Справа № К/9991/7819/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/7819/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівГончар Л.Я. Мороз Л.Л.
провівши у касаційному порядку
попередній розгляд адміністративної
справи за позовом Відкритого
акціонерного товариства (далі - ВАТ)
"Чернігівське головне підприємство
"Облагротехсервіс" до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області про визнання недійсним рішення
за касаційною скаргою ВАТ
"Чернігівське головне підприємство
"Облагротехсервіс" на постанову
Господарського суду Чернігівської
області від 15 вересня 2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2007 року ВАТ "Чернігівське
головне підприємство
"Облагротехсервіс" в Господарському
суді Чернігівської області пред'явило
позов до УПФ України в Ріпкинському
районі Чернігівської області про
визнання недійсним рішення.

Просило скасувати рішення відповідача
від 13 грудня 2006 року

№ 500 про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені за
несплату або несвоєчасну сплату
страхувальником страхових внесків в
сумі 51353,93 грн.

Постановою Господарського суду
Чернігівської області від 15 вересня 2009
року, залишеною без зміни ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року, відмовлено у задоволенні
позовних вимог ВАТ "Чернігівське
головне підприємство
"Облагротехсервіс".

Не погоджуючись із судовими рішеннями
судів ВАТ "Чернігівське головне
підприємство "Облагротехсервіс" подало
касаційну скаргу. Посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій у цій
справі встановлено, що ВАТ
"Чернігівське головне підприємство
"Облагротехсервіс" зареєстроване
рішенням Чернігівського виконавчого
комітету міської ради від 06 червня 1996
року

№ 200р. У своєму складі Товариство мало
структурний підрозділ - Ріпкинську
філію, яка самостійно сплачувала збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування та знаходилась на обліку в
УПФ України в Ріпкинському районі
Чернігівської області та Ріпкинському
відділенні Чернігівської міжрайонної
державної податкової інспекції.

ВАТ "Чернігівське головне підприємство
"Облагротехсервіс" 14 січня 2004 року було
видано наказ № 01-к "Про ліквідацію
Ріпкинської філії акціонерного
товариства", у зв'язку з чим 16 січня 2004
року УПФ України в Ріпкинському районі
Чернігівської області надіслало заяву
про проведення документальної
перевірки.

Заборгованість, яка рахувалася за
філією, після її ліквідації була
погашена повністю ВАТ "Чернігівське
головне підприємство
"Облагротехсервіс" тільки у 2005 році.

Ці обставини були встановлені у
рішенні Господарського суду
Чернігівської області від 17 листопада
2005 року в адміністративній справі №
16/259-3/235а за позовом ВАТ "Чернігівське
головне підприємство
"Облагротехсервіс" до УПФ України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області та Головного УПФ України в
Чернігівській області про визнання
недійсними рішень, яке набрало
законної сили. При розгляді зазначеної
справи судом перевірялися, зокрема,
нарахування та перерахування, які
здійснював позивач, календарну
черговість виникнення боргу, що має
значення при розрахунку відповідачем
пені. Тому, при прийнятті оскаржуваного
рішення відповідачем було взято до
уваги рішення суду від 17 листопада 2005
року.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 1 Закону України від 09 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", який
набрав чинності з 01 січня 2004 року, (далі
- Закон № 1058-IV) визначено, що страхові
внески - це кошти відрахувань на
соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше;
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV
станом на час виникнення спірних
правовідносин закон регулював
відносини, що виникають між суб'єктами
системи такого страхування. Виключно
цим Законом визначаються: принципи та
структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
йому підлягають; перелік платників
страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення, сплати цих внесків і
стягнення заборгованості за ними.

Частиною десятою статті 20 Закону № 1058-IV
визначено, що якщо страхувальники
несвоєчасно або не в повному обсязі
сплачують страхові внески, до них
застосовуються фінансові санкції,
передбачені цим Законом, а посадові
особи, винні в порушенні законодавства
про сплату страхових внесків, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

Відповідно до частини першої статті 106
Закону № 1058-IV у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Згідно з частиною п'ятою статті 106
Закону № 1058-IV за рахунок сум, що
надходять від страхувальника або від
державної виконавчої служби в рахунок
сплати недоїмки, погашаються суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій у
порядку календарної черговості їх
виникнення. У разі, коли страхувальник
має несплачену недоїмку, пеню та
фінансові санкції і здійснює сплату
поточних сум страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV передбачено, що виконавчі
органи Пенсійного фонду застосовують
до страхувальників такі фінансові
санкції: за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф залежно від
строку затримки платежу в розмірі:

- 10 відсотків своєчасно не сплачених
зазначених сум - у разі затримки їх
сплати у строк до 30 календарних днів
включно;

- 20 відсотків зазначених сум - у разі
затримки їх сплати у строк до 90
календарних днів включно;

- 50 відсотків зазначених сум - у разі
затримки їх сплати понад 90 календарних
днів.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663,
розрахунок цієї фінансової санкції
здійснюється на підставі даних картки
особового рахунку платника.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що ВАТ "Чернігівське головне
підприємство "Облагротехсервіс"
порушено граничний термін сплати
страхових внесків (збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
внесків на загальнообов'язкове
пенсійне страхування), оскільки
фактично підприємством допущено
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків.

Крім того, згідно з частиною
п'ятнадцятою статті 106 Закону № 1058-IV
строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Судові рішення є законними і
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність висновків
судів та встановлених обставин у
справі.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення без зміни.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Чернігівське
головне підприємство
"Облагротехсервіс" залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Господарського суду Чернігівської
області від 15 вересня 2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року в адміністративній справі за
позовом Відкритого акціонерного
товариства "Чернігівське головне
підприємство "Облагротехсервіс" до
Управління Пенсійного фонду України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області про визнання недійсним рішення
- без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Гончар Л.Я.

Мороз Л.Л.