Справа № 708/84/14-а (2-а/708/5/14)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/17536/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії,
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області на ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2014 року та постанову
Чигиринського районного суду
Черкаської області від 28 січня 2014 року,
-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року позивач - ОСОБА_4
звернулася до суду першої інстанції з
позовом в якому просила визнати
протиправними дії відповідача - УПФ
України в Чигиринському районі
Черкаської області щодо відмови їй у
призначенні та виплаті одноразової
грошової допомоги у розмірі десяти
місячних пенсій, що призначена їй за
віком та зобов'язати відповідача
призначити до виплату вказану
допомогу.

Постановою Чигиринського районного
суду Черкаської області від 28 січня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року, адміністративний позов
задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що позивач має право
на отримання грошової допомоги
відповідно до пункту 7-1 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням п.
«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у розмірі десяти
місячних пенсій.

У поданій касаційній скарзі
відповідач, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
стаж роботи позивача на посаді
бібліотекаря не дає їй права на
отримання грошової допомоги
відповідно до пункту 7-1 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням п.
«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у розмірі десяти
місячних пенсій, оскільки вказана
посада при загальноосвітніх
навчальних закладах не передбачена в
Переліку закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затвердженого постановою КМ України
від 04.11.1993 року № 909.

Касаційний розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Позивач в період з 02.07.1979 року по 01.09.1980
року працювала в бібліотеці
Чигиринської восьмирічної школи № 3 з
продовженим днем на посаді
бібліотекаря, з 01.09.1980 року по 22.11.1995
року працювала в бібліотеці
Чигиринської середньої школи № 2 на
посаді бібліотекаря, з 25.01.1999 року
зарахована на посаду бібліотекаря в
бібліотеку Чигиринської
загальноосвітньої школи І-ІІІ
ступенів, яка неодноразово
реорганізовувалася і на даний час має
назву Чигиринський навчально-виховний
комплекс «Дошкільний навчальний
заклад - спеціалізована школа І-ІІІ
ступенів № 2 Чигиринської районної
ради Черкаської області».

Страховий стаж позивача становить 35
років 06 місяців 24 дні.

У травні 2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про призначення
пенсії та виплату грошової допомоги у
розмірі 10 місячних пенсій відповідно
до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням пункту «е»
статті 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Позивачу перебуває на обліку у
відповідача та з 26.04.2013 року їй
призначена пенсія за віком.

У серпні 2013 року позивач повторно
звернулась до відповідача із заявою
виплату грошової допомоги у розмірі 10
місячних пенсій відповідно до пункту 7-1
розділу ХV «Прикінцеві положення»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням пункту «е»
статті 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Листом відповідача № 3864/02 від 13.08.2013
року позивачу було відмовлено у
виплаті грошової допомоги, у зв'язку з
тим, що період роботи на посадах
бібліотекаря не дає їй право на
отримання грошової допомоги, оскільки
Постановою КМУ № 909 від 04.11.1993 року, в
Переліку закладів освіти посада
бібліотекара не передбачена.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «е» статті 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію за
вислугу років мають працівники освіти,
охорони здоров'я та соціального
забезпечення при наявності
спеціального трудового стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку, мають
право на пенсію за вислугу років.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.11.1993 року № 909 затверджений
Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
згідно до якого робота на посадах
бібліотекаря враховується до
спеціального стажу роботи, який дає
право на пенсію за вислугою років. При
цьому, згідно із приміткою 2 Переліку
робота за спеціальністю в закладах,
установах і на посадах, передбачених
цим Переліком, дає право на пенсію
незалежно від форми власності та
відомчої підпорядкованості закладів і
установ.

Як зазначалось вище, спеціальний
страховий стаж позивача становить 35
років 06 місяців 24 дні.

Пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що особам,
які на день досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
працювали в закладах та установах
державної або комунальної власності на
посадах, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і мають страховий стаж
(для чоловіків - 35 років, для жінок - 30
років) на таких посадах, а також, якщо
вони до цього не отримували будь-яку
іншу пенсію, при призначенні пенсії за
віком виплачується грошова
допомога, яка не підлягає
оподаткуванню, у розмірі десяти
місячних пенсій станом на день її
призначення. Виплата зазначеної
грошової допомоги здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Порядок обчислення стажу, який
дає право на призначення грошової
допомоги, та механізм виплати цієї
допомоги встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що позивач має право на
отримання грошової допомоги
відповідно до п. 7-1 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням п.
«е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» у розмірі
десяти місячних пенсій.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року та постанову Чигиринського
районного суду Черкаської області від
28 січня 2014 року у справі № 708/84/14-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска