Справа № 642/3567/14-а
Суддя: Вікторов В. В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 642/3567/14-а
провадження № 2-а/642/43/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді
Вікторова В.В.,

за участю секретаря
Сластінової Я.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області Чорноморець Марії Сергіївни
про скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення та закриття провадження у
справі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати постанову у справі
про адміністративне правопорушення
№06-23-213 від 11.04.14 року, винесену
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Харківської області Чорноморець
Марією Сергіївною за ст.ст. 47, 53, 60, ч. 1
ст. 78, ст. 82 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що відповідачем, як
працівником Державної екологічної
інспекції у Харківській області, була
проведена планова перевірка
дотримання НВПП «Метиз», керівником
якого є позивач, вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами. За результатами
перевірки була винесена постанова від
11.04.14 № 06-23-213 про накладення на позивача
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 867,0 грн. Позивач
вважає, що відсутні підстави для
притягнення його до адміністративної
відповідальності через те, що
відповідач перевищив повноваження
шляхом здійснення державного нагляду з
питань, не віднесених законом до його
компетенції, відомості, викладені в
протоколі та постанові про накладення
адміністративного стягнення є
нормативно та документально
необґрунтованими, фактично мають
характер припущень (ані постанова, ані
протокол не дають змогу ідентифікувати
суть правопорушень, які ставляться у
провину, адже, відсутній час та місце
скоєння правопорушення, суттєві ознаки
правопорушення), що свідчить про
необґрунтований, упереджений та
недобросовісний характер дій
відповідача.

Позивач до судового засідання не
з'явився. Про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, надав суду заяву, у якій просив
суд здійснювати розгляд справи за його
відсутності (а.с. 28).

Представник відповідача Ломая Л.В. у
судовому засіданні адміністративний
позов не визнав, проти задоволення
позовних вимог заперечував у повному
обсязі, посилаючись на доводи та
обґрунтування, які викладені в
письмовому запереченні на
адміністративний позов. Зокрема,
зазначав про виявлення фактів
здійснення підприємством, посадовою
особою якого є позивач, викидів
забруднюючих речовин від витяжної
системи, розміщення небезпечних
відходів, видобування води із
артезіанської свердловини за
відсутності дозволу на користування
надрами, використання орендованої
земельної ділянки не за цільовим
призначенням.

Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та докази, наведені в
обґрунтування позову, вважає, що
позовні вимоги законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
Державною екологічною інспекцією у
Харківській області з 04.03.14 року по 24.03.14
року була проведена планова перевірка
дотримання НВПП «Метиз» вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами. Перевірку
відповідно до направлення на
проведення планового заходу проводили
посадові особи Державної екологічної
інспекції у Харківській області -
державний інспектор з охорони
навколишнього природного середовища
Харківської області Новіков Руслан
Олександрович та відповідач, державний
інспектор з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області Чорноморець Марія Сергіївна.
Результати перевірки оформлені актом
№ 364/01-04/06-09. Відповідачем у відношенні
позивача, ОСОБА_1 - директора НВПП
«Метиз», був складений протокол про
адміністративне правопорушення № 001291
від 11.04.14 року та винесена постанова
про накладення адміністративного
стягнення від 11.04.14 року за № 06-23-213.

За висновками відповідача, які
викладені в протоколі від 11.04.14 року,
ОСОБА_1, як посадова особа НВПП «Метиз»,
порушив вимоги щодо поводження з
відходами, а саме дозвіл на розміщення
небезпечних відходів у 2014 році (або)
декларація відсутній, також допустив
самовільне користування надрами, а
саме здійснення забору води з
артезіанської свердловини за
відсутності спеціального дозволу на
користування надрами, крім того
допустив використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням,
також допустив викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря від
неврахованого джерела викидів, порушив
правила первинного обліку кількості
вод. В день складення протоколу 11.04.14
року відповідачем винесено постанову
про накладення адміністративного
стягнення від 11.04.14 року № 06-23-213,
відповідно до якої позивача визнано
винним у вчинені адміністративних
правопорушень, відповідальність за які
встановлена ст. 47, 53, 60, ч. 1 ст. 78, ст. 82
КУпАП та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу у розмірі 867 грн.

Відповідно до вимог ст. 11 КАС України
суд розглядає і вирішує справи в
адміністративних судах на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду доказів і у доведенні
перед судом їх переконливості.

Згідно за положеннями ч. 1 ст. 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Вимогами частини першої статті 70 КАС
України, передбачено, що належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України від 24.06.88 № 6 з
наступними змінами і доповненнями «Про
практику розгляду судами скарг на
постанови по справах про
адміністративні правопорушення» суд,
розглядаючи такі справи, повинний
перевірити: чи накладено
адміністративне стягнення правомочним
органом; чи є в діях даної особи ознаки
провини, за яку законом передбачена
адміністративна відповідальність і
його провина в його здійсненні; чи не
сплинув строк для притягнення до
адміністративної відповідальності; чи
правильні висновки органу (посадової
особи), що виносив постанову про
тяжкість скоєного правопорушення і
наявність обтяжуючих обставин; чи
накладене стягнення з урахуванням
пом'якшуючих обставин, майнового
положення особи.

Згідно з ст. 47 КУпАП передбачена
відповідальність за самовільне
користування надрами, укладення угод,
які в прямій чи прихованій формі
порушують право власності на надра

Статтею 19 Кодексу України про надра
встановлено, що надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр (частина
1).

Користування надрами здійснюється без
надання гірничого відводу чи
спеціального дозволу у випадках,
передбачених цим Кодексом (ч. 3 ст. 19
Кодексу України про надра).

У частині 1 статті 23 Кодексу України про
надра передбачені випадки
користування надрами, що здійснюються
без надання гірничого відводу чи
спеціального дозволу. А саме,
землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати для
своїх господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що під час проведення перевірки
відповідачем не встановлені факти
видобування підземних вод
безпосередньо НВПП «Метиз». Натомість
з наявних в матеріалах справи доказів -
договорів передачі води від 20.12.11 року,
10.12.12 року, судом встановлено, що
водопостачання НВПП «Метиз»
відбувається шляхом передачі
підприємству води Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5
Правомірність використання ФОП ОСОБА_5
підземних вод, у т.ч. для передачі НВПП
«Метиз», підтверджується відповідними
дозволами на спеціальне
водокористування від 27.12.11 року Укр. №
5624 А/Хар., від 19.12.12 року Укр. №6158 А/Хар.
Дозволи видані ФОП ОСОБА_5 передбачають
можливість передачі видобуваємої
води іншій особі - НВПП «Метиз» в
обумовлених дозволами обсягах.

Доводи відповідача, викладені в
запереченнях проти позову, стосовно
того, що НВПП «Метиз» здійснює забір
води безпосередньо з артезіанської
свердловини не знайшли свого
підтвердження зібраними по справі
доказами. Також, суд критично ставиться
до твердження відповідача щодо
виготовлення клею НВПП «Метиз» із
використанням води з артезіанської
свердловини, адже, належних доказів в
обґрунтування цього твердження надано
не було. Тим більше, що подальше
використання води не впливає на факт
наявності чи відсутності складу
адміністративного правопорушення за
ст. 47 КУпАП.

Таким чином, матеріалами справи не
підтверджується висновок відповідача,
викладений в протоколі, про здійснення
НВПП «Метиз», посадовою особою якого є
позивач, забору води з артезіанської
свердловини за відсутності
спеціального дозволу на користування
надрами. З огляду на це, суд приходить
до висновку, що в діях позивача
відсутні ознаки адміністративного
правопорушення - самовільного
користування надрами,
відповідальність за яке передбачена
ст. 47 КУпАП.

Статтею 53 КУпАП передбачена
адміністративна відповідальність за
порушення правил використання земель,
під якими розуміється використання
земель не за цільовим призначенням,
невиконання природоохоронного режиму
використання земель, розміщення,
проектування, будівництво, введення в
дію об'єктів, які негативно впливають
на стан земель, неправильна
експлуатація, знищення або пошкодження
протиерозійних гідротехнічних споруд,
захисних лісонасаджень.

Як вказано в протоколі про
адміністративне правопорушення,
позивач допустив використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням, чим порушив положення ст.
96 Земельного кодексу України.

Стаття 96 Земельного кодексу України
визначає обов'язки землекористувачів:

а) забезпечувати використання землі за
цільовим призначенням та за свій
рахунок приводити її у попередній стан
у разі незаконної зміни її рельєфу, за
винятком випадків незаконної зміни
рельєфу не власником такої земельної
ділянки;

б) додержуватися вимог законодавства
про охорону довкілля;

в) своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату;

г) не порушувати прав власників
суміжних земельних ділянок та
землекористувачів;

ґ) підвищувати родючість ґрунтів та
зберігати інші корисні властивості
землі;

д) своєчасно надавати відповідним
органам виконавчої влади та органам
місцевого самоврядування дані про стан
і використання земель та інших
природних ресурсів у порядку,
встановленому законом;

е) дотримуватися правил добросусідства
та обмежень, пов'язаних з встановленням
земельних сервітутів та охоронних зон;

є) зберігати геодезичні знаки,
протиерозійні споруди, мережі
зрошувальних і осушувальних систем.

З огляду на положення Глави 15
Земельного кодексу України під
землекористувачами слід розуміти осіб,
яким передано у встановленому законом
порядку земельну ділянку у
користування - у постійне користування
(ст. 92 Земельного кодексу України) чи
оренду (ст. 93 Земельного кодексу
України).

У ході розгляду справи судом
встановлено, що НВПП «Метиз»
відповідно до умов договору оренди від
01.01.08 року№ 48/А орендує нежитлові
споруди птахотоварної ферми, які
розташовані за адресою: Харківська
область, Валківський район, сел. Гонтів
Яр, вул. Кірова, 59. Земельна ділянка, на
якій розташовані орендовані споруди,
знаходиться у користуванні
громадянина ОСОБА_5 на підставі,
укладеного із Валківської районною
державною адміністрацією, договору
оренди землі від 17.04.07 року. Суд
зазначає, що договір оренди землі не
містить жодних застережень стосовно
розпорядження орендарем майном,
розташованим на такій земельній
ділянці.

Таким чином, землекористувачем
земельної ділянки, розташованої за
адресою: Харківська область,
Валківський район, сел. Гонтів Яр, вул.
Кірова, 59 є орендар земельної ділянки -
громадянин ОСОБА_5 В силу положень
Земельного кодексу України та умов
договору оренди землі від 17.04.07 року
саме на орендаря (землекористувача)
покладений обов'язок використання
землі за цільовим призначенням і саме
ця особа має нести передбачену
законодавством відповідальність у
випадку встановлення фактів
недотримання покладених на нього
обов'язків. Доводи відповідача,
викладені в запереченнях проти позову,
стосовно того, що НВПП «Метиз» є
орендарем земельної ділянки не знайшли
свого підтвердження зібраними по
справі доказами.

Суд зазначає, що відповідач, під час
спірних правовідносин, фактично
реалізовував повноваження надані
Державній екологічній інспекції у
Харківській області - територіальному
органу Державної екологічної
інспекції України. Названий орган,
відповідно до Закону України «Про
державний контроль за використанням і
охороною земель» від 19.06.03 року № 963-IV, є
одним із органів, які здійснюють
державний контроль за використанням та
охороною земель. Цим же законом
визначені повноваження органів, які
здійснюють державний контроль за
використанням та охороною земель.
Статтею 6 зазначеного закону
повноваження на здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель у частині виконання вимог щодо
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням покладені на
центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі - Державну
інспекцію сільського господарства
України та її територіальні органи.

Оскільки Державна екологічна
інспекція у Харківській області є
органом який здійснює державний нагляд
(контроль) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення та охорони природних
ресурсів, то її діяльність повинна
здійснюватись з неухильним
дотриманням вимог Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V.
Названий закон визначає основні вимоги
та принципи державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності. Зокрема, у ст. 4 цього Закону
закріплено, що орган державного
нагляду (контролю) не може здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності, якщо закон
прямо не уповноважує такий орган на
здійснення державного нагляду
(контролю) у певній сфері господарської
діяльності та не визначає повноваження
такого органу під час здійснення
державного нагляду (контролю).
Дублювання повноважень органів
державного нагляду (контролю) є
неприпустимим (ст. 3 Закону).

Законом України «Про державний
контроль за використанням і охороною
земель» від 19.06.03 року № 963-IV Державна
екологічна інспекція України та її
територіальні органи не наділені
повноваженнями на здійснення
державного контролю за виконанням
вимог законодавства щодо використання
земельних ділянок за цільовим
призначенням.

З огляду на наведені Законів України
«Про державний контроль за
використанням і охороною земель» від
19.06.03 року № 963-IV, «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 5 квітня
2007 року № 877-V відповідач як посадова
особа Державної екологічної інспекції
у Харківській області не має
повноважень на здійснення державного
контролю за виконанням вимог
законодавства щодо використання
земельних ділянок за цільовим
призначенням.

Отже, обґрунтованість судження
відповідача про порушення позивачем
правил використання земель - не
знаходить підтвердження судовим
розглядом.

Згідно ст. 60 КУпАП передбачена
відповідальність за забір води з
порушенням планів водокористування,
самовільне проведення гідротехнічних
робіт, безгосподарне використання води
(добутої або відведеної з водних
об'єктів), порушення правил ведення
первинного обліку кількості вод, що
забираються з водних об'єктів і
скидаються до них, та визначення якості
вод, що скидаються.

Як вказано в протоколі про
адміністративне правопорушення,
Позивач допустив порушення правил
ведення первинного обліку кількості
вод, чим порушив положення ст. 44 Водного
кодексу України.

Статтею 44 Водного кодексу України
визначені обов'язки водокористувачів,
зокрема, названа норма закріплює
обов'язок здійснювати облік забору та
використання вод, вести контроль за
якістю і кількістю скинутих у водні
об'єкти зворотних вод і забруднюючих
речовин та за якістю води водних
об'єктів у контрольних створах, а також
подавати відповідним органам звіти в
порядку, визначеному цим Кодексом та
іншими законодавчими актами.

Відповідно до положень ст. 60 КУпАП
адміністративним правопорушенням
вважається порушення правил ведення
первинного обліку кількості вод, що
забираються з водних об'єктів і
скидаються до них.

Визначення термінів водний об'єкт та
забір води наведено у ст. 1 Водного
кодексу України:

водний об'єкт - природний або створений
штучно елемент довкілля, в якому
зосереджуються води (море, річка, озеро,
водосховище, ставок, канал, водоносний
горизонт);

забір води - вилучення води з водного
об'єкта для використання за допомогою
технічних пристроїв або без них.

Як встановлено судом під час розгляду
справи, НВПП «Метиз» не здійснює забору
води із водних об'єктів, а отримує воду
від іншої особи на підставі
цивільно-правової угоди. За таких
обставин висновок відповідача про
наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 60 КУпАП, не
підтверджується зібраними по справі
доказами.

Згідно ч. 1 ст. 78 КУпАП передбачена
відповідальність за викид
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря без дозволу спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади або недодержання вимог,
передбачених наданим дозволом, інші
порушення порядку здійснення викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря або перевищення технологічних
нормативів допустимого викиду
забруднюючих речовин та нормативів
гранично допустимих викидів
забруднюючих речовин стаціонарних
джерел під час експлуатації
технологічного устаткування, споруд і
об'єктів.

Як вказано в протоколі про
адміністративне правопорушення,
позивач допустив викид забруднюючих
речовин в атмосферне повітря від
неврахованого джерела викиду, чим
порушив ст. 11 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря» від
16.10.92 року №2707-ХІІ.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря» від 16.10.92
року № 2707-ХІІ викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами можуть
здійснюватися лише після отримання
відповідного дозволу.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря» від 16.10.92 року № 2707-ХІІ
забруднююча речовина - речовина
хімічного або біологічного походження,
що присутня або надходить в атмосферне
повітря і може прямо або
опосередковано справляти негативний
вплив на здоров'я людини та стан
навколишнього природного середовища.

Перелік найбільш поширених і
небезпечних забруднюючих речовин,
викиди яких в атмосферне повітря
підлягають регулюванню, затверджений
Постановою КМ України від 29.11.01 року №
1598 «Про затвердження переліку найбільш
поширених і небезпечних забруднюючих
речовин, викиди яких в атмосферне
повітря підлягають регулюванню».

З наявних в матеріалах справи доказів,
судом не встановлено, що НВПП «Метиз»
здійснюються викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин, вказаних
у Переліку, затвердженому Постановою
КМ України від 29.11.01 року № 1598. Зокрема,
відсутні відомості про здійснення
викидів, їх склад та обсяг і в акті
планової перевірки НВПП «Метиз» №
364/01-04/06-09. Суд наголошує на тому, що
відповідно до п. 4.5, 4.6. Порядку
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, затвердженого наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 10.09.08
року № 464, перевірка здійснюється на
території суб'єкта господарювання - на
виробничих майданчиках, у цехах, у
місцях розташування обладнання,
земельних ділянках, у тому числі
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду, шляхом
візуального огляду із застосуванням, у
разі необхідності,
інструментально-лабораторного,
радіаційного та інших методів
контролю. При здійсненні перевірок на
об'єктах, діяльність чи експлуатація
яких пов'язана із впливом на довкілля
шляхом викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, скидів у водні
об'єкти, розміщення відходів,
забруднення ґрунтів, проводиться
перевірка здійснення суб'єктом
господарювання
інструментально-лабораторних
вимірювань при виробничому контролі за
дотриманням встановлених нормативів, а
також, у разі необхідності, здійснення
відбору проб та
інструментально-лабораторні
вимірювання за дотриманням суб'єктами
господарювання встановлених
нормативів.

Оскільки під час проведення перевірки
посадовими особами Інспекції не
здійснювався відбір проб та
інструментально-лабораторні
вимірювання, а було проведено лише
візуальний огляд виробничого
приміщення, то висновок про здійснення
будь-яких викидів (видів та обсягів
забруднюючих речовин) у атмосферне
повітря, є недоведеним. Натомість
позивачем наданий дозвіл на викиди
НВПП «Метиз» забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами від 28.12.09 року № -35, який
станом на момент розгляду справи є
чинним, що також спростовує висновки
відповідача.

Статтею 82 КУпАП передбачена
відповідальність за порушення вимог
щодо поводження з відходами під час їх
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення, утилізації, знешкодження,
видалення або захоронення.

У протоколі вказано про порушення
вимог щодо поводження з відходами -
відсутність дозволу на розміщення
небезпечних відходів у 2014 році (або
декларації).

Визначення терміну «розміщення
відходів» наведено у ст. 1 Закону
України «Про відходи» від 05.03.98 року №
187/98-ВР, а саме: під розміщенням відходів
розуміється зберігання та захоронення
відходів у спеціально відведених для
цього місцях чи об'єктах. Названою
нормою надано визначення терміну
«зберігання відходів» - тимчасове
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях чи об'єктах (до їх
утилізації чи видалення).

Таким чином, тимчасове зберігання
відходів на підприємстві до їх
передачі іншій особі на утилізацію не є
розміщенням відходів у розумінні
статті 1 Закону України «Про відходи»
від 05.03.98 року № 187/98-ВР. Вищезазначене
підтверджується позицією Міністерства
екології та природних ресурсів
України, викладеною у листі № 16687/07/10-11
від 05.09.11 року.

Матеріалами справи підтверджується, що
НВПП «Метиз» не здійснює розміщення
небезпечних відходів у вигляді
люмінесцентних ламп, адже ці відході
передаються на договірних засадах
іншій особі (спеціалізованому
підприємству) про що укладені угоди від
08.05.12 року № 01/0805-12 та від 18.11.13 року №
01-П/1811-13. Таким чином, матеріалами
справи не підтверджується висновок
відповідача про факт розміщення НВПП
«Метиз» небезпечних відходів і як
наслідок, необхідність отримання
відповідного дозволу. Між іншим, під
час судового розгляду встановлено, що
НВПП «Метиз» має дозвіл на розміщення
відходів у 2014 році від 30.10.13 року №
ХЛен.494, який був чинним на момент
проведення перевірки.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що вчинення адміністративних
правопорушень посадовою особою НВПП
«Метиз» ОСОБА_1 не підтверджується
зібраними по справі доказами. Відтак
склади правопорушень, передбачені
ст.ст. 47, 53, 60, ч. 1 ст. 78, ст. 82 КУпАП у
діях позивача відсутні, як і відсутні
правові підстави для притягнення
ОСОБА_1 до відповідальності.

Відповідно до частини 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За встановлених в ході судового
розгляду обставин суд дійшов висновку
про невідповідність вимогам ч. 3 ст. 2
КАС України оскаржуваної постанови
накладення адміністративного
стягнення, що дає суду підстави для
задоволення позову та скасування
оскаржуваної постанови та закриття
справи.

На підставі вищевикладеного, згідно
з п. 2 ч. 1 статті 18, 105, 107, 171-2 КАС України,
суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
Харківської області Чорноморець Марії
Сергіївни про скасування постанови про
накладення адміністративного
стягнення та закриття провадження у
справі - задовольнити.

Постанову у справі про
адміністративне правопорушення №06-23-213
від 11.04.14, винесену державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища Харківської
області Чорноморець Марією Сергіївною
про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 47, 53, 60, ч. 1 ст. 78, ст. 82 КУпАП та
накладення на нього адміністративного
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 867
гривень - скасувати у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення,
провадження по справі закрити.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України
рішення місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Суддя
В.В. Вікторов