Справа № 2а-9294/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К-36797/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Костенка М.І.,

при секретарі судового засідання
Мосійчук І.В.,

за участю представника відповідача
Глушковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Комерційна Фірма "Професіонал" на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 у
справі № 2а-9294/09/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комерційна Фірма
"Професіонал" до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, третя особа Дочірня компанія
"Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", за
участі Прокуратури м. Києва про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2009 року Товариством до суду
заявлений позов про скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
03.10.2008 № /0 та визнання дій
державного податкового органу щодо
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування з ПДВ незаконними.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2010 позовні вимоги задоволено
частково: оспорюване податкове
повідомлення - рішення скасовано, в
іншій частині у задоволенні позову
відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення
позовних вимог мотивоване тим, що
податковим органом доказів, які
підтверджують доводи відносно
нікчемності правочинів, здійснених між
позивачем та його контрагентом, за
наслідками яких позивачем було
сформовано податковий кредит, не
надано, а встановлені фактичні
обставини справи щодо реальності
господарських операцій, зокрема,
наступна реалізація придбаного товару,
спростовують обґрунтованість
визначення позивачу податкових
зобов'язань.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010
рішення суду першої інстанції
скасовано, а у задоволенні позовних
вимог відмовлено з огляду на те, що за
даними бухгалтерського обліку у
позивача рахується кредиторська
заборгованість перед контрагентом та
позивачем не надано належних та
допустимих доказів щодо поставки
товару, ПДВ в ціні якого було віднесено
до податкового кредиту.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, де порушує питання
скасувати судове рішення апеляційної
інстанції, з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та залишити в
силі судове рішення першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді та пояснення
представників сторін, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, судова колегія Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фактичною підставою
для визначення позивачу податкових
зобов'язань (з урахуванням фінансових
санкцій) відповідно до оспорюваного
податкового повідомлення - рішення у
сумі 11 883 216,00 грн. слугував висновок
фахівців контролюючого органу,
викладений у акті перевірки від 29.09.2008,
про порушення Товариством пп. 7.4.1, пп.
7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість". Такий
висновок податкового органу
мотивовано нікчемністю правочинів,
укладеними між позивачем та його
контрагентом (ТОВ "Компанія "Профі -
експрес") у період з 14.12.2006 по 31.03.2008
(період перевірки). При цьому державний
податковий орган свою позицію
обґрунтовує тим, що у ТОВ "Компанія
"Профі - експрес" відсутні
адміністративно - господарські
можливості на виконання господарських
зобов'язань та фактичних дій, оскільки
зазначена юридична особа за юридичною
адресою відсутня, трудових ресурсів не
має, особа, яка виступає від імені ТОВ
"Компанія "Профі - експрес", - гр. ОСОБА_5 з
2004 року перебуває на обліку у
наркологічному диспансері з діагнозом
хронічний алкоголізм та місце
знаходження якого не відомо.

Основні засади державної політики щодо
формування платником податків
податкового кредиту визначені Законом
України "Про податок на додану
вартість".

У п. 1.3 ст. 1 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість"
(втратив чинність 01.01.2011) платника
податку визначено як особу, яка згідно
із цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону
платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї
статті, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" у разі, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коди вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Отже, аналіз Закону № 168/97-ВР та Закону
№ 755-IV дає підстави зробити висновок, що
позивач, як платник податку, самостійно
несе відповідальність за
достовірність і своєчасність
обчислення та внесення ним податку до
бюджету відповідно до законодавства
України і не може нести
відповідальність за несплату податків
продавцем, порушення ним правил
здійснення господарської діяльності
та наявність обставин державної
реєстрації, а визначальним фактором
для формування податкового кредиту
платником ПДВ є рух товарів (послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку та наявність у
платника податків виданої йому
продавцем товару податкової накладної,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що
у відповідності до положень пп. 7.5.1 п. 7.5
ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР
"Про податок на додану вартість" у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин позивач
задекларував податковий кредит за
першою подією - дата отримання
податкової накладної. При цьому, з
урахуваннями сутності заперечень
податкового органу щодо нікчемності
договорів, судом першої інстанції було
досліджено усі первинні документи з
придбання позивачем товару (газу)
(договори поставки природного газу від
29.02.2008 № ПЕ/08-1, додаткова угода № 1,
податкова накладна від 31.03.2008 № 1, акт
прийому - передачі газу за беберезень
№ РН-0000001, реєстр отриманих податкових
накладних, декларація з ПДВ за березень
2008 року), та наявність у позивача
господарської мети, яка полягала у
реалізації придбаного газу ВАТ
"Дніпрогаз", ВАТ "Донецькміськгаз", ВАТ
"Миколаївгаз", ВАТ "Полтавгаз" та інші,
що також не заперечується відповідачем
(додаток до акту перевірки № 7/2). Також,
судом першої інстанції встановлено, що
на час здійснення господарських
операцій контрагент позивача та
позивач мали господарську
правоздатність та спеціальну
податкову правосуб'єктність, а також
відповідну ліцензію на постачання
природного газу за нерегульованим
тарифом.

За таких обставин покупець не може
нести відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї. А за
обставин, які склалися у даній справі,
визначенню правочину як такого, що
порушує публічний порядок, повинен
передувати вирок суду про притягнення
учасника (учасників) такого правочину
до кримінальної відповідальності, який
би набрав законної сили. Всупереч
вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було.

Тобто, з урахуванням усіх доказів у
справі в їх сукупності судом першої
інстанції було досліджено
співвідношення між документальним
підтвердженням права позивача на
податковий кредит та обставинами
реального здійснення господарських
операцій, за наслідками аналізу якого
суд дійшов вірного висновку про
реальність господарських операцій.

Отже, рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
відповідає вимогам чинного
законодавства і фактичним обставинам
справи, у зв'язку з чим підстав для його
скасування у апеляційного суду не було.

Щодо визнання незаконними дії
податкової служби в частині зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування з ПДВ у березні 2008 року
на суму 1 224 500,00 грн., то в цій частині
постанова суду першої інстанції, не
оскаржена сторонами, відповідає закону
і залишається без змін з мотивів,
наведених у постанові.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Комерційна Фірма "Професіонал"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 у
справі № 2а-9294/09/2670 скасувати та
залишити в силі постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2010.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

М.І. Костенко