року м. Київ
К/800/45853/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Блажівської Н.Є.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Головного управління Міндоходів в
Одеській області

на ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013

та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.07.2011

у справі № 2а-88/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аквафудс»

до Державної податкової інспекції у м.
Іллічівську

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аквафудс»
звернулось до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у м. Іллічівську
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, від 12.01.2007 №
/0 та № /0.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18.07.2011, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 21.08.2013, позов задоволено частково;
скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0
від 12.01.2007; скасовано податкове
повідомлення-рішення №
/0 від 12.01.2007 в частині нарахування
податку на прибуток в розмірі 13 903 грн.
та нарахування штрафних санкцій в
розмірі 3 921 грн.; в решті позову
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної виїзної планової перевірки
ТОВ «Аквафудс» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.11.2005 по
01.10.2006, складено акт № 3640/23-204/33798847 від
29.12.2006, в якому зафіксовані порушення:
пп. пп. 1.20.51, 1.20.9 п. 1.20 ст. 1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.
5.3.1 п. 5.3, пп. 5.4.10 п. 5.4 ст. 5, пп. пп. 7.4.1, 7.4.2,
7.4.3 п. 7.4, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток за 3
квартали 2006 року у розмірі 15 153 грн.; п. 4.1
ст. 4, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого завищено від'ємне
значення на суму 231 119 грн. та занижено
суму податку на додану вартість у
розмірі 247 620 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 12.01.2007 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № /0 про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 19 699 грн., в т.ч.: 15 153
грн. основного платежу та 4 546 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 371 430 грн., в
т.ч.: 247 620 грн. основного платежу та 123 810
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Донараховуючи податкове зобов'язання з
податку на прибуток податковий орган
виходив з того, що позивачем занижено
суму валового доходу, у зв'язку з тим, що
ТОВ «Аквафудс» реалізовувало
харчування власним робітникам за
цінами, які є меншими за звичайні;
завищено валові витрати в результаті
безпідставного віднесення до їх складу
витрат на придбання послуг мобільного
зв'язку без доказів використання у
фінансово-господарській діяльності
підприємства, а саме: відсутність
мобільних телефонів на балансі
підприємства, договорів оренди на
особисті телефони робітників, а також
наказів на присвоєння телефонних
номерів робітникам підприємства; до
складу валових витрат віднесено
витрати на оперативну оренду
автомобілів в сумі 5 000 грн., тоді, як
відповідно до пп. 5.4.10 п. 5.4. ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
відносяться витрати у розмірі 50 %
витрат на оренду легкових автомобілів,
тобто 2 500 грн.; позивач у рядку 04.1
Декларації з податку на прибуток
підприємств за три квартали 2006 року
вказав суму валових витрат у розмірі 31
119 820 грн., тоді як необхідно було
вказати суму 31 090 453 грн.

Донараховуючи податкове зобов'язання з
податку на додану вартість, відповідач
посилався на заниження чистої суми
податку на додану вартість в
результаті того, що підприємство при
реалізації готової продукції
замовникам, базу оподаткування
податком на додану вартість визначило
за цінами, нижче ніж звичайні ціни на
таку продукцію, а саме нижче ніж
собівартість реалізації з врахуванням
витрат на придбання сировини,
матеріалів та витрат на виготовлення
даної продукції, зокрема, ТОВ
«Аквафудс» реалізовувало своїм
робітникам обіди, за ціною, що є нижчою
ніж звичайні ціни; завищення
податкового кредиту, в результаті того,
що до його складу віднесено суми ПДВ
від вартості придбаних послуг
мобільного зв'язку без доказів факту
використання цих послуг у
фінансово-господарській діяльності
підприємства.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідно до Колективного договору
ТОВ «Аквафудс», затвердженого 17.03.2006,
наказу ТОВ «Аквафудс» від 01.02.2006 № 1-ОС
«Про організацію харчування на
підприємстві», договору, укладеному
між ТОВ «Аквафудс» та ТОВ «Аквафрост»
№ АФ-1, останнім були надані послуги з
приготування обідів на загальну суму
277 017,74 грн., що підтверджено
дослідженими судами попередніх
інстанцій матеріалами справи.

Вказані обіди реалізовувались
працівникам за ціною 4,70 за один обід за
фактично відпрацьовані дні та сума за
отримані обіди відраховувалась ТОВ
«Аквафудс» із заробітної плати
працівників, що підтверджено відомістю
на харчування та розрахунками з
нарахування заробітної плати за період
з лютого по вересень 2006 року. За
вказаний період було реалізовано
обідів на загальну суму 195 773 ,95 грн., про
що також свідчить розрахунок валових
витрат за період з 01.01 по 30.09.2006, наданий
ТОВ «Аквафудс», де у розділі
«харчування» зазначена відповідна
сума.

ТОВ «Аквафудс» отримало від реалізації
обідів працівникам суму меншу, ніж
затратило на їх придбання та включило
до складу валових доходів ту суму, яку
отримало.

Сума, отримана від реалізації обідів
була меншою ніж сума, затрачена на їх
придбання, оскільки обіди придбавалися
у кількості відповідно штатному
розкладу, а реалізовувалися тільки тим
робітникам, що користувалися послугами
столової, решта працівників, як
вбачається з табелю обліку робочого
часу за період з лютого по вересень 2006
року у різні періоди знаходились або на
лікарняному, або у відпустках або не
з'являлися на підприємство з дозволу
адміністрації.

Також, судами попередніх інстанцій
встановлено помилковість висновків
податкового органу про завищення
валових витрат, внаслідок
неправомірного віднесення позивачем
до складу валових витрат суму витрат на
придбання послуг мобільного зв'язку
без доказів їх використання у
господарській діяльності
підприємства; а також помилковість
висновків податкового органу про
завищення валових витрат внаслідок
того, що ТОВ «Аквафудс» у рядку 04.1
Декларації з податку на прибуток
підприємств відобразило валові
витрати за три квартали 2006 року у сумі 31
119 820 грн., тоді як на думку податкового
органу повинно було відобразити суму
валових витрат в розмірі 31 090 453 грн.

ТОВ «Аквафудс» наказом № 110-ОС від
30.05.2006 прийняло рішення укласти з ЗАТ
«Український мобільний зв'язок» (UMC)
договір про надання послуг мобільного
зв'язку із створенням послуги
«мережева корпорація» та видати
робітникам картки тарифних пакетів
згідно списку. Цим же наказом
затверджений список робітників ТОВ
«Аквафудс», які мають право на
користування мобільним зв'язком, для
чого їм надаються картки тарифних
пакетів, що придбані підприємством.
Також цим наказом прийнято рішення, з
метою економії коштів підприємства,
проводити закупівлю мобільних
телефонів тільки у випадку їх
відсутності у робітників підприємства.
Вказаним наказом затверджений перелік
працівників підприємства, що мають
право користуватися послугами
корпоративного мобільного зв'язку.

На виконання зазначеного наказу, ТОВ
«Аквафудс» та ЗАТ «Український
мобільний зв'язок» (UMC) уклали
корпоративну угоду № 5.28235.00.00.100001 від
30.05.2006, за умовами якої останнє
зобов'язується надавати послуги
мобільного зв'язку, а перше
зобов'язується приймати та оплачувати
послуги мобільного зв'язку, надані на
умовах цієї угоди.

В подальшому між ТОВ «Аквафудс» та ЗАТ
«Український мобільний зв'язок» (UMC)
укладений договір, відповідно до якого
абонент, яким є ТОВ «Аквафудс», замовив
послугу виділення міських телефонних
номерів в телефонній мережі загального
користування та в додатку № 1 до
зазначеного договору, сторони
визначили перелік міських номерів в
телефонній мережі загального
користування, які виділяються
абоненту.

Наказом по підприємству ТОВ «Аквафудс»
від 30.05.2006 затверджені правила
користування мобільним зв'язком його
робітниками, згідно яких робітники
мають право користуватися мобільним
зв'язком тільки з метою провадження
господарської діяльності
підприємства.

На підставі договору між ТОВ
«Аквафудс» та ЗАТ «Український
мобільний зв'язок» (UMC), останнім були
виставлені першому рахунки на оплату
послуг мобільного зв'язку, які були
сплачені ТОВ «Аквафудс», що
підтверджено платіжними дорученнями
на оплату вказаних послуг.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
та враховуючи оскарження судових
рішень фактично лише в частині
задоволення позовних вимог, з
урахуванням меж перегляду згідно ст. 220
КАС України, суди попередніх інстанцій
виходили з наступного, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону доход, отриманий платником
податку від продажу товарів (робіт,
послуг) пов'язаним особам, визначається
виходячи із договірних цін, але не
менших за звичайні ціни на такі товари
(роботи, послуги), що діяли на дату
такого продажу.

Згідно з п. 1.20 ст. 1 зазначеного Закону
якщо цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Якщо звичайна ціна не
може бути визначена з використанням
норм попередніх підпунктів цього
пункту, то для доказів обґрунтування її
рівня застосовуються правила,
визначені національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку, а
також національними стандартами з
питань оцінки майна та майнових прав. З
метою оподаткування терміни
«справедлива вартість», «ринкова
вартість» та «чиста вартість
реалізації», які використовуються в
національних положеннях (стандартах)
бухгалтерського обліку та
національних стандартах з питань
оцінки майна і майнових прав,
прирівнюються до терміну «звичайна
ціна», визначеного цим Законом.
Обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

Судами вірно зазначено, що в даному
випадку не відбулось заниження
валового доходу ТОВ «Аквафудс»,
оскільки підприємство до його складу
віднесло ту суму, яку отримало від
реалізації обідів, та хоча вона була
меншою ніж сума, що витрачена на
придбання цих обідів, але не тому, що
підприємство реалізувало обіди за
цінами меншими ніж звичайні, а тому, що
обіди реалізовувались у кількості,
меншій, ніж придбавались, що
підтверджено встановленими
матеріалами справи.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до положень п. 5.3 ст. 5
зазначеного Закону не включаються до
складу валових витрат витрати на
потреби, не пов'язані з веденням
господарської діяльності.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Оскільки в судовому порядку
встановлено пов'язаність витрат на
послуги мобільного зв'язку за 9 місяців
2006 року на суму 17 603,73 грн. з
господарською діяльністю позивача та
підтвердженням вказаних витрат
належними первинними бухгалтерськими
документами, є протиправним зменшення
відповідачем валових витрат на цю суму.

В судовому порядку також встановлено
безпідставність висновків акту
перевірки щодо завищення позивачем
валових витрат на суму 6 790,50 грн.
внаслідок зазначення в рядку 04.1
декларації з податку на прибуток
підприємств за 9 місяців 2006 року
валових витрат в розмірі 31 119 820 грн.,
тоді як фактично валові витрати мають
становити 31 090 453 грн., оскільки
відповідачем не доведено у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України обґрунтованість розрахунку
саме такої суми валових витрат та без
наведення в акті перевірки документів,
на підставі яких він дійшов такого
висновку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
безпідставність прийняття податкового
повідомлення-рішення № /0 від
12.01.2007 в частині нарахування податку на
прибуток в розмірі 13 903 грн. та штрафних
санкцій в розмірі 3 921 грн.

Щодо прийняття податкового
повідомлення-рішення № /0 від
12.01.2007, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість» база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідач не здійснював
будь-яких заходів для визначення
звичайної ціни товару у відповідності
до п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не порівнював умови договорів, що
укладалися ТОВ «Аквафудс» на
реалізацію готової продукції (обідів) з
договорами, укладеними на реалізацію
ідентичних товарів.

Також, за встановлення в судовому
порядку пов'язаності отриманих
позивачем послуг мобільного зв'язку
від ЗАТ «Український мобільний
зв'язок» (UMC) з господарською діяльністю
ТОВ «Аквафудс» позивачем правомірно
сформовано податковий кредит з ПДВ, за
результатами таких господарських
операцій.

За вказаних обставин, меж перегляду,
відсутності порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга відповідача - необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Головного
управління Міндоходів в Одеській
області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.08.2013 та
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.07.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко Н.Є. Блажівська