Справа № 2а-6688/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/800/3469/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Голяшкіна О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційні
скарги заступника прокурора
Львівської області та Луцької міської
ради на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 червня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Луцької міської ради про визнання
нечинним та скасування рішення, -в с т а
н о в и л а:ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до Луцької міської ради про
визнання нечинним та скасування
рішення.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області

від 22 червня 2011 року позов задоволено.

Визнано нечинним та скасовано рішення
Луцької міської ради №9/80

від 05 травня 2011 року «Про відмову у
передачі безоплатно у власність

ОСОБА_4 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Зобов'язано Луцьку міську раду
повторно розглянути питання про
передачу безоплатно у власність ОСОБА_4
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду

від 18 грудня 2012 року постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 червня 2011 року залишено
без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, заступник
прокурора Львівської області та Луцька
міська рада звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких
посилаються на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права.

Заступник прокурора Львівської
області просить рішення судів
попередніх інстанцій скасувати та
направити справу на новий розгляд.

Луцька міська рада просить рішення
судів попередніх інстанцій скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1.

Рішенням Луцької міської ради № 9/80 від
05 травня 2011 року позивачу відмовлено у
передачі безоплатно у власність
земельної ділянки, площею 0, 1000 га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Не погоджуючись із таким рішенням
відповідача, позивач оскаржила його до
суду.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанції виходили з того, що дії
відповідача при винесенні
оскаржуваного рішення є протиправними,
та суперечать вимогам чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком апеляційного суду з огляду
на таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до статті 40 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Статтею 121 Земельного кодексу України
визначено, що громадяни України мають
право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах, зокрема, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно зі статтею 53 Земельного кодексу
України до земель історико-культурного
призначення належать землі, на яких
розташовані пам'ятки культурної
спадщини, їх комплекси (ансамблі),
історико-культурні заповідники,
історико-культурні заповідні
території, охоронювані археологічні
території, музеї просто неба,
меморіальні музеї-садиби.

Відповідно до положень статті 54
Земельного кодексу України землі
історико-культурного призначення
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних
заповідників, історико-культурних
заповідних територій, музеїв просто
неба, меморіальних музеїв-садиб,
пам'яток культурної спадщини, їх
комплексів (ансамблів) встановлюються
зони охорони пам'яток із забороною
діяльності, що шкідливо впливає або
може вплинути на додержання режиму
використання таких земель.

Порядок використання земель
історико-культурного призначення
визначається законом.

Частиною 4 статті 84 Земельного кодексу
України визначено, що до земель
державної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать, зокрема, землі під об'єктами
природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом.

Разом з тим, судами встановлено, що
відповідно до висновку директора
історико-культурного заповідника
республіканського значення в м. Луцьку
№6/1-6

від 21 січня 2010 року будинок по АДРЕСА_1
хоча і знаходиться на території
історико-культурного заповідника в м.
Луцьку, але не є пам'яткою культурної
спадщини.

Також Державна служби з питань
національної культурної спадщини
Міністерства культури і туризму
України листом 05 березня 2010 року
повідомила позивача, що не заперечує
стосовно відведення у встановленому
порядку земельної ділянки по

АДРЕСА_1 в місті Луцьку Волинської
області для обслуговування та
експлуатації існуючого житлового
будинку, господарських будівель і
споруд.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, суди дійшли
обґрунтованого висновку про
протиправність оскаржуваного рішення
Луцької міської ради № 9/80 від 05 травня
2011 року, оскільки воно прийняте
необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суди
попередніх інстанцій дали правильну
правову оцінку обставинам у справі.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційних скарг не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів першої та апеляційної
інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора
Львівської області та Луцької міської
ради залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22 червня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Луцької міської ради про
визнання нечинним та скасування
рішення - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: