Справа № 2а-5569/11/1470
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/800/27586/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного акціонерного
товариства "Підгороднянський елеватор"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

за касаційною скаргою Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року,

встановив:

В липні 2011 року Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося в суд з позовом
про стягнення з Приватного
акціонерного товариства
"Підгороднянський елеватор" (далі - ПрАТ
"Підгороднянський елеватор")
адміністративно-господарських санкцій
за 2010 рік у розмірі 18 780 грн та пені за
порушення термінів їх сплати в розмірі
529,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ПрАТ "Підгороднянський елеватор" не
виконало у 2010 році нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
встановленого статтею 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", тому на підставі
статті 20 цього Закону підприємство має
сплатити адміністративно-господарські
санкції за робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів і не
зайняті інвалідами, в розмірі половини
середньої річної заробітної плати
штатного працівника, а також пеню за
несвоєчасну сплату суми
заборгованості.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Миколаївське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Посилається, зокрема, на помилковість
висновку судів щодо виконання
підприємством нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів (3
особи), оскільки судами не враховано
середньооблікову чисельність штатних
працівників відповідача з групою
інвалідності за рік (2 особи). Крім того,
судами не встановлено і в матеріалах
справи відсутні докази створення
відповідачем робочих місць,
призначених для інвалідів (включення
відповідних посад до штатного розпису,
затвердження інструкції про робоче
місце інваліда, включення заходів щодо
створення робочих місць для інвалідів
до колективного договору тощо).

В запереченні на касаційну скаргу ПрАТ
"Підгороднянський елеватор" вважає її
доводи необґрунтованими та просить
залишити судові рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу робочих місць,
установленого статтею 19 цього Закону,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється в
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Виконанням
нормативу робочих місць у вказаній
кількості вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним (частини перша
і п'ята статті 19 Закону).

Згідно з частиною четвертою статті 20
Закону України від 01.03.1991 р. № 803-XII "Про
зайнятість населення" (чинного на час
виникнення спірних відносин)
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
зобов'язані щомісяця подавати місцевим
центрам зайнятості адміністративні
дані у повному обсязі про наявність
вільних робочих місць (вакансій), у тому
числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до вимог частини першої
статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" підприємства, установи,
організації, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
зобов'язані щороку сплачувати
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в залежності
від кількості робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, і не зайнятих ними.

Судами встановлено, що у 2010 році
середньооблікова кількість штатних
працівників на підприємстві
відповідача складала 70 осіб, у зв'язку з
чим норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів становив 3
особи. Відповідач щомісяця подавав
звіти до Первомайського
міськрайонного центру зайнятості за
формою № 3-ПН, в яких зазначав про
наявні вакансії для працевлаштування
інвалідів на посади
слюсаря-ремонтника, підсобного
робітника та охоронника. У звітному
періоді на підприємстві працювало 3
інваліда, що підтверджується довідкою
ПрАТ "Підгороднянський елеватор" від
15.12.2011 р. № 768, тобто виконано
встановлений норматив. У звіті про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2010 рік відповідачем
помилково вказано про одне робоче
місце, не зайняте інвалідом.

Разом з тим, в матеріалах справи
міститься суперечлива інформація щодо
вказаних обставин.

Так, у довідці ПрАТ "Підгороднянський
елеватор" від 15.12.2011 р. № 768 зазначено, що
в 2010 році на підприємстві працювали
наступні особи з групою інвалідності:
ОСОБА_4 на посаді апарат. оброблення
зерна (з 15.05.2001 р. по 31.12.2010 р.), ОСОБА_5 на
посаді адміністратора системи (з 09.04.2010
р. по 31.12.2010 р.), ОСОБА_6 на посаді
охоронника (з 27.05.2010 р. по 31.12.2010 р.).

Первомайський міськрайонний центр
зайнятості в листі від 20.05.2011 р. №
02-974 поінформував відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, що від
ВАТ "Підгороднянський елеватор"
протягом 2010 року надходили звіти за
формою № 3-ПН про наявність таких
вакансій для працевлаштування
інвалідів: з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. - 1
слюсар-ремонтник і 1 підсобний
робітник, з 01.03.2010 р. по 12.03.2010 р. - 1
охоронник. 09.03.2010 р. видане одне
направлення на працевлаштування
охоронником ОСОБА_7, працевлаштована
одна особа, відмов у працевлаштуванні
інвалідів не було.

У звітах форми № 3-ПН за січень, квітень,
червень, липень, серпень, жовтень,
листопад, грудень 2010 року зазначено про
наявність двох вакансій: одного
слюсаря-ремонтника і одного підсобного
робітника, за березень 2010 року (станом
на 12.03.2010 р.) - одного охоронника.

Суди попередніх інстанцій не звернули
увагу на вказані обставини та не
встановили, які в дійсності робочі
місця були створені на підприємстві
відповідача у 2010 році та чим це
підтверджується, яка була
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу за рік,
яким встановлена інвалідність, та яка
кількість вакантних місць існувала для
працевлаштування інвалідів і не була
зайнята ними.

При цьому судам слід мати на увазі, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу за рік
визначається відповідно до Інструкції
зі статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
р. № 286.

Оскільки суди попередніх інстанцій не
встановили фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а суд касаційної
інстанції відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, то в силу частини
четвертої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
прийняті ними рішення підлягають
скасуванню, а справа - направленню на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити частково.

Скасувати постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 16
грудня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 23 квітня 2013 року, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.