Справа № 2а-17576/10/2670
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 червня 2014 року м. Київ
В/800/2277/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Головуючого:
Вербицької О.В. Суддів: Борисенко
І.В. Кошіля В.В. Моторного О.А. Муравйова
О.В.перевіривши заяву Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 11.03.2014 року

у справі № 2а-17576/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вельд»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві подала
заяву про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
11.03.2014 року у справі № 2а-17576/10/2670 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вельд» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення, з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, що, на думку
заявника, призвело до ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до ст. 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 року №2453-VІ
«Про судоустрій і статус суддів»),
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 2392 та 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно ст. 237 Кодексу адміністративного
судочинства України заява про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах може бути подана виключно з
мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
11.03.2014 року заявник посилається на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: пп.
7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від
20.09.2012 року у справі К/9991/73821/11 в якій, на
його думку, норми матеріального права
застосовуються інакше, ніж у даній
справі.

У відповідності до п. 4 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13.12.2010 року № 2 «Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України» подібність правовідносин
означає, зокрема, тотожність
суб'єктного складу учасників відносин,
об'єкта та предмета правового
регулювання, а також умов застосування
правових норм (зокрема, часу, місця,
підстав виникнення, припинення та
зміни відповідних правовідносин).
Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
(судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Так, у справі 2а-17576/10/2670, висновки суду
касаційної інстанції ґрунтуються на
тому, що підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань
відповідно до оспорюваного
податкового повідомлення - рішення
слугував висновок податкового
інспектора, викладений в акті
невиїзної документальної перевірки
від 07.10.2010 року, про порушення
Товариством пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та п. 5 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого Наказом ДПА України від
30.05.1997 року № 165, що призвело до
заниження ПДВ. Такий висновок
податкового органу мотивовано тим, що
позивачем не підтверджено право на
податковий кредит в сумі 481 509,06 грн. з
огляду на розбіжність між
задекларованими даними позивача та
його контрагента (ТОВ «ЛІТУКС ВЄРА»)
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, яка була встановлена
шляхом автоматизованого співставлення
податкового кредиту та зобов'язань в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України.

Також, судами встановлено, що
передумовою застосування до позивача
фінансових санкцій у цій справі було
подання позивачем (17.05.2010) до податкової
інспекції декларації з ПДВ за квітень
2010 року, у якій (у додатку 5 «Розшифровка
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів»)
помилково замість індивідуального
податкового номеру контрагента ТОВ
«Обряди та послуги», з яким Товариство
мало господарські взаємовідносини у
квітні 2010 року, було зазначено
індивідуальний податковий номер ТОВ
«ЛІТУКС ВЄРА». 19.07.2010 року, позивачем
було подано нову звітну декларацію з
ПДВ за квітень 2010 року з додатками із
виправленням помилки.

Водночас, у наданій для порівняння
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 20.09.2012 року у справі
К/9991/73821/11 суд виходив із того, що
податкові накладні складені в
порушення вимог чинного законодавства,
не мають юридичної сили і не можуть
слугувати документом, який підтверджує
право позивача на включення до
податкового кредиту та валових витрат
сум за операціями з контрагентом, та
відсутні докази фактичного здійснення
господарських операцій з ПП
«Лугєвросталь», а саме: докази
транспортування товару, його передачі
та зберігання, застосування в
господарській діяльності позивача, що
свідчить про відсутність фактичного
постачання товару.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
оскільки з доданих до заяви копій
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 11.03.2014 року, щодо якої
подана заява, та ухвали Вищого
адміністративного суду України, на яку
посилається заявник, не вбачається
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права, при
вирішенні спору у подібних
правовідносинах. Правовідносини між
сторонами у справах, за якими ухвалені
вказані вище судові рішення, виникли з
різних відмінних між собою обставин,
яким надавалася правова оцінка, тобто
такі правовідносини не є подібними, в
яких ухвалено різні судові рішення з
неоднаковим застосуванням норм
матеріального права, що виключає
підстави для допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись ст.ст. 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державній податковій
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у допуску справи для перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
11.03.2014 року.

2. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Вербицька Судді І.В.
Борисенко В.В. Кошіль О.А. Моторний
О.В. Муравйов