Справа № 754/6011/14-а
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/303/14
Справа №754/6011/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.05.2014 року Деснянський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Галась І.А.

при секретарі - Фацул М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Головного управління соціального
захисту населення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання дій не правомірними,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення суми виплати та моральну
шкоду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила: дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації по
нарахуванню допомоги на оздоровлення
за 2014 рік в розмірі 120 гривень визнати
неправомірними; зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації провести
перерахунок допомоги на оздоровлення
за 2014 рік, відповідно до вимог ст. 48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, що становить 6090 грн.;
стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації 20000 моральної
шкоди; стягнути з Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат допомогу на
оздоровлення за 2014 рік, після
перерахунку УП та СЗН Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації, відповідно до вимог ст.
48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. Свої вимоги мотивував
тим, що вона є потерпілою від
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
і перебуває на обліку в Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації. У
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (надалі по
тексту Закон) передбачена щорічна
компенсація на оздоровлення (надалі по
тексту компенсація) в розмірі 5
мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент виплати. В 2014
року їй виплачувалась вказана щорічна
компенсація в менших розмірах, ніж це
передбачено Законом. Вимогу про
стягнення моральної шкоди позивач
обґрунтувала тим, що систематичні
порушення відповідачем вимог
законодавства при нарахуванні
щорічної допомоги на оздоровлення та
не виконання судових рішень призвели
до погіршення її самопочуття, появи
головного болю, білю в серці,
підвищення артеріального тиску,
безсоння.

В судовому засіданні позивачка
підтримала вимоги позову.

Представником Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації надані суду
заперечення проти позову, в яких
вказувалось на те, що його дії
відповідають чинному законодавству.
Одночасно представник в поданих суду
запереченнях просив справу слухати за
його відсутності.

Представником Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат надані
суду заперечення проти позову, в яких
вказувалось на те, що його дії
відповідають чинному законодавству.
Одночасно представник в поданих суду
запереченнях просив справу слухати за
його відсутності.

Дослідивши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши зібрані по справі
докази, суд дійшов висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації та має статус
інваліда 3 групи, 1 категорії.

Щорічна допомога на оздоровлення
позивачу виплачувалась відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України N
562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з частиною першою ст. 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд вважає, що при
визначенні розміру щорічної допомоги
на оздоровлення позивачеві
застосуванню підлягає ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з якої вбачається, що під час
визначення розміру виплат за основу їх
нарахування береться мінімальна
заробітна плата, а не постанова
Кабінету Міністрів України N 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача.

Крім того, розмір виплат,
передбачений вищевказаною постановою
Кабінету Міністрів України, не
відповідає визначеному Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
розміру, кратному мінімальній
заробітній платі, яка збільшувалась в
різні часи Законами України «Про
встановлення мінімальної заробітної
плати» на відповідні роки.

При цьому надання законодавцем
Кабінету Міністрів України права
визначати порядок виплат особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав таких осіб, встановлених цим же
Законом.

Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок не порушуючи положень цього
Закону.

Отже, дії відповідача щодо не
виплати у повному розмірі щорічної
допомоги на оздоровлення, відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України N 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є
неправомірними.

Аналізуючи викладене, суд
приходить до висновку про те, що вимоги
позивача про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок та виплату
допомоги на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат
підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що вимоги позову по
своїй суті є тотожними, суд дійшов
висновку про необхідність викладення
резолютивної частини рішення в
редакції, яка не допускає
неоднозначність тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 11
КАС України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Вимога про стягнення моральної
шкоди з Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності......
Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення…. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході судового розгляду позивачем не
було надано доказів завдання моральної
шкоди позивачу саме діями (бездітністю)
відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України
судовий збір суд відносить на рахунок
держави.

Враховуючи викладене, керуючись
ст. ст. ст. 17, 158-162 КАС України, ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації щодо відмови
у проведенні перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 за 2014 рік щорічної допомоги на
оздоровлення як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
відповідності до вимог ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації видати
розпорядження про нарахування та
виплату ОСОБА_1 за 2014 рік щорічної
допомоги на здоровлення, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з розміру 5 мінімальних
заробітних плат;

Зобов'язати Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити виплату
ОСОБА_1 за розпорядженням Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік,
передбаченої ст. 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру 5 мінімальних заробітних плат
з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні інших вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
через Деснянський районний суд м. Києва
протягом 10 днів, з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги.

Суддя