Справа № К-30173/10-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К-30173/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Кошелєв С.В.за участю
представників:ЗАТ "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" - Насупу О.В.,
Метенко Т.І. Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України - Тимченко В.В. Державної
служби геології та надр України -
Середа Р.М. КМУ - Степанецька
О.В.розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюКабінету Міністрів
України напостанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.09.2009р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2009р.у справі№ 2-а-7778/09/2670за
позовомЗакритого акціонерного
товариства "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння"до1. Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України, 2. Державної
геологічної служби України
провизнання протиправними дії

ВСТАНОВИЛА:

Закрите акціонерне товариство
"Видобувна компанія "Укрнафтобуріння"
звернулось з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними дії
(бездіяльність) Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України та Державної геологічної
служби, які полягають у поверненні
заяви та переліку документів Закритому
акціонерному товариству "Видобувна
компанія "Укрнафтобуріння" на
видобування нафти, газу, конденсату
(промислову розробку) на Сахалінському
нафтогазоконденсатному родовищі;

- зобов'язати Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України та Державну геологічну службу
надати Закритому акціонерному
товариству "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" спеціальний дозвіл
на видобування нафти, газу, конденсату
(промислову розробку) на Сахалінському
нафтогазоконденсатному родовищі;

- зобов'язати Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України та Державну геологічну службу
укласти із Закритим акціонерним
товариством "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" угоду про умови
користування надрами, що є невід'ємною
частиною спеціального дозволу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 02.06.2009р. позивач подав
до Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України заяву та
пакет документів на отримання
спеціального дозволу на користування
надрами з метою видобування нафти,
газу, конденсату на Сахалінському
родовищі. Незважаючи на повноту та
відповідність до наведених правових
норм документів, доданих до заяви,
Державна геологічна служба листом від
18.06.2009 вих. №25/08-2626 повернула позивачу
заяву та пакет документів. Причиною для
повернення матеріалів на отримання
спеціального дозволу Державна
геологічна служба вказує те, що пункт 8
Порядку надання у 2009 році спеціальних
дозволів на користування надрами,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.06.2009 №608, не
містить такої підстави для надання
спеціального дозволу без проведення
аукціону, як захист запасів корисних
копалин надрокористувачем в Державній
комісії України по запасах корисних
копалин. На думку позивача, повернення
заяви і матеріалів є порушенням
відповідачами законного права
позивача на отримання спеціального
дозволу на користування надрами -
видобування корисних копалин
(промислову розробку) Сахалінського
нафтогазоконденсатного родовища.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.09.2009р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2009р.,
позов задоволено. Визнано протиправною
дії (бездіяльність) Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України та Державної
геологічної служби, що полягає у
поверненні заяви та переліку
документів Закритому акціонерному
товариству «Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" на видобування нафти,
газу, конденсату (промислову розробку)
на Сахалінському
нафтогазоконденсатному родовищі.
Зобов'язано Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України та Державну геологічну службу
надати Закритому акціонерному
товариству "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" спеціальний дозвіл
на видобування нафти, газу, конденсату
(промислову розробку) на Сахалінському
нафтогазоконденсатному родовищі, а
також укласти із Закритим акціонерним
товариством "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" угоду про умови
користування надрами, що є невід'ємною
частиною спеціального дозволу.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.09.2009р. та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2009р. Кабінет Міністрів України
звернувся з касаційною скаргою, у якій,
посилаючись на порушення судом першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи касаційної
скарги та заперечення, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ЗАТ "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" здійснює діяльність
у сфері геологічного вивчення надр, в
тому числі дослідно-промислової
розробки корисних копалин
загальнодержавного значення (газ
природний, нафта) Сахалінського
родовища (Краснокутський район
Харківської області) на підставі
спеціального дозволу №2714 від 29.12.2004.
Вказаний дозвіл наданий терміном на 5
років.

29.12.2004 між позивачем та Державним
комітетом природних ресурсів України
укладена Угода №2714 про умови
користування надрами Сахалінського
родовища. Додатком 1 до вказаної Угоди є
"Характеристика ділянки", в якій
зазначено, що станом на 01.01.2004
геологорозвідувальні роботи на
Сахалінському родовищі тривають.
Необхідно пробурити ще 2 свердловини та
підготувати звіт з геолого-економічної
оцінки родовища, затвердити запаси в
ДКЗ України з метою передачі родовища в
промислову розробку.

Роботи з геологічного вивчення надр
Сахалінського родовища, що
здійснюються позивачем, належним чином
зареєстровані 30.01.2009 в Державному
інформаційному геологічному фонді
України за номером №У-09-37/1.

На виконання "Програми робіт з
геологічного вивчення, у тому числі
дослідно-промисловій розробці
Сахалінського родовища", яка є також
додатком до Угоди №2714 про умови
користування надрами, ЗАТ «ВК
"Укрнафтобуріння" 19.03.2009 затвердило
запаси корисних копалин Сахалінського
родовища в Державній комісії України
по запасах корисних копалин (Протокол
№1722).

Згідно Протоколу ДКЗ України № 1722
Сахалінське родовище визнано
підготовленим до промислової розробки
балансових запасів вуглеводнів за
рекомендованим в доопрацьованому ТЕО
оптимальним варіантом на режимі
виснаження пластової енергії та
рекомендовано користувачу надр - ЗАТ
"ВК "Укрнафтобуріння" здійснювати
постійний контроль за розробкою
родовища у відповідності до чинних
правил розробки родовищ. 25.03.2009р. до
ДНВП "Геоінформ України" зданий звіт,
про що позивач отримав Повідомлення
за № 61737.

02.06.2009р. позивач подав до Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України заяву та пакет
документів на отримання спеціального
дозволу на користування надрами з
метою видобування нафти, газу,
конденсату на Сахалінському родовищі,
однак Державна геологічна служба
листом від 18.06.2009р. вих. №25/08-2626
повернула позивачу заяву та пакет
документів.

Причиною для повернення матеріалів на
отримання спеціального дозволу
Державна геологічна служба вказує те,
що пункт 8 Порядку надання у 2009 році
спеціальних дозволів на користування
надрами, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.06.2009 №
608, не містить такої підстави для
надання спеціального дозволу без
проведення аукціону, як захист запасів
корисних копалин надрокористувачем в
Державній комісії України по запасах
корисних копалин.

Розглядаючи справу та задовольняючи
позовні вимоги, суди попередніх
інстанцій вмотивували свої висновки
тим, що зазначений Порядок надання у 2009
році спеціальних дозволів на
користування надрами, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.06.2009 № 608, суперечить
нормативно-правовому акту вищої
юридичної сили, а саме частині 11 ст. 15
Закону України "Про нафту і газ", яка
визначає, що у випадку, коли користувач
нафтогазоносними надрами здійснював
їх геологічне вивчення з метою
подальшої промислової розробки і
отримав за наслідками державної
експертизи та геолого-економічної
оцінки позитивне рішення про
затвердження запасів родовища або
покладу нафтогазоносних надр, то
нафтогазоносні надра передаються йому
у користування поза конкурсом.

Однак колегія суду вважає такі
висновки судів попередніх інстанцій
передчасними, з огляду на наступне.

Статтями 13, 18 Закону України "Про надра"
визначено, що користувачами надр
можуть бути підприємства, установи,
організації, громадяни України, а також
іноземні юридичні особи та громадяни.
Земельні ділянки для користування
надрами, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, надаються користувачам
надр після одержання ними спеціальних
дозволів на користування надрами чи
гірничих відводів.

Відповідно до частини шостої ст. 16
Кодексу України Про надра, спеціальні
дозволи на користування надрами
надаються спеціально уповноваженим
органом виконавчої влади з
геологічного вивчення та забезпечення
раціонального використання надр за
погодженням з Міністерством охорони
навколишнього природного середовища
України, як правило, на конкурсних
засадах в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Порядок та загальні умови проведення
конкурсів на отримання спеціального
дозволу на користування
нафтогазоносними надрами затверджені
Постановою КМ України №1475 від 17.09.2003р.

Спеціальні дозволи надаються на
конкурсних засадах у відповідності до
ст. 14 Закону України "Про нафту і
газ".

Відповідно до ч.11 ст. 15 Закону України
"Про нафту і газ" (в редакції станом на
червень 2009р. - час звернення позивача з
заявою) у разі, якщо користувач
нафтогазоносними надрами здійснював
їх геологічне вивчення з метою
подальшої промислової розробки і
отримав за наслідками державної
експертизи та геолого-економічної
оцінки позитивне рішення про
затвердження запасів родовища або
покладу нафтогазоносних надр, то
нафтогазоносні надра передаються йому
у користування поза конкурсом.

Зазначені зміни були внесені до ст. 15
згідно з Законом України "Про внесення
змін до Закону України "Про нафту і газ"
№ 1578-IV від 04.03.2004р.

Водночас, статтею 5 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2009 рік"
передбачено, що у 2009 році продаж
спеціальних дозволів на користування
надрами здійснюється на аукціонах,
крім випадків, визначених Кабінетом
Міністрів України. Порядок проведення
аукціонів з продажу спеціальних
дозволів на користування надрами та
порядок їх надання встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на період виникнення
спірних правовідносин були наявні
нормативно-правові акти, а саме: Закон
України "Про нафту і газ" та Закон
України "Про Державний бюджет України
на 2009 рік", які мали однакову юридичну
силу, але по різному встановлювали
порядок надання спеціальних дозволів
на користування надрами. Отже, для
вирішення цього спору необхідно
визначитися, який з вказаних законів є
пріоритетним та підлягав застосуванню.

Також слід зазначити, що відповідно до
частини 1 статті 14 Закону України «Про
нафту і газ» спеціальні дозволи на
користування нафтогазоносними надрами
надаються на конкурсних засадах у
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до статті
15 цього Закону.

Такий порядок надання корисних копалин
в користування був визначений Порядком
надання у 2009 році спеціальних дозволів
на користування надрами, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 червня 2009 року № 608.

Відповідно до абзацу 7 пункту 8 Порядку
(в редакції станом на 03.09.2009 року)
надання дозволів без проведення
аукціонів погоджується Кабінетом
Міністрів України з прийняттям
розпорядження.

Таким чином, для об'єктивного вирішення
даного спору судам необхідно було
звернути увагу на те, чи не порушуються
у даному випадку інтереси Кабінету
Міністрів України, а також вирішити
питання щодо наявності підстав для
вступу у справу Кабінету Міністрів
України в якості третьої особи.

Суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції,
задовольнив позовні вимоги щодо
зобов'язання Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України та Державної геологічної
служби надати Закритому акціонерному
товариству "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" спеціальний дозвіл
на видобування нафти, газу, конденсату
(промислову розробку) на Сахалінському
нафтогазоконденсатному родовищі, а
також укласти із Закритим акціонерним
товариством "Видобувна компанія
"Укрнафтобуріння" угоду про умови
користування надрами, що є невід'ємною
частиною спеціального дозволу.

При цьому суди не звернули увагу на те,
що Державна геологічна служба є
урядовим органом державного
управління, який діє у складі
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища і йому
підпорядковується (п.1 Положення про
Державну геологічну службу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24.09.2005 №980).

Відповідно до пп. 13 п. 4 зазначеного
Положення Державна геологічна служба
відповідно до покладених на неї
завдань видає ліцензії на пошук
(розвідку) корисних копалин та
видобуток уранових руд, а також
спеціальні дозволи на користування
ділянками надр в установленому
законодавством порядку та контролює в
межах своїх повноважень додержання
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов.

Тобто суд першої інстанції,
задовольняючи позов в цій частині не
врахував право відповідачів
самостійно визначати висновки по
розгляду питання щодо надання такого
дозволу, а також компетенцію суду
відповідно до чинного законодавства
лише дотримання відповідачами норм
законодавства, без визначення судом
певного його змісту. Суд апеляційної
інстанції на дане порушення уваги не
звернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною другою статті 11 КАС України
передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; зобов'язання
відповідача вчинити певні дії;
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; стягнення з
відповідача коштів; тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї
діяльності об'єднання громадян;
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; визнання
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст. 159 КАС України
не відповідають. Неповнота у
встановленні фактичних обставин
справи не дає можливості суду
касаційної інстанції визначитись в
правильності правової оцінки позовних
вимог, проведеної судами попередніх
інстанцій. Відповідно до приписів ст. 220
КАС України допущені порушення не
можуть бути перевірені і усунуті судом
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить врахувати недоліки, викладені
у мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів
України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.09.2009р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2009р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: