Справа № 256/153/14-а
Суддя: Ткаченко Л. В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 256/153/14а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 квітня 2014 року
м. Донецьк

Калінінський районний суд міста
Донецька в складі:

головуючого - судді Ткаченко Л.В.

при секретарі - Рябуха А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Калінінської районної в м. Донецьку
ради про стягнення недоотриманих сум
на оздоровлення за 2012-2013 роки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання
неправомірними дій відповідача з
приводу відмови у виплати
заборгованості з щорічної компенсації
на оздоровлення, стягнення
недоотриманої суми компенсації на
оздоровлення в розмірі 9228 грн. за 2012-2013
роки, що передбачено ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Звернення до суду позивач мотивує тим,
що є учасником ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС та має третю групу
інвалідності, перебуває на обліку у
відповідача і повинен щорічно
отримувати щорічну компенсацію на
оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат. Однак,
відповідач упродовж 2012-2013 років
виплачував компенсацію у розмірі по 90
грн. на рік, хоча мінімальна заробітна
плата у лютому 2012 року складала 1134 грн.,
у грудні 2013 року - 1218 грн. Тому, за
розрахунками позивача, відповідач
повинен був сплачувати йому щорічну
компенсацію на оздоровлення у
наступних розмірах: за 2012 рік - 4446 грн.,
та за 2013 рік - 4782 грн. , а загалом - 9228 грн.
Просить суд задовольнити заявлені ним
позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з*явився,
звернувся з заявою про розгляд справи у
його відсутність.

Представник відповідача в судове
засідання не з*явився, про причини
неявки суду не повідомив, про день та
час розгляду справи був сповіщений
належним чином. Суду надані
заперечення представника відповідача
проти позову, в яких зазначив, що згідно
з положеннями ст.48 ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи» учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС дійсно
передбачена щорічна виплата допомоги
на оздоровлення, яка виплачується в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України. Тобто,
позивач отримував щорічну компенсацію
на оздоровлення в межах, передбачених
законом. З приводу вимоги про стягнення
з відповідача недоплаченої суми
компенсації на оздоровлення за 2009-2013
роки пояснив, що вона є безпідставною,
оскільки для звернення до суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи законом встановлений
шестимісячний строк, який обчислюється
з дня коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. Тому на
підставі ст.100 КАС України позивачу
також слід відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році першої категорії, про що
свідчить «Посвідчення» серії НОМЕР_1
видане 25.07.2006 року. За період 2012-2013 років
позивачем щорічно отримувалася
допомога на оздоровлення в розмірі 90
гривень. При цьому позивач вважає, що
відповідач повинен сплачувати йому
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закони України про
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2013 рік, а не
постанову Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Ззгідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Відповідно до ст. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» встановлено,
що у 2013 році норми і положення статей 20,
21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 25.01.2012 р. у справі за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6
статті 116,частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції роз'яснено, що
в аспекті конституційного подання
положення статті 1, частин першої,
третьої статті 95 Конституції України у
системному зв'язку з положеннями
статті 3, частини першої статті 17,
частини третьої статті 22, статей46, 48
Основного Закону України треба
розуміти так, що однією з ознак України,
як соціальної держави, є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості. В аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2, 3,
6статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. В
аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Однак відповідно до ст. 22 Конституції
України при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Постанова
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" прийнята раніше названих
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» і на 2013 рік, а отже,
не може вважатися такою, що прийнята на
їх виконання. На виконання делегованих
повноважень Кабінет Міністрів України
23.11.2011 року прийняв постанову № 1210 "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", відповідно
до п. 2 якої зобов'язано Пенсійний фонд
України забезпечити здійснення
перерахунку пенсій, призначених
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, до набрання
чинності цією постановою Кабінету
Міністрів України, за матеріалами
пенсійних справ. Зазначеною постановою
Кабінетом Міністрів України не
встановлено порядок і розмірі виплати
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Щодо повноважень
Кабінетом Міністрів України права
визначитися з розміром допомоги на
оздоровлення на 2012, 2013 року - то вони не
були реалізовані. Отже, відповідач мав
керуватися саме ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, дії відповідача в частині
виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 90 грн. за 2013 рік
є протиправними. .

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
управління праці та соціального
захисту населення Калінінської
районної в м. Донецьку ради слід
зобов'язати нарахувати на користь
позивача недоотриману допомогу на
оздоровлення за 2013 рік, виходячи із
розміру мінімальної заробітної плати
на момент виплати (27.12.2013 р. становив
1218 грн.). Отже, за 2013 рік недоплата
склала 1218 грн. х 4 - 90 грн. = 4782 грн., а
також стягнути цю суму за рахунок
державного бюджету.

Що стосується вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача на його
користь недоплаченої суми на
оздоровлення за 2012 рік, то вона не
підлягає задоволенню, оскільки згідно
зі ст.99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з довідки відповідача
допомога на оздоровлення позивачу
ОСОБА_1 виплачена в розмірі 90 грн. на
підставі платіжного доручення № 10 від
07.02.2013 року, тобто саме з цього часу
повинен відраховуватися перебіг
строку для звернення з
адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Враховуючи, що позивач не ставить
питання перед судом про поновлення
йому строку для звернення з
адміністративним позовом до суду та не
надав суду стосовно цього документи,
суд вважає необхідним відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
щодо стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2012 рік.

На підставі викладеного, ст. 19,
22 Конституції України, ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст. 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» керуючись ст.ст.2, 11,14,70-72,86,
99-100, 159-163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Калінінської районної в м. Донецьку
ради про стягнення недоотриманих сум
на оздоровлення за 2012-2013 роки -
задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Калінінської районної в м. Донецьку
ради за рахунок коштів Державного
бюджету України ОСОБА_1 недоплачену
щорічну грошову допомогу на
оздоровлення за 2013 рік у розмірі 4782
(чотири тисячі сімсот вісімдесят дві)
грн.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

СУДДЯ:
Л.В. Ткаченко

07.04.2014