Справа № 817/2197/13-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"26" травня 2014 р.
Справа № 817/2197/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бучик А.Ю.

суддів:
Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю

представника позивача Прищепи О.С.

представника відповідача Ярошика Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"05" березня 2014 р. у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Волинська фабрика
гофротари" до Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2014 року визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
№/0/13 від 19.01.2010 р., №/1/13 від
26.02.2010 р., №/2/13 від 30.04.2010 р.,
№/3/13 від 22.07.2012 р.

В апеляційній скарзі Нововолинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
просить скасувати оскаржуване рішення
із ухваленням нового про відмову в
позові.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що Нововолинською
ОДПІ проведено планову виїзну
перевірку ТОВ «Волинська фабрика
гофротари» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2007 року по 30.06.2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2007
року по 30.06.2009 року, про що складено акт
№ 1591/84/33211353 від 18.12.2009 року.

З висновків акта перевірки № 1591/84/33211353
від 18.12.2009 року вбачається порушення
позивачем п.1.32 ст.1., пп. 2.1.1., п. 2.1. ст.2.,
пп. 5.3.9. п.5.3., п. 5.1. ст.5, пп. 12.1.5. пп. 12.5.
ст.12, пп. 7.3.5. пп. 7.3.3. пп. 7.3. ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» № 334/94-ВР,, в результаті
чого завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток
всього у сумі 5332835 грн., у тому числі: за
2007 рік в сумі 1034054 грн.; за 1 квартал 2008
року в сумі 841384 грн.; за півріччя 2008 року
в сумі 1827450 грн.; за 3 квартали 2008 року в
сумі 3950811 грн.; за 2008 рік в сумі 2122501 грн.;
за 1 квартал 2009 року в сумі 437718 грн.; за
півріччя 2009 року в сумі 2176280 грн.

Крім того, встановлено порушення пп.
7.4.3. п.7.4. ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» № 168/97-ВР
від 03.04.1997 року, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
періоді, що перевірявся на загальну
суму 731888 грн., у тому числі: за січень 2007
року на суму 14884 грн., за лютий 2008 року на
суму 101984 грн., за березень 2008 року на
суму 109988 грн., за квітень 2008 року на суму
51657 грн., за травень 2008 року на суму 52302
грн., за червень 2008 року на суму 41577 грн.,
за вересень 2008 року в сумі 359496 грн.

За порушення пп. 7.4.3. п.7.4. ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року
Нововолинською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/13 від 19.01.2010 року, яким ТОВ
«Волинська фабрика гофротари»
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 1097832
грн., в т.ч. 731888 грн. основного платежу та
365944 грн. застосованих штрафних санкцій.

За наслідками адміністративного
оскарження позивачем податкового
повідомлення-рішення № /0/13 від
19.01.2010 року, Нововолинською ОДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення № /1/13 від
26.02.2010 року, № /2/13 від 30.04.2010 року, №
/3/13 від 22.07.2012 року, якими суму
зобов'язання не змінено, а встановлено
новий строк для його сплати.

ТзОВ «Волинська фабрика гофротари» у
період, що перевірявся податковою
інспекцією, здійснювало операції з
придбання сировини та матеріалів
(картон, папір, фарби тощо) та продаж
готової продукції (гофроящики,
гофрокартон), напівфабрикатів та
товарів.

На підставі даних бухгалтерського
обліку встановлено, що при формуванні
ціни продажу продукції застосовано
ціни, які менші виробничої
собівартості реалізованих товарів
(бухгалтерський рахунок 90) без
врахування витрат (рахунки 92, 93) та
прибутку.

Податковою інспекцією зроблено
висновок (сторінки 9, 10 акта перевірки),
що така політика підприємства не
узгоджується з п.1.32 ст.1, пп.2.1.1. п.2.1. ст.2,
п.5.1 ст.5 Закону України від 22.05.97 р.
№283/97-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 283/97).

Пунктами п.8, 9 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку (П(С)БО) 9
„Запаси", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
20.10.1999р. № 246, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.11.1999р. №
751/4044 встановлено, що придбані
(отримані) або вироблені запаси
зараховуються на баланс підприємства
за первісною вартістю.

Первісною вартістю запасів, що
придбані за плату, є собівартість
запасів, яка складається з таких
фактичних витрат суми, що сплачуються
згідно з договором постачальнику
(продавцю), за вирахуванням непрямих
податків; суми ввізного мита; суми
непрямих податків у зв'язку з
придбанням запасів, які не
відшкодовуються підприємству;
транспортно-заготівельні витрати
(затрати на заготівлю запасів, оплата
тарифів (фрахту) за
вантажно-розвантажувальні роботи і
транспортування запасів усіма видами
транспорту до місця їх використання,
включаючи витрати зі страхування
ризиків транспортування запасів); інші
витрати, які безпосередньо пов'язані з
придбанням запасів і доведенням їх до
стану, в якому вони придатні для
використання у запланованих цілях. До
таких витрат, зокрема, належать прямі
матеріальні витрати, прямі витрати на
оплату праці, інші прямі витрати
підприємства на доопрацювання і
підвищення якісно технічних
характеристик запасів.

Для формування витрат у
бухгалтерському обліку підприємство
використовує інформацію згідно з
Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку (П(С)БО) 16
"Витрати", затвердженим наказом
Міністерства фінансів України від 31
грудня 1999 року № 318 та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 19 січня
2000 року за № 27/4248.

Відповідно до п.11 П(С)БО 16 собівартість
реалізованої продукції (робіт, послуг)
складається з виробничої собівартості
продукції (робіт, послуг), яка була
реалізована протягом звітного періоду,
нерозподілених постійних
загальновиробничих витрат та
наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції
(робіт, послуг) включаються:

- прямі матеріальні витрати. До складу
прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу вироблюваної продукції,
купівельних напівфабрикатів та
комплектуючих виробів, допоміжних та
інших матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, викладеному в пункті 11 цього
Положення (стандарту);

- прямі витрати на оплату праці. До
складу прямих витрат на оплату праці
включаються заробітна плата та інші
виплати робітникам, зайнятим у
виробництві продукції, виконанні робіт
або наданні послуг, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат;

- інші прямі витрати. До складу інших
прямих витрат включаються всі інші
виробничі витрати, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат, зокрема
відрахування на соціальні заходи,
плата за оренду земельних і майнових
паїв, амортизація, втрати від браку, які
складаються з вартості остаточно
забракованої з технологічних причин
продукції (виробів, вузлів,
напівфабрикатів), зменшеної на її
справедливу вартість, та витрат на
виправлення такого технічно
неминучого браку;

- змінні загальновиробничі та постійні
розподілені загальновиробничі
витрати.

У четвертому кварталі 2007 року
собівартість реалізації (рахунок 90)
становить 5 633 984,00 грн., доходи від
реалізації (рахунок 70) - 5 245 913,00 грн.; у
першому кварталі 2008 року аналогічно - 3
883 672,00 грн. та 3 048 286,00 грн.; у другому
кварталі 2008 року - 1 649 395,00 грн. та 921 719,00
грн.; у третьому кварталі 2008 року - 4 250
041,00 грн. та 3 202 654,00 грн. відповідно.

Таким чином, собівартість виготовленої
продукції є більшою від одержаного
доходу від її продажу на суму 2 998 518,00
грн., в т.ч. у четвертому кварталі 2007
року на суму 388 071, 00 грн., в першому
кварталі 2008 року на суму 835 384,00 грн., у
другому кварталі 2008 року на суму 727 676,00
грн., у третьому кварталі 2008 року на
суму 047 387,00 грн.

Як вбачається з матеріалів перевірки,
визначаючи собівартість продукції,
ревізори використали показники
рахунку 90 «Собівартість реалізації».
Визначаючи обсяг доходу, отриманого
від реалізації готової продукції,
посадовими особами Нововолинської
ОДПІ використано дані рахунку 70
«Доходи від реалізації». Під час
перевірки дані рахунку 20 «Виробничі
запаси», рахунку 25 «Напівфабрикати»,
рахунку 26 «Готова продукція» не
враховувались.

Показники рахунків 70 та 90 за своєю
суттю об'єктивно не враховують
особливості податкового обліку
податку на додану вартість, що
визначається виключно Законом України
«Про податок на додану вартість» №
168/97-ВР від 03.04.1997 року та базується на
первинних, розрахункових документах та
податкових накладних.

Слід зважати на доводи позивача, що до
складу ціни підприємство не включало
суми амортизації, які нараховані на
суму до оцінки основних засобів та
понаднормові втрати та брак сировини, а
валові витрати вищі від валового
доходу за рахунок інших операційних
витрат (за рахунок сплати відсотків по
кредиту та перевищення витрат від
переоцінки валюти над її доходами).

Разом з тим, як вбачається з даних
аналізу діяльності підприємства, такі
витрати у розрахунок податковою
інспекцією до уваги не бралися.

Згідно п.1.32 ст.1 Закону № 283/97
господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Прибутковість кожної окремої операції
не є обов'язковою ознакою
господарської діяльності, яка може
включати і окремі збиткові операції,
здійснення яких викликано об'єктивними
причинами.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону №283/97-ВР)
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів, які
придбаваються таким платником податку
для їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст.5 цього Закону
встановлено, що до складу валових
витрат входять суми будь-яких витрат
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг).

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено поняття
підприємництва, де підприємництво - це
безпосередня, самостійна,
систематична, на власний ризик
діяльність по виробництву продукції,
виконанню робіт, наданню послуг з метою
отримання прибутку, яка здійснюються
фізичними та юридичними особами,
зареєстрованими підприємницької
діяльності у порядку, встановленому
законодавством.

Згідно статті 44 Господарського кодексу
України підприємницька діяльність
здійснюється на основі комерційного
розрахунку та власного комерційного
ризику. Це означає, що здійснення
господарських операцій суб'єктом
підприємницької діяльності
здійснюється з врахуванням
комерційного інтересу, розумного
співвідношення розміру понесених
витрат та очікуваних доходів та
передбачає досягнення певної ділової
мети, економічної вигоди. При цьому
презумується отримання вигоди у сфері
господарювання, а відтак отримання
вигоди у сфері оподаткування не може
розцінюватися як самостійна ділова
мета підприємницької діяльності.

Згідно пункту 2 статті 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством, фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Підприємство з метою складання
податкового обліку, використовує дані
по кожній окремій господарській
операції. На підставі саме даних
первинного обліку підприємство
відносить суми до складу валового
доходу та на валові витрати в
податковому обліку. Підприємство має
право відображати в бухгалтерському
обліку всі господарські операції, в
тому числі ті, які призвели до
отримання балансового збитку.

Також діяльність по придбанню товарів,
матеріалів та виробництво продукції з
цих товарів, матеріалів
супроводжується витратами
підприємства. На окремих стадіях, при
здійсненні окремих господарських
операцій з придбання товарів,
матеріалів платник податку може не
отримати доходів, а понести витрати.

Законодавством не встановлено умов
щодо прямої залежності формування
податкового кредиту відповідного
звітного періоду лише за тими
господарськими операціями, внаслідок
яких платник податків отримав дохід.

Отже, збитковість господарської
діяльності сама по собі не може бути
підставою для визначення діяльності як
негосподарської, оскільки при
здійсненні господарських операцій
існує звичайний ризик не отримати
дохід.

В тому числі, до факторів
ціноутворення, крім рівня витрат,
пов'язаних з виробництвом товару,
належать рівень попиту на продукцію,
кон'юнктура ринку, платоспроможність
покупця, обсяги виробництва та
складські запаси продавця та інші
умови, які об'єктивно впливають на
формування ціни. При цьому, чинним
законодавством не передбачено
обов'язковості визначення бази
оподаткування податком на додану
вартість, виходячи з собівартості
товару.

А відтак, продаж позивачем продукції
власного виробництва за ціною, нижчою
собівартості, не можна розглядати
операціями поза межами господарської
діяльності позивача.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
які стали підставою для донарахування
податку на додану вартість, є
необґрунтованими, а відтак, не можуть
бути покладені в основу спірних
податкових повідомлень-рішень.

Крім того, за умови встановлення з боку
податкового органу факту реалізації
готової продукції нижче її
собівартості, перевіряючі не
позбавлені можливості визначити
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, використовуючи
звичайну ціну готової продукції (ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року та п.
1.20 ст. 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997
року), що жодним чином не відображено в
акті перевірки.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі
щодо порушень судом першої інстанції
норм процесуального права, то вони
спростовуються матеріалами справи, що
містять відповідні процесуальні
рішення суду першої інстанції,
постановлені із дотриманням вимог
процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не впливають на
правильність прийнятого рішення, яке
постановлене із дотриманням судом норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області
задовольнити, постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"05" березня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
А.Ю.Бучик

судді: (підпис)
Г.І. Майор

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ А.Ю.Бучик

Повний текст cудового рішення
виготовлено "27" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Волинська фабрика
гофротари" вул.
Д.Галицького,5/1,м.Рівне,33000

3- відповідачу: Нововолинська
об"єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області вул.
Піонерська,18,м.Нововолинськ,Волинська
область,45400

- ,