Справа № 524/3325/14-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 р.Справа № 524/3325/14-аКолегія суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
16.04.2014р. по справі № 524/3325/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітета
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

14 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду першої інстанції з
адміністративним позовом до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області , в якому просила
просив визнати незаконними дії
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука, в частині
нарахування та виплати в 2007 році
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань не в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, як визначено в колективному
договорі на 2006-2009 роки, а в розмірі
посадового окладу; зобов'язати
Виконавчий комітет Автозаводської
районної ради м. Кременчука нарахувати
та виплатити за 2007 рік матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати, з
урахуванням виплаченої в 2007 році суми
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 квітня 2014 року залишено без
розгляду адміністративний позов
ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії.

Позивач не погодившись з ухвалою суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
ухвалу скасувати та направити справу
до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Скаржник
зазначає, що приймаючи зазначену
ухвалу суд першої інстанції дійшов до
помилкових висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин ст. 99, 100, ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства України
та норми ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено встановлений
чинним законодавством строк звернення
до суду, доказів поважності пропуску
строку звернення до суду позивачем не
надано.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки
для звернення до адміністративного
суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗУпП у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

З позовної заяви вбачається, що позивач
звернувся до суду першої інстанції з
вимогами про зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
матеріальну допомогу на вирішення
соціально-побутових питань.

Відповідно до ст.1 Закону України " Про
оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства.

Відповідно до ст.2 Закону України " Про
оплату праці" основна заробітна плата -
це винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Зі змісту зазначених норм права слідує,
що матеріальна допомога є складовою
частиною заробітної плати працівника
та виплачується в межах трудових
відносин, а тому при звернення до суду
з зазначеними позовними вимогами,
строк звернення встановлюється іншим
законом, зокрема ст.233 КЗпП України,
якою встановлено право звернення з
вимогою про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

З цих підстав висновок суду першої
інстанції про недотримання позивачем
строків звернення до
адміністративного суду є помилковим.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України
підставами для скасування ухвали
суду, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню, справа направленню до суду
першої інстанції для подальшого
розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, п. 4
ч. 1 ст. 204, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
16.04.2014р. по справі № 524/3325/14-а
скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітета Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії направити до
суду 1 інстанції для продовження
розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та не може бути
оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України,
оскільки не перешкоджає подальшому
розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 02.06.2014 р.