Справа № 813/2682/14
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2014 року м.Львів
№ 813/2682/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Сподарик Н.І., за участі секретаря
судового засідання Гуменюк В.М.,
представник позивача ОСОБА_1, позивач
ОСОБА_2, представника відповідача
Зубчик А.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій № 32/2100/НОМЕР_1 від
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване рішення про застосування
фінансових санкцій прийнято з
порушенням норм законодавства,
оскільки відповідачем повторно
застосовано фінансову санкцію за одне
і те ж порушення, зокрема притягнуто до
адміністративної відповідальності
працівника позивача та застосовано до
позивача штрафну санкцію. Відтак
позивач вважає оскаржуване рішення про
застосування фінансових санкцій
протиправним та таким, що підлягає
Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, додатково пояснив, що
не заперечує факту продажу тютюнових
виробів особі, яка не досягла 18-річного
віку, просив адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.
Позиція відповідача викладена у
запереченні № 190/10-4009 від 29.04.2014 року (вх.
продаж тютюнових виробів особі, яка не
досягла 18-річного віку, працівника
позивача ОСОБА_4 притягнуто до
адміністративної відповідальності та
накладено штраф у розмірі 510 грн., а до
позивача, як до суб'єкта
підприємницької діяльності
адміністративно-господарську санкцію
у виді штрафу в сумі 6800 грн. Звертає
увагу на те, що до вказаних осіб
притягнено до відповідальності
різного виду, вважає адміністративний
позов безпідставним та просить
відмовити у його задоволенні.
Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченні на позов,
просив у задоволенні позовних вимог
Дослідивши надані суду докази в межах
заявлених вимог, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
Відповідно до протоколу про
адміністративне правопорушення від
24.09.2013 року ЛВ № 217077 24.09.2013 року у смт.
Куликів Жовківського району
Львівської області продавець кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_4 здійснила продаж
тютюнових виробів особі, яка не досягла
16.10.2013 року Адміністративною комісією
Куликівської селищної ради
Жовківського району Львівської
області прийнято рішення №1, яким за
здійснення продажу тютюнових виробів
особі, яка не досягла 18 років, на ОСОБА_4
накладено адміністративне стягнення -
штраф у розмірі 510 грн. Вказане рішення
не оскаржувалось, штраф у розмірі 510
грн. сплачено 01.11.2013 року (відповідно до
квитанції № 25 від 01.11.2013 року).
17.03.2014 року Головним управлінням
Міндоходів у Львівській області
прийнято рішення про застосування
фінансових санкцій № 32/2100/НОМЕР_1,
відповідно до якого за порушення вимог
п. 2 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», а саме за
здійснення реалізації тютюнових
виробів особі, яка не досягла 18 років,
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
застосовано фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.
Зазначене рішення надіслано
відповідачу супровідним листом №
6362/10/13-01-21-02-11/549 від 18.03.2014 року.
Приймаючи рішення суд виходив з
Відповідно до ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.
Основні засади державної політики щодо
регулювання виробництва, експорту,
імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України, регулюються Законом
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995
року № 481/95-ВР (далі Закон України №
Відповідно до статті 15-3 Закону України
№ 481/95-ВР забороняється продаж пива
(крім безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
Відповідальність посадових осіб і
громадян за порушення норм Закону №
481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами
передбачена статтею 17 цього Закону.
Відповідно до абзацу 9 частини 2 статті
17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів
господарювання застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафів у
разі порушення вимог статті 15-3 цього
Закону - 6800 гривень.
Згідно з частиною 3 статті 17 Закону №
481/95-ВР рішення про стягнення штрафів,
передбачених частиною другою цієї
статті, приймаються органами державної
податкової служби та/або органом, який
видав ліцензію на право виробництва і
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у
межах їх компетенції, визначеної
Відповідно до частини 5 статті 17 Закону
№ 481/95-ВР дії органів, які мають право
контролю за реалізацією норм цього
Закону, можуть бути оскаржені в
місячний термін у судовому порядку.
У відповідності до частини 5 Закону №
481/95-ВР у разі невиконання суб'єктом
господарювання рішення органів,
зазначених у частині третій цієї
статті, сума штрафу стягується на
підставі рішення суду.
Стосовно форми оскаржуваного рішення
про застосування фінансових санкцій
Суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 58.1 статті 58
Податкового кодексу України у разі,
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі,
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.
Зазначена норма чітко встановлює, що в
разі, коли контролюючий орган діє на
підставі статті 54 цього Кодексу (тобто
коли він зобов'язаний визначити,
зокрема, суму штрафу за порушення вимог
законодавства, дотримання якого ним
контролюється), такий орган приймає
податкове повідомлення-рішення.
При цьому в пункті 58.1 статті 58
Податкового кодексу України
безпосередньо зазначено, що податкове
повідомлення-рішення приймається в
разі визначення суми грошового
зобов'язання, у тому числі за порушення
норм іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
Зазначене цілком стосується органів
доходів і зборів України, які
контролюють дотримання вимог
законодавства щодо обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
Контролюючий орган у разі виявлення
порушення вимог законодавства, яке
регулює обіг спирту, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів, якщо таке
порушення тягне за собою визначення
грошових зобов'язань у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, зобов'язаний прийняти
податкове повідомлення-рішення.
Тому прийняття будь-яких інших рішень
контролюючим органом у розумінні
Податкового кодексу України в разі
виявлення порушення вимог
законодавства, що регулює обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, суперечитиме Податковому
кодексу України. Відтак, з 1 січня 2011
року (від часу набрання чинності
Податковим кодексом України) у
контролюючих органів в розумінні
Податкового кодексу України відсутні
повноваження щодо прийняття інших
рішень, крім податкових
повідомлень-рішень, якими можуть бути
визначені грошові зобов'язання.
Суд зазначає, що окремі дефекти форми
рішення контролюючого органу не
повинні сприйматися як безумовні
підстави для висновку щодо
протиправності спірного рішення і, як
наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте
контролюючим органом у межах своєї
компетенції та з його змісту можна
чітко встановити зміст цього рішення
(зокрема, порушення законодавства, за
які застосовуються відповідні санкції,
та розмір останніх), таке рішення може
бути визнане судом правомірним навіть
у разі, коли не дотримано окремих
елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого
органу про застосування фінансових
санкцій за порушення вимог
законодавства з регулювання обігу
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, прийняте не за
формою, передбаченою для податкових
повідомлень-рішень, Суд розцінює як
податкове повідомлення-рішення з
окремими дефектами, які не змінюють
суті спірного рішення. Такої ж позиції
дотримується Вищий адміністративний
суд України у Інформаційному листі №
375/11/14-14 від 28.03.2014 року.

Судом встановлено та не заперечується
позивачем, що 24.09.2013 року у смт. Куликів
Жовківського району Львівської
області продавець кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_4 здійснила продаж
тютюнових виробів особі, яка не досягла
18 років. Відповідно до трудового
договору між працівником і фізичною
особою, яка використовує найману працю
від 23.08.2011 року ОСОБА_4 є найманим
працівником фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 та працює у кафе-барі
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1.

Суд вважає необґрунтованим твердження
позивача про те, що відповідачем
повторно застосовано фінансову
санкцію за одне і те ж порушення,
оскільки працівника позивача ОСОБА_4
притягнуто до адміністративної
відповідальності за порушення норм
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, а до позивача
застосовано
адміністративно-господарські санкції
за порушення статті 15-3 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Досліджені під час розгляду справи
докази та встановлені фактичні
обставини свідчать про законність
оскаржуваного рішення про
застосування фінансових санкцій.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Досліджені під
час судового розгляду справи докази
переконують у безпідставності
позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України у адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 49, 70 КАС України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що позивачем зроблено не
було.

Враховуючи наведене Суд дійшов
висновку, що позивач не довів порушення
відповідачем його законних прав,
свобод та інтересів, не надав доказів
протиправності оскаржуваного рішення
про застосування фінансових санкцій,
відтак, у задоволенні
адміністративного позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій № 32/2100/НОМЕР_1 від
17.03.2014 року слід відмовити повністю.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України судові витрати у формі
судового збору слід покласти на
позивача.

Згідно з п. п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» За подання
до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру сплачується судовий збір у
розмірі 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Суд зазначає, що позивачем під час
подання адміністративного позову було
сплачено судовий збір у розмірі 182,70
грн., відтак, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»
з позивача слід стягнути 1644,30 грн. (1827
грн. - 182,70 грн. = 1644,30 грн.).

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС
України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) 1644,30
грн. судового збору.

Апеляційну скаргу на постанову
суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та
підписано 02 червня 2014 року.

Суддя
Сподарик Н.І.