Справа № 2а-3339/10/0370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Київ К/9991/30827/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І.- головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Континіум Галичина" (далі - Товариство)

на ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 08.12.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2012

у справі № 2а-3339/10/0370

за позовом Товариства

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції (далі - Луцька
ОДПІ)

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року Товариство звернулося
до Волинського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило скасувати рішення
Луцької ОДПІ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 24.09.2009 № .

Ухвалою названого суду від 08.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27.03.2012, позовну заяву Товариства
залишено без розгляду з причин її
подання з пропуском строку,
установленого частиною п'ятою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС).

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам
процесуального законодавства та
дійсним обставинам справи, Товариство
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові акти обох
попередніх інстанцій, поновити строк
подання розглядуваного позову та
направити справу до суду першої
інстанції для розгляду по суті.

Перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Суди попередніх інстанцій у винесенні
оскаржуваних ухвал безпідставно
застосували до розглядуваних
правовідносин положення частини п'ятої
статті 99 КАС, яке набрало чинності лише
з 30.07.2010.

Адже відповідно до частини першої
статті 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину
першу статті 58 Конституції України
щодо дії нормативно-правового акта в
часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Отже, зміст суб'єктивного права особи, у
тому числі права особи на звернення до
суду, слід визначати із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку,
та не змінюється в разі подальших змін
законодавства, яке регулює відповідні
відносини. Тому строк звернення до суду
розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку. При
цьому тривалість строку звернення до
суду не змінюється залежно від того,
коли було реалізоване право на позов.

На час прийняття оспорюваного рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій (24.09.2009) загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи визначався частиною другою
статті 99 КАС та становив один рік з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Одна у даному разі неправильне
застосування судами норм
процесуального права не вплинуло на
прийняття ними правильного по суті
спору рішення.

Адже річний строк оскарження названого
рішення податкової інспекції сплинув
24.09.2010, а відтак подання Товариством
позову про оскарження рішення у грудні
2010 року було цілком об'єктивно визнано
судами несвоєчасно вчиненою
процесуальною дією.

Згідно з частиною першою статті 102
названого Кодексу пропущений з
поважних причин процесуальний строк,
встановлений законом, може бути
поновлений, а процесуальний строк,
встановлений судом, - продовжений судом
за клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Поновлення пропущеного процесуального
строку є правом суду, яким останній
користується, виходячи з поважності
причин пропуску строку.

Поважними визнаються лише такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення сторони та пов'язані з
дійсно істотними перешкодами чи
труднощами для вчинення процесуальних
дій.

Враховуючи, що судами не виявлено
причин об'єктивного характеру, які
перешкоджали б поданню цієї позовної
заяви у визначений строк, касаційна
інстанція позбавлена можливості
визнати неправомірним висновок судів
щодо необхідності відмови в
задоволенні клопотання позивача про
поновлення пропущеного строку подання
позовної заяви.

З огляду на подання скаржником позову
після спливу річного строку з моменту
винесення оскаржуваного рішення
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів про те,
що наведені в клопотанні причини
пропуску процесуального строку не
можна вважати поважними у розумінні
статті 102 КАС.

Так, на обґрунтування існування
поважності причини Товариство
послалося на те, що його первісний
позов було залишено без розгляду
ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 12.11.2010 з
причин повторно неприбуття позивача у
судове засідання без зазначення
причини, тоді як частиною третьою
статті 155 КАС передбачено право особи
на звернення до адміністративного суду
у такому випадку в загальному порядку.

Суди надали цілком об'єктивну оцінку
зазначеним доводам Товариства,
вказавши, що подання позову в
загальному порядку у розумінні частини
п'ятої статті 155 КАС жодним чином не
передбачає пролонгації установленого
процесуального строку звернення до
суду. Реалізація цього права особою
може бути здійснена у межах
визначеного процесуального строку
(який у даному випадку становив один
рік). А відтак саме по собі залишення
первісної позовної заяви без розгляду
не може розглядатися як підстава для
відновлення пропущеного
процесуального строку.

Частиною другою статті 5 КАС
передбачено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою
статті 100 КАС (у редакції, що діяла на
час прийняття оскаржуваних у справі
судових рішень) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Таким чином, у розглядуваному випадку
процесуальним наслідком пропуску
позивачем строку при зверненні з цим
позовом є залишення позову без
розгляду, що фактично і було зроблено
судами.

А тому передбачених законом підстав
для скасування оскаржуваних ухвал суду
першої та апеляційної інстанцій не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 231 КАС, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Континіум
Галичина" відхилити.

2. Ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 08.12.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2012 у
справі № 2а-3339/10/0370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько