Справа № 2а-9220/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 р.
Справа № 20703/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представника позивача:
Мокрій Р.З.

та представника відповідача:
Яремко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Сокальської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 10
березня 2011 року у справі за позовом
Публічне акціонерне товариство
«Шахта» «Надія» до Сокальської
об'єднаної державної податкової
інспекціої Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 06 жовтня 2010
року №/0,-

В С Т А Н О В
И Л А:

18.10.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення від 06
жовтня 2010 року №/0.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони
самостійно визначивши та
перерахувавши суми ПДВ, виконали своє
зобов'язання зі сплати ПДВ за
визначеними ними періоди, що виключає
застосування до них штрафних санкцій
на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року в адміністративний позов
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області від 06 жовтня 2010 року №/0.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що граничний термін узгоджених
податкових зобов'язань сплив 19.02.2009
року, однак суми податкових зобов'язань
в граничні терміни не сплачені. У
даному випадку, відповідно до п.7.7 ст.7
Закону №2181-ІІІ, суми по платіжних
дорученнях, про які йдеться в позовній
заяві були спрямовані на погашення
податкового боргу, що виник у зв'язку з
несплатою позивачем самостійно
визначених сум податкового
зобов'язання у поданих до податкового
органу деклараціях по ПДВ в попередніх
роках, а саме суми по вищезгаданих
деклараціях. Вважають, що надходження
сум на сплату податків, зборів
(обов'язкових платежів) мають
спрямовуватись на погашення
податкових зобов'язань (податкового
боргу) платника податку у порядку
календарної черговості настання
граничних термінів сплати узгоджених
податкових зобов'язань.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта Яремко В.П. надала
пояснення та просить задовольнити
апеляційну скаргу.

Представник позивача Мокрій Р.З. у ході
апеляційного розгляду надав пояснення
та просить відхилити апеляційну
скаргу.

Ухвалою суду про процесуальне
правонаступництво замінено позивача
Державного відкритого акціонерного
товариства «Шахта «Надія» на його
правонаступника Публічне акціонерне
товариство «Шахта» «Надія»,
відповідача Державної податкової
інспекції у Сокальському районі
Львівської області на його
правонаступника Сокальська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Львівській області.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно п.5.1 ст.5 Закону №2181, податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації.

Платник податків, як передбачено
абзацом 1 пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону №2181,
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Таким чином, самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум в рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що податковим
інспектором ДПІ проведена перевірка
Товариства на предмет своєчасності
сплати узгоджених податкових
зобов'язань до бюджету, в ході якої ДПІ
встановлено порушення Товариством п.5.3
ст.5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» зі змінами та
доповненнями №2181 від 21.12.2000р.
(далі-Закон №2181). Товариством протягом
граничних строків несвоєчасно
сплачено узгоджені суми податкових
зобов'язань з податку на прибуток.

Згідно пп.17.1.7 ст.17 Закону №2181
податковим інспектором проведено
розрахунок штрафних санкцій за ставкою
50% на суму 145 986,51 грн. на підставі
декларації №41854 від 03.02.2009 р.; дата
нарахування-19.02.2009 р.; дата сплати-17.06.2010
р.; сума сплаченого боргу 133 251,93 грн.;
днів затримки-483; ставка 50%; сума
штрафних (фінансових) санкцій-66 625,97
грн.; декларації №41854 від 03.02.2009 р.; дата
нарахування-19.02.2009 р.; дата сплати-27.08.2010
р.; сума сплаченого боргу 44 161,07 грн.;
днів затримки-554; ставка 50%; сума
штрафних (фінансових) санкцій-22 080,54
грн.; податкового повідомлення-рішення
(форма "Р") № від 15.07.2009 р.; дата
нарахування-17.07.2009 р.; дата сплати-06.09.2010
р.; сума сплаченого боргу 114 560,00 грн.;
днів затримки-406; ставка 50%; сума
штрафних (фінансових) санкцій-57 280,00 грн.

На підставі Акта перевірки ДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 06.10.2010р.
№/0, яким на підставі пп.17.1.7 п.17.1
ст.17 Закону №2181 за порушення
граничного строку сплати податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 291 973,00 грн. затримку на 554 днів
Товариство зобов'язано сплатити штраф
у розмірі 50% у сумі 145 986,51 грн. за
платежем «податок на прибуток».

Пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181
передбачено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

У відповідності до вимог пп.7.1.1 п.7.1
зазначеної статті джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі отримані від
продажу товарів (робіт, послуг), майна і
немайнових цінностей, випуску цінних
паперів, у тому числі корпоративних
прав, отримані у позику (кредит), а також
з інших джерел з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно п.6 ст.7 Закону України «Про
Національний банк України» від 20.05.1999р.
за №679-ХІУ, з наступними змінами та
доповненнями, Національний банк
України визначає систему, порядок і
форми платежів, у тому числі між
банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 29
березня 2004 року за №377/8976, з наступними
змінами та доповненнями, передбачено,
що кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

Згідно пункту 3.8 даної Інструкції
Реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж-та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу". Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику, а
тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2
п.16.5 ст.16 Закону №2181 слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом №2181, який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
встановлює порядок погашення
зобов'язань юридичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків. Не передбачено таких
повноважень і згідно вимог Закону
України «Про державну податкову
службу» від 04.12.1990 року за №509- XII, з
наступними змінами та доповненнями.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, з чим погодилась колегія
суддів, що у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбачено п.
7.7. ст. 7 Закону №2181, податковий орган не
наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків, що
узгоджується з позицією ВАСУ, яка
викладена в Листі від 17.03.2009р. №358/13/13-09.

Право визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" слід вважати сплаченими у день
реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сокальської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року у справі №2а-9220/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний