Справа № К/9991/4238/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/4238/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Другого
Воєнізованого гірничорятувального
загону до Управління Пенсійного фонду
України в місті Стаханові Луганської
області, третя особа:
Контрольно-ревізійне управління в
Луганській області, про визнання дій та
рішення протиправними, скасування
припису та вимоги,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Стаханові Луганської області (далі -
Управління ПФУ) на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 січня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року Другий
Воєнізований гірничорятувальний загін
пред'явив у суді позов до Управління
ПФУ про визнання дій та рішення
протиправними, скасування припису та
вимоги.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що під час проведення у
січні-березні 2009 року ревізії його
фінансово-господарської діяльності
Контрольно-ревізійним управлінням в
Луганській області йому стало відомо
про інвалідність одного з його
працівників - ОСОБА_4 (інвалід ІІІ групи
з 5 травня 1993 року, безстроково). У
зв'язку з цим, у березні 2009 року ним
здійснено корегування розміру
страхових внесків, що нараховувалися
на заробітну плату ОСОБА_4 за період з
січня 2006 року по лютий 2009
року, шляхом зменшення їх ставки з 33,2 %
до 4 %, а також відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку ПФУ на
зазначеного працівника за 2006-2009 роки.

Однак, під час планової його перевірки
у жовтні 2009 року з питань дотримання
вимог законодавства щодо нарахування,
обчислення та сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, інших платежів та надання
достовірних відомостей до органів
Пенсійного фонду, відповідач дійшов
висновку про безпідставність
здійснення ним такого корегування та, у
зв'язку з цим, порушення пунктів 4, 6
частини другої статті 17 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнобов'язкове державне пенсійне
страхування". Зокрема, на думку
відповідача, страхові внески у розмірі
22 098 гривень 81 копійка, що нараховані на
заробітну плату ОСОБА_4 за січень -
вересень 2006 року корегуванню
взагалі не підлягають, з огляду на те,
що цей період охоплювався попередньою
перевіркою (акт № 148 від 13 жовтня
2006 року), під час якої документи про
інвалідність ОСОБА_4 не надавалися, а
сам акт перевірки підписаний
посадовими особами Другого
Воєнізованого гірничорятувального
загону без зауважень та заперечень.
Зазначені обставини відображені у
пунктах 2, 3 частини ІІІ акту перевірки
відповідача № 154-ю від 30 жовтня 2009 року.

За наслідком цієї перевірки,
відповідач донарахував йому страхові
внески у розмірі 6 143 гривні 75 копійок за
період з січня по вересень 2006
року та склав припис про усунення
порушень № 18726/05-1-08 від 30
жовтня 2009 року, яким зобов'язав усунути
зазначені в акті порушення до 30
листопада 2009 року, шляхом подання до
відділу персоніфікованого обліку
скасовуючої та двох початкових
відомостей відносно ОСОБА_4 за
2006 рік, а вимогою від 2 листопада 2009 року
№ 1118 зобов'язав сплатити донараховані
страхові внески у розмірі 6 143 гривні
75 копійок.

Посилаючись на протиправність
таких дій та рішень Управління ПФУ,
Другий Воєнізований
гірничорятувальний загін звернувся до
суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії посадових осіб
відповідача під час проведення
перевірки з 12 по 30 жовтня 2009 року
протиправними;

- визнати протиправним рішення
відповідача, викладене у пунктах 2, 3
частини ІІІ акту перевірки № 154-ю від 30
жовтня 2009 року з питань дотримання
вимог законодавства щодо нарахування,
обчислення та сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, інших платежів та надання
достовірних відомостей до органів
Пенсійного фонду за період з 1 січня 2006
року по 30 вересня 2009 року;

- скасувати припис відповідача №
18726/05-1-08 від 30 жовтня 2009 року про
усунення порушень;

- скасувати вимогу про сплату боргу від
2 листопада 2009 року № 1118 у
розмірі 6 143 гривні 75 копійок.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від
15 вересня 2010 року провадження у справі
в частині позовних вимог про визнання
протиправним рішення відповідача,
викладене у пунктах 2, 3 частини ІІІ акту
перевірки № 154-ю від 30 жовтня 2009 року
закрито, з тих підстав, що спір в цій
частині не підлягає вирішенню в
порядку адміністративного
судочинства.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 15
вересня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2011
року, позовні вимоги Другого
Воєнізованого гірничорятувального
загону задоволено. Визнано дії
посадових осіб Управління ПФУ щодо
видання припису № 18726/05-1-08 від 30 жовтня
2009 року про усунення порушення та
пред'явлення вимоги про сплату боргу
від 2 листопада 2009 року № 1118
протиправними. Скасовано припис
Управління ПФУ № 18726/05-1-08 від 30 жовтня
2009 року щодо надання до відділу
персоніфікованого обліку скасовуючої
та двох початкових відомостей відносно
ОСОБА_4 на 2006 рік. Скасовано вимогу
Управління ПФУ від 2 листопада 2009 року
№ 1118 на суму 6 143 гривні 75
копійок.

В обґрунтування касаційної скарги
Управління ПФУ посилається на
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нової постанови про відмову в
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
рішення, що приймалися під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
спірні рішення прийняті Управлінням
ПФУ без урахування вимог статті 4
Закону України від 26 червня 1996
року № 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 400/97-ВР), адже законодавець
передбачає, що збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
визначається окремо за ставкою 4
відсотки від об'єкта оподаткування для
працюючих інвалідів і не пов'язує
виникнення такого права у платника з
часом отримання ним копії довідки МСЕК.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій,
оскільки він ґрунтується на вимогах
чинного законодавства.

Порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків передбачено
статтею 20 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон
№ 1058-IV) та розділом 5 Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19 грудня 2003 року № 21-1 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин; далі -
Інструкція).

Відповідно до частини шостої статті 19
Закону № 1058-IV страхові внески
нараховуються на суми фактичних витрат
на оплату праці (грошового
забезпечення) працівників, незалежно
від джерел їх фінансування, форми,
порядку, місця виплати та використання,
а також незалежно від того, чи були
зазначені суми фактично виплачені
після їх нарахування до сплати.

Згідно з абзацом 5 пункту 1
статті 4 Закону № 400/97-ВР, для
підприємств, установ і організацій, де
працюють інваліди, збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
визначається окремо за ставкою 4
відсотки від об'єкта оподаткування для
працюючих інвалідів та за ставкою 33,2
відсотка від об'єкта оподаткування для
інших працівників такого підприємства.

Пунктом 4.2 Інструкції встановлено, що
для підприємств, установ, організацій
(крім платників фіксованого
сільськогосподарського податку), де
працюють інваліди, внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування визначаються окремо за
ставкою 4 відсотки сум фактичних витрат
на оплату праці (грошового
забезпечення) працівників, що
включають витрати на виплату основної
і додаткової заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, у тому числі в натуральній
формі, які визначаються згідно з
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України "Про оплату праці", що
підлягають обкладенню податком на
доходи фізичних осіб, а також на суми
оплати перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності, яка здійснюється за
рахунок коштів роботодавця, та
допомоги у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю для працюючих
інвалідів та за ставкою 33,2 відсотка
від сум фактичних витрат на оплату
праці (грошового забезпечення)
працівників, що включають витрати на
виплату основної і додаткової
заробітної плати, та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, у тому числі в натуральній
формі, які визначаються згідно з
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України "Про оплату і праці", що
підлягають обкладенню податком на
доходи фізичних осіб, а також на суми
оплати перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності, яка здійснюється за
рахунок коштів роботодавця, та
допомоги у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю для інших
працівників такого підприємства.

Документом, що дає право на
застосування ставки в розмірі 4
відсотків, є завірена копія виписки з
акта огляду в медико-соціальній
експертній комісії про встановлення
групи інвалідності.

Відповідно до пункту 13 статті 20 Закону
№ 1058-IV суми надміру сплачених чи
помилково сплачених страхових внесків
до солідарної системи повертаються
страхувальникам або за їх згодою
зараховуються в рахунок майбутніх
платежів страхових внесків у порядку і
в строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено (далі - КАС
України), що в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Управління ПФУ свій висновок про
протиправність проведення
коригування, а саме: застосування
пільгової ставки в розмірі 4 відсотки,
мотивувало тим, що право на її
застосування реалізується
Підприємством з моменту встановлення
його працівнику групи інвалідності,
але не раніше надання таким
працівником Підприємству копії
виписки медико-соціальної експертної
комісії про встановлення групи
інвалідності.

Втім, такий висновок Управління ПФУ
ґрунтується на помилковому тлумаченні
зазначених правових норм, а тому
донарахування Підприємству страхових
внесків за працівників, які є
інвалідами, за ставкою на загальних
підставах є протиправним.

У зв'язку з цим, протиправними є й
спірні вимога про сплату боргу та
припис, а тому вони були обґрунтовано
скасовані судами.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
зазначених висновків не спростовують,
та не дають підстав вважати рішення
судів такими, що ухвалені з порушеннями
норм матеріального або процесуального
права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Стаханові Луганської області залишити
без задоволення, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников