Справа № 816/852/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.Справа № 816/852/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі № 816/852/14 за позовом
Приватного підприємства "Тех-Маш" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

03 березня 2014 року Приватне
підприємство "Тех-Маш" (надалі - ПП
"Тех-Маш", позивач) звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (надалі - Кременчуцька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 18 лютого 2014
року № /232.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р.
адміністративний позов Приватного
підприємства "Тех-Маш" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення було задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 18.02.2014 року № /232.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Приватного підприємства "Тех-Маш"
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 182 грн 70 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
24.04.2014р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу, в якій виклав свій
погляд на обставини справи та зазначив,
що доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства та не відповідають
дійсності, в зв'язку з чим просить суд
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, представником позивача надано
заяву про розгляд справи в письмовому
провадженні.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
Приватне підприємство "Тех-Маш"
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради 18 серпня 2009 року,
ідентифікаційний код 36618610, номер
запису 1 006918, а також перебуває
на податковому обліку у відповідача та
зареєстрований платником ПДВ з 03
вересня 2009 року.

У період з 09 жовтня 2013 року по 15 жовтня
2013 року на підставі направлень від 08
жовтня 2013 року за №969/000969, виданих
Кременчуцькою ОДПІ Полтавської
області ДПС, Литвиненко Сергієм
Юрійовичем - головним державним
податковим ревізором-інспектором
відділу перевірок з окремих питань
управління податкового аудиту, згідно
із підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
Податкового Кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VІ, відповідно до
наказу Кременчуцької ОДПІ Полтавської
області ДПС від 08 жовтня 2013 року № 924
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ПП "Тех-Маш" по
питанню дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинах з ПП «Форта-ком», ТОВ
«Строймонтаж-ЛМЛ», ПП «Ажур-М», ПП
«Полімер Форт», ТОВ «Горполфарм» за
період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2013
року у зв'язку з надходженням постанови
слідчого з ОВС відділу кримінальних
розслідувань слідчого управління
фінансових розслідувань ГУ Міндоходів
у Полтавській області майора
податкової міліції Сахно О.М. від 12
вересня 2013 року.

За результатами даної перевірки
складено акт від 22 жовтня 2013 року №
414/16-03-22-02-12/36618610 (а.с. 8-44), в якому
відображено порушення позивачем п.1.4
ст. 1, пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, пп.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР, п.п.
14.1.201 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198,
п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7 ст.201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у загальній сумі 19951
грн., у тому числі за листопад 2011 року на
суму 9822 грн., грудень 2011 року на суму 6321
грн., за січень 2012 року на суму 3808 грн.

На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 18 лютого 2014
року № /232, яким позивачу
визначено суму грошового зобов`язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в розмірі
29926,50 грн., з них за основним платежем 19951
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 9975,50 грн. (а.с. 45).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
суперечить вимогам Податкового
кодексу України, винесене без
урахування усіх обставин, які мають
значення для прийняття такого рішення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки від 22 жовтня 2013
року № 414/16-03-22-02-12/36618610, підставами для
висновку про заниження податку на
додану вартість стало зменшення суми
податкового кредиту на 19951 грн. по
операціям з поставки товару (послуг) ПП
«Ажур-М». В акті перевірки зазначено, що
позивачем не було надано документів, що
підтверджують відповідність
отриманого товару встановленим
стандартам та технічну документацію,
яка встановлює вимоги до його якості, а
порядок транспортування указаних
активів не підтверджено ТТН.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що між ПП "Тех-Маш" та ПП
"Ажур-М" був укладений договір поставки
товару та надання послуг з ремонту №
12/05-3 від 12 травня 2010 року, згідно якого
ПП "Ажур-М" поставило в адресу ПП
"Тех-Маш" запчастини до екскаваторів, що
підтверджується наступними
видатковими накладними: № 1642 від 03
червня 2010 року зуб ковша на суму 9978 грн,
в т.ч. ПДВ 20%, № 1738 від 07 червня 2010 року
двигун напору на суму 39900 грн, в т.ч. ПДВ
20%, № 2254 від 09 липня 2010 року повзун
боковий на суму 4560 грн, в т.ч. ПДВ 20%, № 2309
від 13 липня 2010 року цапфа з гайкою на
суму 15120, в т.ч. ПДВ 20 % та № 2348 від 15 липня
2010 року повзун (великий) на суму 1938 грн,
в т.ч. ПДВ 20%, а також № 2106 від 30 червня
2010 року рейка кремальєрна на суму 23000, в
т.ч. ПДВ 20 % (а.с.58-64, 118).

Згідно умов даного договору,
Постачальник взяв на себе зобов'язання
поставити товар на склад Покупця, що
знаходиться за адресою: м.
Комсомольськ, Полтавської обл., вул.
Будівельників, 64. Даний склад належить
ПП "Тех-Маш" на праві власності, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 04.11.2009 року та
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 14.12.2009 (а.с. 65-67).

Транспортування товару
підтверджується наступними
товаро-транспортними накладними: №
03/06-1 від 03 червня 2010 року; № 07/06-1 від 07
червня 2010 року; № 09/07-1 від 09 липня 2010
року; № 13/07-1 від 13 липня 2010 року; № 15/07-1
від 15 липня 2010 року; № 30/06-1 від 30 червня
2010 року (а.с. 68-72, 119).

Отриманий товар був оплачений ПП
"Тех-Маш" згідно банківських виписок з
відмітками банківської установи,
належним чином завірені копії яких
долучені до матеріалів справи (а.с. 73-76).

ПП "Ажур-М" були виписані наступні
податкові накладні: № 1642 від 03 червня
2010 року на суму 9978 грн (сума ПДВ 1663 грн);
№ 1738 від 07 червня 2010 року на суму 39900
грн (сума ПДВ 6650 грн); № 2254 від 09 липня 2010
року на суму 4560 грн (сума ПДВ 760 грн); №
2309 від 13 липня 2010 року на суму 15120 грн
(сума ПДВ 2520 грн); № 2348 від 15 липня 2010
року на суму 1938 грн (сума ПДВ 323 грн) (а.с.
77-81), на підставі яких у ПП "Тех-Маш"
виникло право на податковий кредит на
суму 11916 грн.

Товари, отримані від ПП "Ажур-М", були
використані позивачем в своїй
господарській діяльності шляхом
реалізації наступним контрагентам
останнього: ПАТ "Жежелівський кар'єр",
ВАТ «Рижівський гранітний кар'єр», ТОВ
«Феррошлях», ФОП ОСОБА_3, що
підтверджується належними первинними
документами, зокрема, договори
купівлі-продажу, накладні на поставку
товару, довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
банківські виписки по оплаті
контрагентами за поставлений
позивачем товар, податкові накладні,
копії яких долучені до матеріалів
справи та не заперечується
відповідачем (а.с. 82-115).

Крім того, ПП "Ажур-М" в межах вказаного
вище договору поставки товару та
надання послуг з ремонту № 12/05-3 від 12
травня 2010 року надано послуги з ремонту
запчастин, що підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-2105 та № ОУ-2106, № ОУ-1605 та № ОУ-2140
(а.с. 116-117, 120-121).

Отримані послуги були оплачені ПП
"Тех-Маш" згідно банківських виписок з
відмітками банківської установи,
належним чином завірені копії яких
долучені до матеріалів справи (а.с.122-123).

ПП "Ажур-М" були виписані наступні
податкові накладні: № 2105 та № 2106 від 30
червня 2010 року на загальну суму 41800 грн
(сума ПДВ 6966,66 грн); № 1605 від 01 червня 2010
року на суму 2800 (сума ПДВ 466,67 грн); № 2140
від 02 липня 2010 року на суму 3610 грн (сума
ПДВ 601,67 грн) (а.с. 124-127), на підставі яких
у ПП "Тех-Маш" виникло право на
податковий кредит на суму 8035 грн.

Дані послуги були надані в рамках
виконання договору № 01/09/09-1 від 01
вересня 2009 року, укладеного між
позивачем (по даному договору -
Повіреним) та ФОП ОСОБА_3 (по даному
договору - Довірителем), відповідно до
умов якого Довіритель доручає, а
Повірений зобов'язується за рахунок
Довірителя виконати роботи по
капітальному ремонту екскаватора
ЕКГ-5А та бульдозера Т-130 (а.с. 128-129), що
підтверджується належними первинними
документами, копії яких долучені до
матеріалів справи та дійсність таких
господарських операцій не
заперечується відповідачем (а.с 130-140).

Господарські операції позивача
здійснювались в межах основних видів
діяльності позивача за КВЕД.

Суд апеляційної інстанції оцінивши
наявні в справі докази, відмітив, що
матеріалами справи додатково
підтверджено факт виконання позивачем
та контрагентом позивача зобов'язань
за спірним правочином. Копії
витребуваних судом і долучених до
матеріалів справи первинних і
розрахункових документів не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
встановлено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Податкова накладна відповідно до
підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6).

При цьому підпунктом 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт
придбання платником податку товарів
(робіт, послуг).

Вищезазначені вимоги статей з 01.01.2011 р.
закріпленні у Податковому Кодексі
України.

Із системного аналізу вказаних вище
норм, можливо дійти до висновку, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.

Колегія суддів зазначає, що ані в суді
першої інстанції ані в суді
апеляційної інстанції, Відповідачем не
було доведено правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірного податкового повідомлення
рішення. Доказів фактичної відсутності
операцій по придбанню позивачем послуг
(робіт) у свого контрагента відповідач
не подав.

Податковий орган протиправно не взяв
до уваги наявність належним чином
оформлених первинних та податкових
документів, на підтвердження належного
укладення та виконання договору.

Щодо посилання відповідача на те
відсутні товарно-транспортні накладні
та документів, що підтверджують
відповідність отриманого товару
встановленим стандартам та технічної
документації, яка встановлює вимоги до
його якості, колегія судів зазначає.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
суті над формою, тобто операції
обліковуються відповідно до їх суті, а
не лише з урахуванням юридичної форми.

Крім того, слід зазначити, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Більш того,
вони не є підставою для висновку про
неправомірність віднесення понесених
покупцем витрат до валових витрат та
про обґрунтованість рішення
податкової інспекції щодо нарахування
податкового зобов'язання.

Разом з цим колегія судів зазначає, що
в п.57 Рішення Європейського суду з прав
людини по справі "Булвес" АД проти
Болгарії від 22 січня 2009 року було
зазначено, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку. Такі
вимоги, відповідно до зазначеного
рішення Європейського суду з прав
людини є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Так, відповідачем ані в суді першої
інстанції так ані в суді апеляційної
інстанції не було доведено наявності
між позивачем та контрагентом
позивача, взаємоузгоджених спільних
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.11
КАС України не виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
матеріалами справи було підтверджено
реальний характер спірних
фінансово-господарських операцій та
встановлено відсутність підстав для
зменшення позивачу суми податкового
кредиту.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі № 816/852/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.