Справа № 2а-878/11/1521
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м.Київ
К/9991/33373/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя
Голяшкін О.В. (доповідач),

судді
Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Овідіопільського районного
суду Одеської області від 31 січня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Кароліно-Бугазької сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області про визнання недійсним та
скасування рішення органу місцевого
самоврядування і зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Кароліно-Бугазької
сільської ради Овідіопольського
району Одеської області, у якому, з
урахуванням доповнення до позову від 20
січня 2012 року, просила визнати
недійсним та скасувати рішення від 28
листопада 2011 року № 337-VI «Про розгляд
заяви голови СФГ «Майданюк І К*» ОСОБА_2
про безоплатну передачу у приватну
власність земельної ділянки площею 4
га, яка знаходиться у постійному
користуванні СФГ «Майданюк І К*»», а
також зобов'язати відповідача
безоплатно передати у приватну
власність зазначену земельну ділянку,
присвоїти їй кадастровий номер і
видати державний акт на право
приватної власності.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2
зазначила, що згідно чинного
земельного законодавства вона, як член
фермерського господарства, має право
на отримання у власність земельної
ділянки в розмірі земельної частки паю,
а тому рішення відповідача про відмову
в передачі у приватну власність
земельної ділянки є протиправним та
таким, що суперечить діючому
законодавству.

Постановою Овідіопільського районного
суду Одеської області від 31 січня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

При винесенні рішень суди першої та
апеляційної інстанції виходили із
правомірності оскаржуваного рішення
Кароліно-Бугазької сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області від 28 листопада 2011 року № 337-VI
та безпідставності вимог позивача про
безоплатну передачу в приватну
власність земельної ділянки.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями, ОСОБА_2 звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

У касаційній скарзі скаржник зазначає
про незаконне позбавлення її права на
отримання безоплатно у приватну
власність земельної ділянки, наданої у
постійне користування. Зазначає, що
земельна ділянка буда надана у
користування до затвердження
Генерального плану забудови
с.Кароліно-Бугаз, а про існування
Генерального плану забудови
с.Кароліно-Бугаз, до якого включена
дана земельна ділянка, її не було
повідомлено.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 10 квітня 1996 року ОСОБА_2 на
підставі розпорядження
Овідіопольської районної державної
адміністрації від 26 лютого 1996 року № 123
отримано державний акт серії ОД-1В на
право постійного користування
земельною ділянкою площею 4 га,
розташованої на території
Кароліно-Бугазької сільської Ради, для
ведення селянського (фермерського)
господарства.

У 1999 році ОСОБА_2 зареєстровано
селянське (фермерське) господарство
«Майданюк І К*».

У липні 2011 року позивач звернулася до
Кароліно-Бугазької сільради із заявою,
у якій просила безоплатно передати у
приватну власність земельну ділянку
площею 4 га для ведення фермерського
господарства, яка знаходиться в
постійному користуванні СФГ «Майданюк
І К*», присвоїти кадастровий номер
земельній ділянці та видати державний
акт на право приватної власності.

Рішенням Кароліно-Бугазької сільради
Овідіопольського району Одеської
області 13 сесії VI скликання від 28
листопада 2011 року №337-VI громадянці -
голові селянського (фермерського)
господарства «Майданюк І К*» ОСОБА_2
відмовлено в задоволенні заяви про
передачу у приватну власність
земельної ділянки.

Вважаючи рішення Кароліно-Бугазької
сільради №337-VI протиправним та таким,
що порушує її законні права та інтереси
ОСОБА_2 звернулась до суду.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно п.п.«в» ч.3 ст.116 Земельного
кодексу України (в редакції на час
виникнення спірних відносин)
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ст.7 Закону України
«Про фермерське господарство» для
отримання (придбання) у власність або в
оренду земельної ділянки державної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
відповідної районної державної
адміністрації. Для отримання у
власність або в оренду земельної
ділянки із земель комунальної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
місцевої ради.

Згідно п.2 ст.13 Закону України «Про
фермерське господарство» членам
фермерських господарств передаються
безоплатно у приватну власність із
раніше наданих їм у користування
земельні ділянки у розмірі земельної
частки (паю) члена
сільськогосподарського підприємства,
розташованого на території
відповідної ради. Земельні ділянки, на
яких розташовані житлові будинки,
господарські будівлі та споруди
фермерського господарства,
передаються безоплатно у приватну
власність у рахунок земельної частки
(паю).

Згідно положень ч.ч.1, 7 ст.118 Земельного
кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У разі якщо земельна
ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст.38 Земельного кодексу
України до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Згідно ст.39 Земельного кодексу України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Відповідно до п.2 ст.1 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» генеральний план
населеного пункту - містобудівна
документація, що визначає принципові
вирішення розвитку, планування,
забудови та іншого використання
території населеного пункту.

Згідно п.1 ч.1 ст.16 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
планування територій на місцевому
рівні здійснюється шляхом розроблення
та затвердження генеральних планів
населених пунктів, планів зонування
територій і детальних планів
території.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
Кароліно-Бугазької сільради від 01
серпня 1997 року №489 затверджений проект
планування і забудови с.Кароліно-Бугаз
(Генеральний план), відповідно до якого,
зважаючи на вимоги громадян, для
забезпечення вільного доступу
населення села до берега моря, не
включено до території курорту землі
села Кароліно-Бугаз, К.бугазької
школи-Інтернат та содового кооперативу
«Дружба», що розташовані нижче
залізниці між базою відпочинку
«Чорноморець», селищем Затока (понад 600
м) та берегом Чорного моря.

Рішенням Одеської обласної ради від 10
вересня 2010 року № 1190-V «Про зміну меж
села Кароліно-Бугаз Кароліно-Бугазької
сільради Овідіопольського району
Одеської області» затверджено межі
села Кароліно-Бугаз загальною площею
811760 га згідно з описом та балансом
території, зобов'язано
Кароліно-Бугазьку сільраду
забезпечити встановлення межі села в
натурі (на місцевості), в подальшому
дотримуватися генерального плану
забудови населеного пункту під час
вибору, вилучення (викупу) і надання
земельних ділянок для містобудівних
потреб, оформити охоронну документацію
на об'єкти культурної спадщини і
пам'ятки археології та використовувати
їх території відповідно до режиму,
встановленого органами охорони
культурної спадщини.

Спірна земельна ділянка площею 4 га
увійшла в межі населеного пункту села
Кароліно-Бугаз Овідіопольського
району Одеської області, тобто
віднесена до земель громадської та
житлової забудови.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано відзначено, що передача
земельних ділянок у власність,
розробка технічної документації та
здійснення інших землевпорядних
заходів повинна відбуватись згідно
чинного на час вирішення конкретного
питання земельного законодавства, з
додержанням норм містобудівної
документації та генерального плану,
затвердженого органами місцевого
самоврядування у встановленому
законом порядку.

З урахуванням встановлених судами
попередніх інстанцій обставин та
положень закону колегія суддів
погоджується з висновками судів про
безпідставність вимоги позивача про
передачу їй у власність вказаної
земельної ділянки площею 4 га для
ведення фермерського господарства та
правомірність оскаржуваного рішення
про відмову у передачі у власність цієї
ділянки.

Виходячи з визначених ст.220 КАС України
меж перегляду судових рішень, за якими
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, у судової колегії
відсутні підстави для спростування
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Овідопільського районного
суду Одеської області від 31 січня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту ухвалення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді