Справа № 2а-9085/10/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа №
36145/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
4.03.2011 року в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Львівської митниці Державної митної
служби України та Головного управління
державного казначейства України у
Львівській області про визнання
протиправними дій, скасування рішень
про визначення митної вартості товарів
та про стягнення надмірно сплачених
коштів,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Львівської митниці
Державної митної служби України та
Головного управління Державного
казначейства України у Львівській
області про визнання протиправними
дій, скасування рішень про визначення
митної вартості товарів та про
стягнення надмірно сплачених коштів.

Остаточно сформулювавши позовні
вимоги, позивачка просила визнати
неправомірними дії Львівської митниці
Державної митної служби України щодо
відмови в застосуванні першого методу
визначення митної вартості товарів,
скасувати рішення відповідача про
визначення митної вартості товарів: №
209000006/2010/400080/1 від 8.09.2010 року; №
209000006/2010/400086/1 від 13.09.2010 року; №
209000006/2010/400085/1 від 13.09.2010 року; №
209000006/2010/400087/1 від 15.09.2010 року; №
209000006/2010/400088/1 від 15.09.2010 року та стягнути
з Державного бюджету України через
Головне управління державного
казначейства України у Львівській
області на користь позивача 46551,24 грн.
надмірно сплаченого податку на додану
вартість.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 4.03.2011 року
позивачці в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ОСОБА_1 через свого
представника за довіреністю, яка в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову
про повне задоволення її позовних
вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права
та не взяв до уваги неправильність
здійснення відповідачем контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, не обґрунтував
сумнівів достовірності відомостей в
документах, поданих для митного
контролю. Суд не врахував, що при
відмові відповідача у визначенні
митної вартості за першим методом
використовувалися лише положення
підзаконних нормативно-правових актів,
які не містять норм щодо застосування
вищої митної вартості товарів.
Відповідач не обґрунтував сумнівів в
достовірності поданих декларантом
відомостей щодо митної вартості
товарів. Вказуючи на відсутність
інформації щодо другого чи третього
методу визначення митної вартості
товарів, відповідач бере ціну, що
міститься в ЄАІС ДМСУ, яка підлягає
застосуванню за цими методами.

Оскільки представник Львівської
митниці Державної митної служби
України подав заяву про розгляд справи
в порядку письмового провадження, а
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не
наполягала на розгляді справи з її
участю, тому суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних в ній
доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що на виконання
контракту (договору купівлі-продажу) №
2009/ЕХ від 2.12.2009 року, укладеного
позивачем з польським підприємством
«Андалузія Сп», на митну територію
України було ввезено товар (вантаж)
«прокат плоский з вуглецевої сталі з
цинковим покриттям», для здійснення
митного оформлення якого позивачем
оформлено і подано митному органу
вантажно-митні декларації №
209000012/2010/012771 від 8.09.2010 року (ВМД-перша),
№209000012/2010/013082 від 13.09.2010 року (ВМД-друга),
№209000012/2010/013085 від 13.09.2010 року (ВМД-третя),
№209000012/2010/013211 від 15.09.2010 року
(ВМД-четверта), №209000012/2010/013212 від 15.09.2010
року (ВМД-пята).

Декларант подав декларації митної
вартості ф. ДМВ-1, в яких зазначив митну
вартість товарів по кожній з ВМД
відповідно: 96719,66 грн., 101388,66 грн., 112211,82
грн., 113983,76 грн., 113529,73 грн.

Митна вартість товару була визначена
позивачем за першим методом відповідно
до ст. 267 МК України, тобто за ціною
договору.

Під час митного оформлення вантажу
відповідач відповідно до п.11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 р. N 1766 (далі Порядок 1766),
додатково витребував у позивача
прейскурант (прас-лист)
фірми-виробника, калькуляцію
собівартості, фінансові документи
відправника про закупівлю товару,
оскільки контракт є посередницьким.
Факт ознайомлення з вимогою митного
органу стверджується підписом
представника позивачки на поданих
деклараціях ф. ДМВ-1. Така вимога не
виконана позивачем, чого він не оспорює
в процесі розгляду справи. Представник
позивачки письмово підтвердив
неможливість подачі додаткових
документів, а після проведення
консультацій з митним органом просив
його видати митну оцінку, з якою
ознайомлений, про що зроблено відмітку
на деклараціях митної вартості
(а.с.163-167).

Крім перевірки митним органом поданих
для митного оформлення документів, в
порядку здійснення контрою за
правильністю визначення митної
вартості товарів відповідач порівняв
рівень заявленої митної вартості
товарів з рівнем вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
митне оформлення яких вже здійснено. В
результаті цього було встановлено, що
при заявленій позивачем митної
вартості товарів на рівні 0,82 та 0,94
доларів США за 1 кг товару цінова база
ЄАІС ДМС України містить дані про ціну
товарів, що співпадають по коду, опису
на рівні від 1,20 та 1,33 доларів США за 1 кг
товару і вище.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 45 чинного на
час спірних правовідносин МК України
особи, які переміщують товари і
транспортні засоби через митний кордон
України чи провадять діяльність,
контроль за якою цим Кодексом
покладено на митні органи, зобов'язані
подавати митним органам документи та
відомості, необхідні для здійснення
митного контролю.

Перелік документів та відомостей,
необхідних для здійснення митного
контролю, порядок їх подання
визначаються Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ст. 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

За нормами ч.1 ст. 260, 264, 265 МК України
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.

Заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до п. 14 Порядку 1766 якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Відповідно до ст. 266 МК України
передбачено шість методів визначення
митної вартості товарів , які
імпортуються в Україну. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Разом з тим, відповідно до ч.2, 4 та 6 ст. 266
МК України якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. При цьому кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно
встановив та належно обґрунтував
неможливість визначення митної
вартості товарів за першим - п'ятим
методами, в зв'язку з чим прийшов до
правильного висновку про визначення
митної вартості товарів за резервним
методом на підставі цінової бази даних
ЄАІС ДМС України оскаржуваними рішення
відповідача № 209000006/2010/400080/1 від 8.09.2010
року; № 209000006/2010/400086/1 від 13.09.2010 року; №
209000006/2010/400085/1 від 13.09.2010 року; №
209000006/2010/400087/1 від 15.09.2010 року; №
209000006/2010/400088/1 від 15.09.2010 року.

Згідно з ч.3та 4 ст. 264 МК України у разі
виникнення потреби в уточненні
заявленої митної вартості товарів або
в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом,
декларант має право звернутися до
митного органу з проханням випустити
товари, що декларуються, у вільний обіг
під гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

На письмову вимогу декларант має право
на надання йому в тижневий строк з дня
звернення письмового пояснення
стосовно того, як митним органом було
визначено митну вартість оцінюваних
товарів.

З такою вимогою позивач до митного
органу не звертався, хоча подавав заяви
до митного органу про дозвіл на випуск
у вільний обіг товарів під гарантію
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом, які
були задоволені митним органом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про правомірність дій
митниці щодо відмови у застосуванні
митної вартості, заявленої позивачем,
прийняття рішення про коригування
митної вартості та винесення картки
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформлення товару, у зв'язку з
чим судом обґрунтовано прийнято
рішення про відмову у задоволенні
позову. Приймаючи оскаржувані рішення,
Львівська митниця діяла в межах
повноважень та на підставі вимог
чинного законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Тому підстав для скасування
оскаржуваної постанови суду не має, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 4.03.2011 року в
справі № 2а-9085/10/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський