Справа № 2а-0870/2006/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/800/31089/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2013 року у справі №
2а-0870/2006/11 за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» до
Запорізької митниці про визнання
неправомірними дії щодо відмови у
прийнятті ВМД №112030000/0/009403 від 14.04.2010р.
та відмови у митному оформленні товару
за першим методом; про визнання
протиправним та скасування рішення
№112000006/2010/000347/1 від 14.04.2010р. про
визначення митної вартості товару за
шостим методом, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 Відкрите акціонерне
товариство «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь ім.
А.М.Кузьміна» звернулося до
Запорізького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Запорізької митниці про визнання
неправомірними дії щодо відмови у
прийнятті ВМД №112030000/0/009403 від 14.04.2010р.
та відмови у митному оформленні товару
за першим методом; про визнання
протиправним та скасування рішення
№112000006/2010/000347/1 від 14.04.2010р. про
визначення митної вартості товару за
шостим методом.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з
рішенням митного органу оскільки
товариством при митному оформленні
товару було надано всі необхідні
документи для визначення митної
вартості. Надані для митного
оформлення документи є достатніми для
застосування методу визначення митної
вартості №1, а також дозволяють
обчислити та перевірити митну
вартість, заявлену декларантом, а
відповідачем підстав, які могли
слугувати для визначення митної
вартості товару за іншим, ніж основний
метод не було зазначено.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року адміністративний позов
задоволено частково.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2013 року скасовано
постанову суду першої інстанції та
прийнято нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
апеляційного суду, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати з мотивів неправильного
застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вбачає підстави до її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судом встановлено, що 12.01.2009 р. між ВАТ
«Дніпроспецсталь» (Покупець) і
«INTERKOMODITIES SA» (Продавець) було укладено
контракт № 13090008 (специфікація № 132 від
07.04.2010 року), за яким продавець
зобов'язався поставити позивачу хром
металевий на умовах DDU, за умови
поставки залізнодорожнім транспортом.

Для проведення митного оформлення
поставленого позивачем товару, до
митного органу 14.04.10р. на виконання умов
наведеного договору № 13090008 подана
вантажна митна декларація № 112030000/0/009403.

У графі 43 ВМД №112030000/0/009403 позивачем
зазначено основний метод (перший)
визначення митної вартості за ціною
угоди, який передбачено ст.266, 267 МКУ.

Відповідно до даної ВМД платежі
повинні становити ПДВ в сумі 346 220,78 грн.
Ці дані підтверджені та відображені в
гр. 47 «Нарахування мита та митних
платежів» декларації.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару позивачем при поданні
ВМД задекларовані наступні документи:
зовнішньоекономічний договір № 13090008
від 12.01.2009р., додаток від 04.12.2009р. до
договору №13090008 від 12.01.2009р.,
специфікація № 132 від 07.04.2010р.
рахунок-фактура (інвойс) № 124/R27 dd. від
02.04.2010р., накладна CMR № 0119685 від 06.04.2010р.,
сертифікат якості № 687 від 02.04.2010р., та
інші документи, про що свідчить їх
декларування (гр.44 ВМД та доповнення до
декларації ф.МД-6).

Також разом з ВМД позивачем була подана
декларація митної вартості товару ф.
ДМВ-1, в якій митна вартість товару
визначена позивачем згідно зі ст.ст. 266,
267 МКУ, тобто - за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються.

Для підтвердження митної вартості
товару Запорізька митниця запросила
ряд додаткових документів, а саме
витребувала: договір з третіми особами,
що пов'язаний з договором (контрактом)
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається; рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця; відповідну
бухгалтерську документацію; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
калькуляцію виробника товару; висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів за власним бажанням
декларанта.

Декларант підприємства ОСОБА_1 був
ознайомлений з цим записом 14.04.2010р. під
підпис.

14.04.10р. листом № 121-147 ВАТ
«Дніпроспецсталь» повідомило
Запорізьку митницю про неможливість
надання додатково витребуваних
документів для підтвердження митної
вартості з поясненням причин такої
неможливості їх подання.

На підставі поданих документів,
Запорізькою митницею здійснено митну
оцінку вартості товару, про що 14.04.2010р.
прийнято рішення №112000006/2010/000347/1 про
визначення митної вартості товару за
шостим методом.

14.04.2010р. позивач подав митному органу
нову митну декларацію №112030000/0/009430, яку
прийнято до митного оформлення, про що
свідчить проставлений на ВМД штамп
«Під митним контролем». Платежі за ВМД
№112030000/0/009430 склали 354 781,19 грн. ПДВ.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
до митного органу були надані всі
обов'язкові документи, що дозволяли
визначити митну вартість товару за
першим методом ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції). Запорізька митниця не
вказала та документально не
обґрунтувала підстави, з яких
неможливо використати метод № 1 для
визначення митної вартості товару.
Таким чином, суд вважає, що митному
органу було надано повну інформацію,
яка дозволяла здійснити застосування
інших передбачених законодавством
методів визначення митної вартості
товару (№1-№5), але він відповідних дій
не вчинив.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та приймаючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову
апеляційний суд дійшов висновку, що
оскільки позивачем не надано
документів, запитуваних митним
органом, а відтак відповідач дійшов
правильного висновку про неможливість
застосування першого методу
визначення митної вартості за ціною
контракту, та обґрунтовано застосував
шостий метод.

Водночас, колегія суддів не може
погодитись з вказаним висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до частини першої статті 265
Митного кодексу України митний орган
здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
може здійснюватися за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження від 20 грудня 2006 року № 1766
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Водночас, зі змісту норм пункту 14
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження від 20
грудня 2006 року № 1766 та частини
четвертої статті 266 Митного кодексу
України убачається, що позивач не
зобов'язаний надавати повний перелік
документів, визначених пунктом 11
зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Разом з тим, витребувавши значну
частину документів, передбачених
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
митний орган не зазначив, які саме
обставини ці документи повинні
підтвердити.

Відповідач не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Виходячи з наведеного суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог,
а суд апеляційної інстанції помилково
скасував законне і обґрунтоване
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи касаційної скарги позивача
дають підстави для висновку про
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Виходячи з вищенаведеного рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 226, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна»
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2013 року у справі №
2а-0870/2006/11 скасувати, залишити в силі
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: