Справа № 806/26/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року м. Київ
К/800/35673/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Суддів
Рецебуринського Ю.Й.
(доповідача),

Ємельянової В.І.,

Лиски Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства
«Новоград-Волинський пивоварний
завод» на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 4
березня 2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року у справі за позовом приватного
акціонерного товариства
«Новоград-Волинський пивоварний
завод» (далі - ПАТ «Новоград-Волинський
пивоварний завод») до відділу
Державної виконавчої служби
Новоград-Волинського міськрайонного
управління юстиції Житомирської
області (далі - ВДВС
Новоград-Волинського міськрайонного
управління юстиції) про визнання
протиправним та скасування акту опису,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року ПАТ
«Новоград-Волинський пивоварний
завод» звернулося до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним і
скасувати акт опису й арешту майна від
20 листопада 2012 року.

Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада
2012 року державним виконавцем ВДВС
Новоград-Волинського міськрайонного
управління юстиції при примусовому
виконанні зведеного виконавчого
провадження про стягнення з ПАТ
«Новоград-Волинський пивоварний
завод» на користь стягувачів боргу
описано 2/100 частини комплексу будівель
заводу, належних позивачеві. Вважає
вказаний акт неправомірним, оскільки
він не містить належної та вичерпної
інформації про описане майно (назва
кожного внесеного в акт предмета і його
відмінні ознаки (вага, метраж, розмір,
форма, вид, колір, товарний знак, проби,
виробнича марка, дата випуску, ступінь
зносу тощо)), особу, якій воно передано
на зберігання, крім того, описаний
склад не належить позивачу.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 4 березня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що під час
здійснення примусового виконання
виконавчого листа №4216, виданого 20
жовтня 2009 року Житомирським окружним
адміністративним судом, та інших у
зведеному виконавчому провадженні про
стягнення з ПАТ «Новоград-Волинський
пивоварний завод» 100362 грн 43 коп.
заборгованості на користь Управління
Пенсійного фонду України у м.
Новограді-Волинському державним
виконавцем ВДВС Новоград-Волинського
міськрайонного управління юстиції
проведено опис належного позивачу
приміщення складу площею 149, 9 м кв., про
що складено акт від 20 листопада 2012 року.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон №606-XIV)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 1 статті 11 Закону
№606-XIV державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 57 вказаного Закону
встановлено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція)
після виявлення майна боржника
державний виконавець проводить опис та
арешт цього майна, про що складає акт. В
акті опису та арешту майна боржника
повинні бути вказані, зокрема, назва
кожного внесеного в акт предмета і його
відмінні ознаки (вага, метраж, розмір,
форма, вид, колір, товарний знак, проби,
виробнича марка, дата випуску, ступінь
зносу тощо).

Із акта від 20 листопада 2012 року
вбачається, що державним виконавцем
було описано і накладено арешт на 2/100
частини комплексу будівель заводу,
належних позивачеві та розташованих за
адресою: вул. Радянська, 74, м.
Новоград-Волинський, а саме: склад
матеріальний, шлакобетонний, загальною
площею 149, 9 м кв. Описаний склад
передано на зберігання ОСОБА_3

Отже, в акті зазначено назву описаного
майна - склад, його метраж,
місцезнаходження, матеріал, з якого
склад збудовано, власника, призначення,
які є його відмінними ознаками і дають
змогу ідентифікувати з-поміж решти
приміщень боржника.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів, що
доводи позивача про відсутність в
оскаржуваному акті належної та
вичерпної інформації про описане майно
не відповідають дійсним обставинам
справи та не можуть бути підставою для
його скасування.

Твердження позивача, що описаний склад
йому не належить є безпідставними та
спростовуються листом КП
«Новоград-Волинське міжміське бюро
технічної інвентаризації» №33 від 12
січня 2012 року, яким підтверджується
право власності позивача на 2/100 частини
комплексу будівель заводу,
розташованих за адресою: вул.
Радянська, 74, м. Новоград-Волинський, а
саме: складу матеріального,
шлакобетонного, загальною площею 149, 9 м
кв.

Враховуючи викладене, правильними є
висновки судів, що акт опису і арешту
майна від 20 листопада 2012 року складений
з дотриманням вимог законодавства
України, містить належну та вичерпну
інформацію про описане майно, яке
належить позивачеві, тому позовні
вимоги про його скасування є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства
«Новоград-Волинський пивоварний
завод» відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 4 березня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
Ю.Й. Рецебуринський

В.І. Ємельянова

Т.О. Лиска