Справа № 810/2738/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року №810/2738/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1022

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Тятькові І.А.

за участю представників сторін

від позивача:
ОСОБА_1 (за довіреністю)

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_2 Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
Абрамської Євгенії Миколаївни
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
Абрамської Євгенії Миколаївни (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування рішення державного
реєстратора Абрамської Євгенії
Миколаївни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від 9
квітня 2014 року №12303115; зобов'язання
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Києво-Святошинскього районного
управління юстиції Київської області
Абрамську Євгенію Миколаївну вчинити
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1006
га, що розташована на території
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки №:01:004:0146 (далі - земельна
ділянка).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 7 квітня 2014 року,
звернувшись до відповідача із заявою
про державну реєстрацію права
власності на земельну ділянку з
кадастровим номером №:01:004:0146, ним
було отримано рішення від 9 квітня 2014
року про відмову у вчиненні
реєстраційних дій, оскільки право
власності на вказану земельну ділянку
вже зареєстроване. Позивач стверджує,
що є єдиним власником земельної
ділянки, що підтверджується витягом з
Державного земельного кадастру, за
таких обставин, вважає, що відмова
відповідача є протиправною і порушує
його право на володіння, користування і
розпорядження майном.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, у яких зазначив,
що державний реєстратор Реєстраційної
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
при прийнятті рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень діяв у відповідності до вимог
закону.

Звертав увагу, що при розгляді поданих
документів та відомостей, що містяться
у Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно встановлено, що
земельна ділянка з кадастровим номером
№:01:004:0146 зареєстрована за іншою
особою, таким чином подані документи не
відповідають заявленому праву
власності, що унеможливлює здійснення
державної реєстрації. З огляду на
зазначене у задоволені
адміністративного позову просив
відмовити.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судові засідання не
забезпечив, про місце, дату та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

За таких обставин, суд, заслухавши
думку представника позивача, ухвалив
здійснювати розгляд справи за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, 7 квітня 2014 року звернувся до
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
із заявою (реєстраційний номер 6143861)
щодо проведення державної реєстрації
право власності на земельну ділянку, що
розташована на території АДРЕСА_1,
площею 0,1006 га, кадастровий номер
№:01:004:0146.

За наслідками розгляду заяви від 7
квітня 2014 року №6143861 та доданих
документів, відповідачем встановлено,
що згідно відомостей Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
земельну ділянку за вказаним
кадастровим номером зареєстровано за
іншою особою.

9 квітня 2014 року, на підставі статті 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» пунктів 20 та 28
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
відповідачем прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації №12303115
(а.с. 6).

Позивач з даним рішенням не
погоджується, у зв'язку з чим звернувся
до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, а також їх обтяжень,
врегульовано Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV)
та Порядком державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою Кабінету
міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№ 868.

Статтею 3 Закону №1952-IV встановлено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Частинами 3 та 5 цієї ж статті
передбачено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Державна реєстрація прав є
публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 4 Закону №1952-IV,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, у
тому числі: право власності на нерухоме
майно;

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
визначено статтею 15 Закону №1952-IV,
відповідно до якої, державна
реєстрація прав та їх обтяжень включає
такі етапи:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

У силу положень частини 4 статті 15
Закону №1952-IV, державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до статті 16 Закону №1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно здійснюється на
підставі заяви. Разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

У разі подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подаються оригінали
електронних документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, або електронні копії
оригіналів документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, виготовлені шляхом
сканування таких документів у
паперовій формі.

Згідно статті 19 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

У силу положень частин 1 статті 24 Закону
№1952-IV у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у тому
числі, якщо: заявлене право, обтяження
не підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа;
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;
заявником подано ті самі документи, на
підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Пунктом 15 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
встановлено, що під час розгляду заяви
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах.

Згідно пункту 8-1 частини 1 статті 9
Закону №1952-IV, під час проведення
державної реєстрації прав, які виникли
та зареєстровані в установленому
порядку до 1 січня 2013 року, державний
реєстратор запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно.

Органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування,
підприємства, установи та організації,
до яких надійшов запит, зобов'язані
безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки.

Відповідно до пункту 20 Порядку, за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Таким чином, особа, зацікавлена у
здійсненні державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, у тому
числі земельну ділянку, подає
державному реєстратору за
місцезнаходженням майна заяву, до якої
додає правовстановлюючий документ,
перелік яких встановлено статтею 19
Закону №1952-IV.

Аналіз положень Закону №1952-IV та
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно свідчить про те, що
вчиненню реєстраційної дії передує
встановлення державним реєстратором
відповідності заявленого права і
поданих документів відомостям, що
містяться у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, а також
інформацією, що надійшла на запит від
інших органів державної влади.
Водночас, державний реєстратор не
здійснює перевірку щодо наявності чи
відсутності спору на майно, відносно
якого подано заяву про державну
реєстрацію.

Виявлені у ході співставлення
заявлених прав та відомостей реєстру
розбіжності, суперечності є підставою
для відмови у державній реєстрації.

Відповідно до матеріалів справи, у
якості правовстановлюючого документу
до заяви про державну реєстрацію
речового права на нерухоме майно,
позивачем було надане рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року №369/8726/13-ц (а.с. 7), яким право
власності на земельну ділянку з
кадастровим номером №:01:004:0146
визнано за ОСОБА_2 у зв'язку із смертю
його дружини - ОСОБА_4

У ході розгляду справи, представник
позивач зазначив, що оскільки державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки проводиться лише після
державної реєстрації земельної
ділянки у Державному земельному
кадастрі, до заяви було також долучено
Витяг з Держаного земельного кадастру
щодо земельної ділянки №:01:004:0146
(а.с. 8-10), з якого вбачається, що визнана
рішенням суду за ОСОБА_2 земельна
ділянка належним чином зареєстрована
та рахується за його померлою дружиною
ОСОБА_4

Судом встановлено, що відповідачем,
після отримання від представника
ОСОБА_2 заяви про реєстрацію речових
прав на земельну ділянку площею 0,1006 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер №:01:004:0146,
цільове призначення: для ведення
особистого селянського господарства,
здійснено перевірку відомостей про
нерухоме майно, що наявні у Державному
реєстрі прав.

За результатами перевірки,
відповідачем сформовано витяг №20260918
від 9 квітня 2014 року, відповідно до
якого, земельна ділянка з кадастровим
номером №:01:004:0146 на підставі
договору дарування від 12 червня 2010
року, 12 лютого 2014 року зареєстрована за
ОСОБА_5

Крім того, місце знаходження земельної
ділянки, згідно відомостей Державного
реєстру прав є: АДРЕСА_1, цільове
призначення - для обслуговування
житлового будинку.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав. Невід'ємною складовою
частиною Державного реєстру прав є
база даних про реєстрацію заяв і
запитів та реєстраційні справи.

Відомості, що містяться у Державному
реєстрі прав, мають відповідати даним
реєстраційної справи, яка містить
документовані записи щодо прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх
невідповідності пріоритет мають дані
реєстраційної справи.

Таким чином, документи, на підставі
яких позивач звернувся до державного
реєстратора з метою реєстрації права
власності не відповідають відомостям,
що містяться у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
стосовно місцезнаходження земельної
ділянки, її розміру, цільового
призначення та попереднього власника.
Отже, заявлені позивачем права на
земельну ділянку №:01:004:0146 не
відповідають поданим документам.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

За таких обставин, висновок державного
реєстратора про невідповідність
заявлених прав поданим документам та
стосовно розбіжності щодо площі,
цільового призначення,
місцезнаходження і власника земельної
ділянки підтверджується дослідженими
у ході судового розгляду доказами.

Такі неузгодженості виключають
реєстрацію і, як наслідок, є підставою
для відмови у такій державній
реєстрації згідно пункту 4 частини 1
статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
відповідач, виявивши невідповідність
поданих позивачем документів для
державної реєстрації прав вимогам
встановленим Законом України 1952-IV,
правомірно виніс рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №12303115 від 9 квітня 2014 року.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції ОСОБА_3 про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень зобов'язання відповідача
вчинити державну реєстрацію щодо
вказаної земельної ділянки за ОСОБА_2
задоволенню не підлягають.

Разом з тим, враховуючи, що із
встановлених у ході розгляду справи
обставин та фактів вбачається, що за
кадастровий номер №:01:004:0146
присвоєно двом різним земельним
ділянкам, що мають різних власників та
місцезнаходження, суд вважає
необхідним звернути увагу позивача на
наступне.

Згідно пункту 4 Розділу VII Прикінцеві та
перехідні положення Закону України
«Про державний земельний кадастр» у
разі якщо земельні ділянки, обмеження
(обтяження) у їх використанні
зареєстровані до набрання чинності цим
Законом у Державному реєстрі земель,
відомості про такі земельні ділянки,
обмеження (обтяження) підлягають
перенесенню до Державного земельного
кадастру в автоматизованому порядку,
без подання заяв про це їх власниками,
користувачами та без стягнення плати
за таке перенесення.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про державний земельний кадастр»,
Державний земельний кадастр - єдина
державна геоінформаційна система
відомостей про землі, розташовані в
межах державного кордону України, їх
цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл
земель між власниками і
користувачами.

Кадастровий номер земельної ділянки -
індивідуальна, що не повторюється на
всій території України,
послідовність цифр та знаків, яка
присвоюється земельній ділянці під
час її державної реєстрації і
зберігається за нею протягом усього
часу існування;

Пунктом 4 Розділу VII Прикінцеві та
перехідні положення Закону України
«Про державний земельний кадастр»
встановлено, що у разі якщо після
перенесення інформації про земельні
ділянки з Державного реєстру земель до
Державного земельного кадастру
виявлені помилки у визначенні площ
та/або меж земельних ділянок
(розташування в межах земельної
ділянки частини іншої земельної
ділянки; невідповідність меж земельної
ділянки, вказаних у Державному реєстрі
земель, її дійсним межам;
невідповідність площі земельної
ділянки, вказаної у Державному реєстрі
земель, її дійсній площі у зв'язку із
зміною методів підрахунку (округлення);
присвоєння декільком земельним
ділянкам однакових кадастрових
номерів), такі помилки за згодою
власника земельної ділянки,
користувача земельної ділянки
державної чи комунальної власності
можуть бути виправлені на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) або за матеріалами
інвентаризації земель.

Зміна меж земельної ділянки при
виправленні вказаних помилок
допускається за письмовим погодженням
з особами, яким належить право
власності (а щодо земель державної та
комунальної власності - право
користування) на суміжні земельні
ділянки. Відсутність згоди власника
земельної ділянки, користувача
земельної ділянки державної чи
комунальної власності на виправлення
вказаних помилок не є підставою для
відмови у перенесенні відомостей про
відповідну земельну ділянку до
Державного земельного кадастру,
надання відомостей про земельну
ділянку з Державного земельного
кадастру. Про виявлені помилки
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, письмово
безоплатно повідомляє власників
(користувачів) земельних ділянок.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що здійсненню державної реєстрації
права власності на земельну ділянку
повинне передувати виправлення
наявних у Державному земельному
кадастрі помилок, пов'язаних із
тотожністю кадастрового номеру
земельної ділянки позивача з іншою
земельною ділянкою, що здійснюється за
зверненням заінтересованої особи на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) або за
матеріалами інвентаризації земель.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Докази надані відповідачем свідчать
про те, що державний реєстратор,
приймаючи оскаржуване рішення та
реалізуючи повноваження по відмові у
державній реєстрації, діяв на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
визначені Законами України.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності та враховуючи,
що відповідачем доведено
правомірність прийнятого рішення, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя /підпис/
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 3 червня 2014 року.