Справа № 2а-3452/12/2070
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Київ К/9991/55954/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" до Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, треті особи ОСОБА_3,
Прокуратура Київського району м.
Харкова, Окружна державна комісія
територіального виборчого округу №171
про звільнення заставленого майна
з-під арешту, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
16 травня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ПАТ
"Укрсоцбанк" звернулося до суду з
позовом до Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, треті особи ОСОБА_3,
Прокуратура Київського району м.
Харкова, Окружна державна комісія
територіального виборчого округу №171,
в якому просило скасувати постанову
про арешт майна боржника від 20 грудня
2012 року в частині арешту заставленого
автомобіля марки ЗАЗ TF 698 К
реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року
випуску; зобов'язати Дзержинський
відділ державної виконавчої служби ХМУ
юстиції зняти арешт з легкового
автомобіля марки ЗАЗ TF 698 К
реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року
випуску.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2012
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, здійснивши перевірку
доводів касаційної скарги, матеріалів
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що державним виконавцем
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції 20 грудня
2011 року була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження, на
підставі наказу Господарського суду
від 25 жовтня 2011 року по справі № 5023/4695/11
про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь
Окружної державної комісії
територіального виборчого округу №171
102777,00 грн. збитків, 10541,60 грн. державного
мита та 236, 00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

З метою проведення виконавчих дій, а
саме: арешту майна боржника, на яке в
подальшому може бути звернуто
стягнення, Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції 20 грудня 2011року на все майно
ОСОБА_3 накладено арешт в межах
зазначеної вище суми заборгованості, а
також прийнято постанову про арешт
майна боржника та оголошено заборону
на його відчуження, в тому числі і
автомобіль марки ЗАЗ TF 698 К
реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року
випуску.

01 грудня 2011 року між позивачем та
третьою особою, ОСОБА_3, був укладений
договір застави транспортного засобу
№840А01-ЗАСТ, предметом якого є
вищевказаний автомобіль ЗАЗ TF 698 К
реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року
випуску, зеленого кольору, легковий
седан - В, що належить заставодавцю на
праві власності. Вказаним договором
застави передбачено, що заставодавець
з метою забезпечення належного
виконання зобов'язання, що виходить з
кредитного договору № 840А01,
передав у заставу, а заставодержатель
прийняв в порядку і на умовах,
визначених в договорі застави, предмет
застави, придбаний за договором
купівлі-продажу № 412341-342/2 від 01 грудня
2011 pоку.

03 березня 2012 року позивачем був
отриманий лист - повідомлення клієнта
фізичної особи ОСОБА_3 про те, що 20
грудня 2011 року в ході проведення
виконавчого провадження № 30442394,
накладено арешт на майно боржника, в
тому числі і на автомобіль марки ЗАЗ TF
698 К реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року
випуску, який знаходиться в заставі у
позивача.

03 березня 2012 року позивачем направлено
до відповідача заяву про звільнення
заставного майна з-під арешту, на яку 12
березня 2012 року отримано відповідь про
відмову у вчиненні таких дій.

Зазначеним листом від 05 березня 2012 року
позивача повідомлено про накладення 20
грудня 2011 року арешту на заставне майно
та звернення на нього стягнення для
задоволення вимог стягувачів за
рішенням суду, які не є
заставодержателями. Також позивача
повідомлено, що відповідачем дотримано
порядок накладення арешту майна
боржника, визначений ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 1.2 Договору застави, загальна
вартість предмету застави за згодою
сторін становить 59897, 60 грн.

Відповідно до витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна від 01 грудня 2011 p., були внесені
відомості про заборону відчуження
автомобіля марки ЗАЗ TF 698 К
реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року
випуску на підставі договору застави
транспортного засобу №840А01 -З ACT.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, у тому
числі шляхом накладення арешту на
майно боржника.

Згідно статті 32 вказаного Закону одним
із заходів примусового виконання
рішень є звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові
від інших осіб.

Відповідно до статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає
в його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

За приписами абзацу 3 пункту 2 статті 57
вищевказаного Закону арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

За змістом ч. 3, 4 статті 54 Закону України
«Про виконавче провадження» для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю. Про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не
є заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення
до суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Таким чином, для примусового виконання
рішення суду про стягнення з боржника
заборгованості, законодавцем
встановлена передбачена процедура
звернення стягнення на майно боржника,
у тому числі, яке знаходиться у заставі
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, рішення суду про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості прийнято раніше,
ніж у позивача виникло право застави на
арештоване майно, а саме: договір
застави укладено 01 грудня 2011 року, а
наказ Господарського суду Харківської
області видано 25 жовтня 2011 року на
виконання постанови Харківського
апеляційного господарського суду від 05
жовтня 2011 року.

Крім того, відповідно до листа ПАТ
«Укрсоцбанк» за №401/7-20/85-956 від 14
березня 2012 року оціночна вартість
майна - предмета застави станом на
14 березня 2012 року складає: вартість
предмета договору застави становить 59
897, 60 грн., заборгованість боржника
перед банком становить 49 960, 61 грн. Отже,
вартість заставного майна перевищує
розмір заборгованості ОСОБА_3 перед
позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, щодо
правомірності та обґрунтованості дій
відповідача при винесенні постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 20
грудня 2011 року.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
відхилити, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
16 травня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: