Справа № 379/1994/13-а(2а/379/54/13)
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/1994/13-а(2а/379/54/13)
Головуючий у 1-й інстанції: Бабоїд О.М.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу відділу Державної виконавчої
служби Таращанського районного
управління юстиції в Київській області
на постанову Таращанського районного
суду Київської області від 11 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до відділу Державної
виконавчої служби Таращанського
районного управління юстиції в
Київській області про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відділу Державної виконавчої служби
Таращанського районного управління
юстиції в Київській області, про
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження.

Постановою Таращанського районного
суду Київської області від 11 листопада
2013 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії
відповідача щодо винесення 28.10.2013 року
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 40172346 по виконавчому
листу № 2-а-3302/10 року, виданому
Таращанським районним судом 22.11.2010 року
на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження»; скасовано
постанову ВДВС Таращанського РУЮ про
закінчення виконавчого провадження №
40172346 від 28.10.2013 року по виконавчому
листу № 2-а-3302/10 року, виданому
Таращанським районним судом 22.11.2010
року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою Таращанського районного
суду Київської області від 22.11.2010 року у
справі № 2-а-3302/10 позов ОСОБА_2
задоволено - зобов'язано управління
пенсійного фонду України в
Таращанському районі проводити
перерахунок та виплату позивачу
державної пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
розрахунку 8-ми мінімальних пенсій за
віком, починаючи з 14.07.2010 року з
урахуванням фактично виплачених сум.
Постанову звернено до негайного
виконання.

22.11.2010 року на підставі даної постанови
Таращанським районним судом був
виданий виконавчий лист, який
позивачем було пред'явлено до
примусового виконання до ВДВС
Таращанського РУЮ.

14.10.2013 року державним виконавцем ВДВС
Таращанського РУЮ Київської області
було відкрито виконавче провадження по
виконавчому листу № 2-а-3302/10 року,
виданому Таращанським районним судом
Київської області про зобов'язання
Управління пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області проводити перерахунок та
виплату позивачці державної пенсії
відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з розрахунку 8-ми
мінімальних пенсій за віком, починаючи
з 14.07.2010 року з урахуванням фактично
виплачених сум.

В жовтні 2013 року до ВДВС Таращанського
РУЮ Київської області надійшло
повідомлення з УПФУ в Таращанському
районі Київської області, в якому
зазначено, що вищевказаний виконавчий
лист був прийнятий до негайного
виконання, та згідно розпорядження №
120364 від 21.12.2010 року проведено
перерахунок та виплату державної
пенсії ОСОБА_2 за судовим рішенням по
31.10.2011 року.

У зв'язку з цим начальником ВДВС
Таращанського РУЮ Київської області
28.10.2013 року винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа по справі № 2-а-3302/10 відповідно до
п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження.

Вважаючи вказану постанову та
бездіяльність відповідача, що
полягала у неповному виконанні рішення
суду протиправними, позивач звернулася
з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позовних вимог, при
цьому виходив з того, що оскаржувана
постанова та дії відповідача по
закінченню виконавчого провадження не
відповідають вимогам Закону України
«Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Предметом оскарження в даній справі є
дії начальника відділу Державної
виконавчої служби Таращанського
районного управління юстиції в
Київській області щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
покладено на державну виконавчу
службу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови, державний виконавець
закінчив виконавче провадження на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» у зв'язку з
його повним фактичним виконанням.

З листа боржника від 16.10.2013 року № 3503/07 у
даному виконавчому провадженні
вбачається, що позивачу 21.12.2010 року було
проведено перерахунок (згідно
розпорядження №120364) та виплачено
пенсію за період з 14.07.2010 року по 31.10.2011
року. При цьому, факт здійснення виплат
підтверджується зокрема довідкою УПФ
України в Таращанському районі від 25
вересня 2013 року № 836, копія якої наявна
в матеріалах справи.

В резолютивній частині судового
рішення, на виконання якого видано
виконавчий лист № 2-а-3302/10 року,
зазначено про зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Таращанському районі Київської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_2 державної пенсії
відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку вісім
мінімальних пенсій за віком, починаючи
з 14.07.2010 року з урахуванням фактично
виплачених сум.

Тобто, судом не було вказано кінцевої
дати проведення відповідних виплат.

Колегія суддів зазначає, що при
вирішенні питання про зобов'язання
нарахувати та виплатити відповідні
періодичні платежі, у разі відсутності
спору про право особи на отримання
підвищення до пенсії або встановлення
такого права в судовому порядку, суд
виходив з того, що не можна обмежувати
орган, відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" і пунктом 3 Прикінцевих
положень Закону України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" встановлено,
що у 2011, 2012 роках норми і положення
статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011-2012 роки,
відповідно.

Отже, цим Законом визначення порядку та
розмірів виплат указаним категоріям
громадян делеговано Кабінету
Міністрів України.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини Рішення
від 03.10.1997р. №4-зп у справі про набуття
чинності Конституцією України
зазначив, що конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є
Закон України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", то пріоритетними в
даному випадку є положення саме цього
Закону.

На виконання вимог зазначених положень
законів України про Державний бюджет
України на 2011, 2012 роки Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
від 06.07.2011 р. № 745 "Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету"
(була чинною з 23.07.2011 р. по 31.12.2011 р.), якою
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, встановлено в абсолютних
сумах, та постанову від 23.11.2011 р. № 1210
"Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(набрала чинності з 01.01.2012 р.), якою
визначено новий механізм обчислення
пенсій по інвалідності.

Таким чином, до набрання чинності
зазначеною постановою №745 Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, застосуванню підлягають
положення ст. 39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
починаючи з 23 липня 2011 року виплати,
передбачені, зокрема, ст. 39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
повинні здійснюватися в порядку та
розмірах, визначених постановою
Кабміну «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» №
745 від 06 липня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
судове рішення, за наслідками
виконання якого було відповідачем
прийнято оскаржувану постанову про
закінчення виконавчого провадження,
було прийняте 22.11.2010 року.

Зміни до законодавства, якими змінено
розмір виплат, передбачених зокрема
ст..54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», набрали чинності 23.07.2011
року.

Отже, судове рішення, яким відповідача
було зобов'язано провести позивачу
нарахування та виплату основної та
додаткової пенсії в розмірі,
встановленому ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», було
ухвалене до внесення змін в
законодавство.

Колегія суддів звертає увагу, що
судовий захист спрямований на
відновлення порушених прав, а тому
судове рішення, навіть за умови не
встановлення обмеження періоду
задоволення вимог позивача кінцевою
датою, не може поширюватися на
правовідносини, що не наступили на час
його ухвалення та порядок регулювання
яких було змінено після винесення
такого рішення, так як в
адміністративному судочинстві
відсутній засіб захисту порушеного
права шляхом вирішення позовних вимог
на майбутнє і хоча пенсія є пожиттєвою
виплатою її розмір може змінюватися в
залежності від змін до законодавства
або інших чинників, від яких залежить
розмір її виплати.

Тобто, оскільки в судовому рішенні не
встановлено кінцевої дати проведення
перерахунку і виплати додаткової
пенсії в розмірі, встановленому
статтею 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", то воно підлягало
виконанню до часу існування правових
підстав для здійснення відповідних
виплат, тобто до змін законодавства, що
регулює спірні правовідносини.

Виходячи з цього, апеляційний суд
погоджується з висновком відповідача
про повне виконання боржником у
спірному виконавчому провадженні
постанови Таращанського районного
суду Київської області від 22.11.2010 року
по справі № 2-а-3302/10 шляхом проведення
перерахунку та виплати державної
пенсії ОСОБА_2 за судовим рішенням по
31.10.2011 року згідно з розпорядженням №
120364 від 21.12.2010 року

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Таким чином, оскаржувані дії
відповідача про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з фактичним
виконанням в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом є
законними та обґрунтованими, а
висновок суду першої інстанції, що
оскаржувана постанова та дії
відповідача по закінченню виконавчого
провадження не відповідають вимогам
зазначеного Закону, є помилковим.

В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність
прийняття оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням
норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відділу Державної
виконавчої служби Таращанського
районного управління юстиції в
Київській області на постанову
Таращанського районного суду
Київської області від 11 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до відділу Державної
виконавчої служби Таращанського
районного управління юстиції в
Київській області про закінчення
виконавчого провадження -
задовольнити.

Постанову Таращанського районного
суду Київської області від 11 листопада
2013 року - скасувати та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.