Справа № 1007/10261/12
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Кобаля М.І., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Мокрецької сільської ради
Броварського району Київської області
на постанову Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 01 квітня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Мокрецької сільської ради
Броварського району Київської області
про визнання незаконним та скасування
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до
Броварського міськрайонного суду
Київської області із адміністративним
позовом до Мокрецької сільської ради
Броварського району Київської області,
в якому просила визнати незаконним та
скасувати рішення відповідача № 186 від
05.01.2012 року «Про скасування рішення № 160
від 08.11.2011 року «Про самозахват земель
загального користування гр. ОСОБА_3».

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 01 квітня 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 444210, ОСОБА_2 на підставі рішення
Мокрецької сільської ради
Броварського району Київської області
від 15.07.2011 року № 114-6-VI являється
власником земельної ділянки площею 0,2200
га, розташованої в АДРЕСА_1, цільове
призначення якої: будівництво і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. (а.с.58).

08 листопада 2011 року Комісією з питань
агропромислового комплексу земельних
ресурсів соціального розвитку
екології сіл Мокрець та Бервиця у
складі голови комісії Гончарука В.П.,
членів комісії Ділайко С.Й., Туренка
С.С., землевпорядника Тураєва С.С., було
складено акт, відповідно до якого
комісією з виїздом на місце 08.11.2011 року
згідно заяви від 06.09.2011 року було
виявлено та зафіксовано факт
самовільного зайняття земельної
ділянки загального користування
розміром 0,006 га громадянкою ОСОБА_3, у
зв'язку з чим останній було
запропоновано перенести огорожу до
опори лінії електропередач (а.с.6).

Згідно рішення 11 сесії VI скликання
Мокрецької сільської ради
Броварського району Київської області
від 08 листопада 2011 року № 160 «Про
самозахват земель загального
користування гр. ОСОБА_3», ОСОБА_3
зобов'язано перенести огорожу до опори
лінії електропередач згідно акту № 3
від 08.11.2011 року, складеного комісією з
питань агропромислового комплексу
земельних ресурсів соціального
розвитку екології сіл Мокрець та
Бервиця (а.с. 4).

Однак рішенням Мокрецької сільської
ради Броварського району Київської
області № 186 від 05.01.2012 року було
скасовано рішення Мокрецької
сільської ради № 160 від 08.11.2011 року «Про
самозахват земель загального
користування гр. ОСОБА_3» та визнаного
рішення таким, що є недійсним.

Позивач заперечує правомірність
рішення Мокрецької сільської ради
Броварського району Київської області
№ 186 від 05.01.2012 року «Про скасування
рішення № 160 від 08.11.2011 року «Про
самозахват земель загального
користування гр. ОСОБА_3», у зв'язку з
чим просить скасувати його з підстав
невідповідності нормам чинного
законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що право власності на
землю гарантується і це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою відповідно до закону.

Згідно із статтею 3 Земельного кодексу
України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до статті 40 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент виникненн спінних
правовідносин), громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Згідно із частинами першою, другою
статті 96 Земельного кодексу України,
землекористувачі зобов'язані, зокрема,
не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів; дотримуватися
правил добросусідства та обмежень,
пов'язаних з встановленням земельних
сервітутів та охоронних зон; законом
можуть бути встановлені інші обов'язки
землекористувачів.

Відповідно до частини 1 та частини 3
статті 116 Земельного кодексу України,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та право користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

При цьому, частиною 1 та частиною 3
статті 123 Земельного кодексу України
встановлено, що надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
у місячний строк розглядає клопотання
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Відповідно до частини 6 та частини 7
статті 118 Земельного кодексу України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст.122 цього
Кодексу. У клопотанні зазначаються
цільове призначення земельної ділянки
та її орієнтовні розміри. До клопотання
додаються викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
ст.122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

При цьому, пунктом 34 частини 1 статті 26
Закону "Про місцеве самоврядування в
Україні", зафіксовано, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад належить відповідно до
закону вирішення питань регулювання
земельних відносин. Зазначені питання
вирішуються відповідно до закону на
пленарних засіданнях ради.

Статтею 125 Земельного кодексу України
визначено, що право власності або право
користування виникає після одержання
її власником або користувачем
документа, що посвідчує право
власності або право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації.

Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України. Право
оренди землі оформляється договором,
який реєструється відповідно до
закону.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України № 3-27 гс від 22 листопада 2010
року, обов'язковою умовою фактичного
використання земельної ділянки є
наявність у особи, що її використовує,
правовстановлюючих документів на цю
ділянку, а відсутність у неї таких
документів є самовільним зайняттям
земельної ділянки.

Як було зазначено вище, право власності
на земельну ділянку позивач ОСОБА_2
набула на підставі рішення Мокрецької
сільської ради Броварського району
Київської області від 15.07.2011 року №
114-6-VI, що підтверджується Державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 444210.

Водночас, рішенням Мокрецької
сільської ради Броварського району
Київської області № 186 від 05.01.2012 року
було скасовано рішення Мокрецької
сільської ради № 160 від 08.11.2011 року «Про
самозахват земель загального
користування гр. ОСОБА_3».

Згідно рішення Конституційного Суду
України у справі за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) від 16 квітня
2009 року N 7-рп/2009, в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частин
першої, десятої статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (з
наступними змінами) стосовно права
органу місцевого самоврядування
скасовувати свої раніше прийняті
рішення та вносити до них зміни
необхідно розуміти так, що орган
місцевого самоврядування має право
приймати рішення, вносити до них зміни
та/чи скасовувати їх на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно пункту 1.16 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 року №43, зареєстрованої в
Мінюсті 04.06.1999 року за N 354/3647 (із змінами
і доповненнями), технічна документація
зі складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або на
право постійного користування
земельною ділянкою включає, зокрема,
кадастровий план земельної ділянки,
складений за результатами зйомки,
збірний кадастровий план суміжних
землевласників і землекористувачів.

Відповідно до частини 2 статті 198
Земельного кодексу України,
кадастрова зйомка включає, зокрема,
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та
землекористувачами; встановлення меж
частин земельної ділянки, які містять
обтяження та обмеження щодо
використання землі.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17 лютого
2011 року N 3038-VI (із змінами і
доповненнями), планування територій на
місцевому рівні здійснюється шляхом
розроблення та затвердження
генеральних планів населених пунктів,
планів зонування територій і детальних
планів території. Містобудівна
документація на місцевому рівні
розробляється з урахуванням даних
державного земельного кадастру на
актуалізованій картографічній основі
в цифровій формі як просторово
орієнтована інформація в державній
системі координат на паперових і
електронних носіях.

Положенням частин 1 та 2 статті 17
вказаного Закону передбачено, що
генеральний план населеного пункту є
основним видом містобудівної
документації на місцевому рівні,
призначеної для обґрунтування
довгострокової стратегії планування
та забудови території населеного
пункту. Невід'ємною частиною
генерального плану населеного пункту є
план земельно-господарського устрою
цього населеного пункту. У складі
генерального плану населеного пункту
може розроблятися план зонування
території цього населеного пункту.
План зонування території може
розроблятися і як окрема містобудівна
документація після затвердження
генерального плану.

Генеральний план населеного пункту
розробляється та затверджується в
інтересах відповідної територіальної
громади з урахуванням державних,
громадських та приватних інтересів.
Для населених пунктів з чисельністю
населення до 50 тисяч осіб генеральні
плани можуть поєднуватися з детальними
планами всієї території таких
населених пунктів.

Так, матеріали справи не містять
належним чином завіреної копії
кадастрового плану спірної земельної
ділянки, розташованої в АДРЕСА_1.

Крім того, наявне в справі викопіювання
з генерального плану села Бервиця,
Броварського району, Київської
області, що було надане представником
відповідача в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, не містить
чітких деталей розмежування спірної
земельної ділянки із суміжними
землекористувачами, що відповідно не
дає підстав для висновку про
правомірність прийнятого відповідачем
рішення № 186 від 05.01.2012 року «Про
скасування рішення № 160 від 08.11.2011 року
«Про самозахват земель загального
користування гр. ОСОБА_3».

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, за показами свідка ОСОБА_8, що
були надані ним в судовому засіданні
суду апеляційної інстанції, земельна
ділянка ОСОБА_3 фактично знаходиться на
території його земельної ділянки, якою
він користується з 2009 року як законний
землекористувач, що також підтверджує
факт порушення вимог діючого
земельного законодавства при
прийнятті відповідачем оскаржуваного
рішення № 186 від 05.01.2012 року «Про
скасування рішення № 160 від 08.11.2011 року
«Про самозахват земель загального
користування гр. ОСОБА_3».

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мокрецької
сільської ради Броварського району
Київської області - залишити без
задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 квітня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків М.І. Кобаль І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено -
04.06.14р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.