Справа № 808/2090/14
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року 16 год. 55 хв. Справа
№ 808/2090/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Каракуші С.М.

за участю секретаря Лазько Д.В.

представника позивача Мальчева В.Є.

представника відповідача Крошки В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом: Приватного акціонерного
товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод»

до: Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Запорізький електровозоремонтний
завод» (далі - позивач або ПрАТ «ЗЕРЗ»)
звернулось за адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» № від 1403.2014, яким
визначені податкові зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 265375
грн. 50 коп., у тому числі за основним
платежем у сумі 176917 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 88458 грн. 50
коп., та податкового
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 14.03.2014, яким визначені податкові
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств та організацій, що
перебувають у державній власності, у
сумі 277579 грн. 50 коп., у тому числі за
основним платежем у сумі 185053 грн., та
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 92526 грн. 50 коп.

Висновки перевірки про завищення
валових витрат та податкового кредиту,
які обґрунтовані не підтвердженням
поставок товару від ТОВ «ТВК «КВІК-2006»
на адресу позивача, у тому числі не
підтвердженням поставки товару по
ланцюгу постачання, та на підставі яких
прийняті оскаржувані рішення, позивач
вважає необґрунтованими, у зв'язку з
чим просить визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав у повному
обсязі, просив його задовольнити та
надав пояснення в його обґрунтування,
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача позов не
визнав, просив у його задоволенні
відмовити та пояснив, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті правомірно, у зв'язку з
встановленими в ході проведеної
перевірки порушеннями вимог
податкового законодавства.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 19.02.2014 по 25.02.2014
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ПрАТ
«ЗЕРЗ» з питання дотримання вимог
податкового законодавства при
господарських взаємовідносинах з ТОВ
«ТВК «КВІК-2006» за період з 01.10.2012 по
30.11.2012, за результатами якої складено
Акт перевірки від 27.02.2014 № 83/28-04-48-20/01056273,
та на підставі якого прийняті
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 1403.2014, яким визначені
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 265375 грн. 50 коп., у
тому числі за основним платежем у сумі
176917 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 88458 грн. 50 коп., та
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 14.03.2014, яким визначені
податкові зобов'язання з податку на
прибуток підприємств та організацій,
що перебувають у державній власності, у
сумі 277579 грн. 50 коп., у тому числі за
основним платежем у сумі 185053 грн., та
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 92526 грн. 50 коп. (т. 1 а.с. 13-16).

Підставою для прийняття зазначених
рішень стали висновки Акту перевірки
про встановлені порушення:

1. пункту 138.2 статті 138, підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 185053
грн., у тому числі по періодам: 2012 рік -
178320 грн.; І квартал 2013 року - 0 грн.;
півріччя 2013 - 0 грн.; 3 квартал 2013 року - 0
грн.; 2013 рік - 6733 грн.

2. пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198,
пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає сплаті до
бюджету, у розмірі 176917 грн., у тому числі
по періодам: жовтень 2012 року - 122850 грн.;
листопад 2012 року - 54067 грн. (т. 1 а.с. 22).

Як зазначено в Акті перевірки, ПрАТ
«ЗЕРЗ» завищено суму валових витрат у
сумі 884583 грн. (ІV квартал 2012 року - на
суму 849143 грн., ІV квартал 2013 року - на
суму 35440 грн.) та суму податкового
кредиту за жовтень 2012 року у сумі 122850
грн., за листопад 2012 року у сумі 54066 грн.
60 коп. по взаємовідносинам з ТОВ «ТВК
«КВІК-2006» , по якому встановлено
нереальність господарських операцій
та відсутність поставок товарів,
послуг у жовтні та листопаді 2012 року, що
обумовлено ненаданням до перевірки
сертифікатів відповідності
(походження) товарів, у зв'язку з чим
неможливо встановити виробника товару,
а також нереальністю здійснених
операцій по ланцюгу постачання (т. 1 а.с.
18-20, 21).

Висновки акту перевірки, на підставі
яких прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, суд вважає
необґрунтованими, у зв'язку з чим
приходить до висновку про
протиправність прийнятих податкових
повідомлень-рішень з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ПрАТ «ЗЕРЗ»
зареєстровано Виконавчим комітетом
Запорізької міської ради 28.04.2011 та його
видами діяльності за КВЕД-2010, у тому
числі, є - ремонт і технічне
обслуговування інших транспортних
засобів (33.17), виробництво залізничних
локомотивів і рухомого складу (30.20) (т. 1
а.с. 44,45).

ПрАТ «ЗЕРЗ» (Замовник) та ТОВ
«Торгово-виробнича компанія «КВІК-2006»
(Постачальник) укладені Договори
поставки № 120642 від 24.09.2012, № 120646 від
03.10.2012 та № 120652 від 25.10.2012, за умовами
яких постачальник зобов'язувався
поставити у 2012 році товар, зазначений в
Специфікаціях - додатках до Договорів.
Відповідно до пункту 5.2 кожного з
Договорів, товар постачається за
рахунок та транспортом Постачальника
(т. 1 а.с. 97-118).

На виконання умов укладених Договорів
ТОВ «ТВК «КВІК-2006» поставлено позивачу:

- у жовтні 2012 року - вентилі,
перемикачі, контактори на суму 643128 грн.,
у тому числі ПДВ 107188 грн.; циліндри на
суму 93972 грн., у тому числі ПДВ 15662 грн.

- у листопаді 2012 року - картери,
голівки циліндрів на суму 237600 грн., у
тому числі ПДВ 39600 грн., прохідні
ізолятори на суму 86799 грн. 60 коп., у тому
числі ПДВ 14466 грн. 60 коп.

На поставлений товар ТОВ «ТВК «КВІК-2006»
виписані податкові накладні від 16.10.2012
№1 на суму ПДВ 107188 грн., від 18.10.2012 № 2 на
суму ПДВ 15662 грн., від 01.11.2012 № 1 на суму
ПДВ 39600 грн., від 06.11.2012 на суму ПДВ 14466
грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 119, 130, 146,156).

Поставка товару ТОВ «ТВК «КВІК-2006»,
його отримання позивачем, здійснення
розрахунків, оприбуткування товару та
використання у власній господарській
діяльності підтверджується наданими
позивачем та дослідженими судом
видатковими та податковими накладними,
рахунками фактурами,
товарно-транспортними накладними,
актами приймання-передачі товарів,
прибутковими ордерами, платіжними
дорученнями про перерахування коштів в
рахунок оплати за товар, картками
складського обліку матеріальних
цінностей та вимогами на відпуск у
виробництво, які також були
дослідженні під час проведеної
перевірки, що відображено у додатках до
Акту перевірки (т. 1 а.с. 35-37, 120-129, 131-145,
147-155, 157-167).

За вказаних обставин суд вважає
висновки податкового органу про не
підтвердження поставки товару
необґрунтованими.

Понесені позивачем у зв'язку з
придбанням товарів витрати
підтверджуються дослідженими судом
первинними документами, що свідчить
про дотримання ПрАТ «ЗЕРЗ» вимог
податкового законодавства щодо
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Правила формування
податкового кредиту платниками
податку на додану вартість визначені
статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22, пунктом
185.1 статті 185 та пунктом 186.1 статті 186
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з поставки товарів та послуг,
місце надання яких знаходиться на
митній території України; поставка
товарів (робіт, послуг) здійснюється за
договірними (контрактними) цінами з
додатковим нарахуванням податку на
додану вартість; платник податків
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, яка є підставою для
віднесення вказаної в ній суми податку
на додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
вважається дата здійснення першої з
подій:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Отже, наявність належним чином
оформлених податкових накладних є
підставою для включення до податкового
кредиту платника податку сум ПДВ.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до пунктів 201.6 та 201.8 статті
201 Податкового кодексу України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Реєстрація особи платником податку на
додану вартість діє до дати її
анулювання, яка відбувається у
випадках, передбачених пунктом 184.1
статті 184 Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідно до положень
Податкового кодексу України, податкова
накладна є документом, який
підтверджує фактичну сплату покупцем
податку на додану вартість у ціні
товару, та надає право на формування
податкового кредиту платника
податків-покупця, та лише придбання
товарів (послуг, робіт), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг). вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

Придбані позивачем матеріальні
цінності призначені та використані в
оподатковуваних операціях власної
господарської діяльності, що
підтверджується актами виконаних
ремонтних робіт (т. 1 а.с. 173-188).

На час здійснення відповідних
господарських операцій контрагент
позивача був у встановленому
законодавством порядку зареєстрований
як платник ПДВ, перевіркою не
зафіксований факт наявності в
податкових накладних недоліків, або
порушення порядку їх видачі, що могло б
свідчити про їх неналежність як
первинного документу.

Відповідно до положень Податкового
кодексу України, сума податку на додану
вартість, що включена до ціни товару, є
податковим зобов'язанням продавця
товару, і саме продавець товару несе
обов'язок по сплаті цього податку до
бюджету.

Зокрема, як вбачається із наданих
представником позивача Довідок про
відсутність заборгованості з податків
і зборів № 753 від 02.07.2013 та № 3907 від
04.11.2013, які видані Державною податковою
інспекцією в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області, на обліку у якому перебуває
ТОВ «КВІК-2006», на дату видачі таких
довідок контрагент позивача не мав
заборгованості зі сплати податків і
зборів, що фактично підтверджує сплату
податкових зобов'язань контрагентом
позивача, у тому числі по
взаємовідносинам з ПрАТ «ЗЕРЗ» щодо
поставки протягом жовтня-листопада 2012
року товарів (т. 1 а.с. 95-96).

Зазначені обставини не можуть бути
підставами для позбавлення позивача
права на формування податкового
кредиту.

Із вказаних підстав суд також
приходить до висновку про безпідставне
визначення податкових зобов'язань з
податку на прибуток.

Пунктом 14.1.36 Податкового кодексу
України, передбачено, що господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через відокремлені підрозділи, а
також через будь - яку іншу особу, що діє
на користь першої особи, зокрема за
договорами комісії, доручення та
агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, яких відбувається формах,
здійснених для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталі (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України до складу
витрат, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються витрати операційної
діяльності та інші витрати.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість виготовлених
та реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг. Витрати, що
формують собівартість виготовленої
продукції (робіт, послуг), складається з
витрат, прямо пов'язаних з виробництвом
таких товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничих витрат, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів
бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат.

Згідно з підпунктом 138.8.1 пункту 138.8
статті 138 Податкового кодексу України
до складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, які створюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектуючих
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкту витрат.

Відповідно до пункту 137.1 статті 137
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому відбувся
перехід права власності на товар
покупцеві.

При цьому, пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Таким чином, за приписами Податкового
кодексу України підставами для
віднесення до складу витрат сум витрат,
понесених на придбання товарів (робіт,
послуг), є сукупність таких умов, як
реальне (фактичне) придбання товарів
(робіт, послуг), використання придбаних
товарів (робіт, послуг) у власній
господарській діяльності, а також
документальне підтвердження понесених
витрат.

Надані позивачем і дослідженні судом
первинні документи, у своїй сукупності,
які також були дослідженні під час
проведеної перевірки, підтверджують
реальність господарських операцій з
поставки протягом жовтня-листопада 2012
року товару, його отримання позивачем,
оприбуткування та оплату, а також
використання у власній господарській
діяльності, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що доводи, якими
відповідач обґрунтував прийняття
оскаржуваних рішень, не є
переконливими.

Посилання відповідача щодо не
підтвердження поставки товару по
ланцюгу поставки суд вважає
необґрунтованими та такими, що не
можуть підставами для визначення
податкових зобов'язань позивачу у разі
підтвердження реальності
господарських операцій з ТОВ «КВІК-2006».

Також суд вважає безпідставними
посилання представника відповідача
про наявність недоліків у
товарно-транспортних накладних щодо не
зазначення
автопідприємства-перевізника.

Так, відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку платників податку,
а лише встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
обґрунтованості прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

На підстави викладеного, суд приходить
до висновку про обґрунтованість
позовних вимог та про їх задоволення у
повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, присудженню на користь
позивача підлягають понесені ним та
документально підтверджені судові
витрати (т. 1 а.с. 2).

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 159-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
прийняті Спеціалізованою державною
податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 14.03.2014 та податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 14.03.2014.

Присудити на користь Приватного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод» з
Державного бюджету України судові
витрати у розмірі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М. Каракуша