Справа № 2а/0370/525/12
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Справа № 90800/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
Мельник С.С.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційні скарги
Державної фінансової інспекції у
Волинській обл. та Любешівського
районного центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 06.04.2012р. в
адміністративній справі за позовом
Любешівського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до
Камінь-Каширської міжрайонної
державної фінансової інспекції про
визнання протиправним та скасування
вимоги про усунення порушень,
виявлених ревізією, -

В С Т А Н О В И Л А:

29.02.2012р. позивач Любешівський районний
центр зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
незаконними та скасувати п.п.3 та 4
листа-вимоги Камінь-Каширської
міжрайонної державної фінансової
інспекції № 330-14/71 від 27.01.2012р.; судові
витрати покласти на відповідача (а.с.2-7).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 06.04.2012р.
заявлений позов задоволено частково;
визнано незаконним та скасовано п.4
листа-вимоги Камінь-Каширської
міжрайонної державної фінансової
інспекції № 330-14/71 від 27.01.2012р.; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено (а.с.83-89).

Не погодившись з винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржили
сторони.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач Державна фінансова
інспекція у Волинській обл., яка
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні заявленого позову
відмовити (а.с.220-225).

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що судом прийнято до
уваги додаткову угоду, що була укладена
04.05.2011р. між Любешівським районним
центром зайнятості та ЗАТ
«Військова-страхова компанія» до
договору добровільного страхування
майна від 07.04.2011р. Вказаною угодою
викладено у новій редакції із
поширенням страхового захисту також на
майно, передане у безоплатне
користування школам. Проте, на момент
ревізії під час перевірки питання
правильності проведення операцій із
страхування майна та при підписанні
акта ревізії позивачем цієї додаткової
угоди представлено не було.

У своїй апеляційній скарзі позивач
Любешівський районний центр
зайнятості, який покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким заявлений позов задоволити
повністю (а.с.91-94).

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що згідно чинного
законодавства не передбачено порядку
застосування методів та принципів
визначення величини страхової суми; у
договорі добровільного страхування
майна МКО/12 № 0144222 від 05.04.2010р.,
укладеного між позивачем та ПАТ
«Страхова група «ТАС», страхова сума за
застрахованим майном, встановлені
договірними сторонами за домовленістю;
у п.п.5 та 8 договору визначено розмір
страхової суми в грошовому
еквіваленті, яка дорівнює балансовій
вартості застрахованого майна.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача на підтримання
поданої скарги та заперечення стосовно
апеляційної скарги відповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційні скарги в межах наведених у
них доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
Державної фінансової інспекції у
Волинській обл. підлягає до
задоволення, а апеляційну скаргу
Любешівського районного центру
зайнятості належить відхилити, з
наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність таких обставин;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідно до плану
контрольно-ревізійної роботи КРУ в
Камінь-Каширському і Любешівському
районах на IV квартал 2011 року та на
підставі направлення на проведення
ревізії № 103 від 24.10.2011р. проведено
впродовж 24.10.2011р.-16.12.2011р. планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності Любешівського районного
центру зайнятості за 2009-2010 роки та 9
місяців 2011 року.

За результатами проведеної ревізії
складено Акт № 330-14/20 від 16.12.2011р.
(а.с.10-40), яким встановлено, що
Любешівським районним центром
зайнятості згідно договору № 043/10/11/11
від 07.04.2011р. добровільного страхування
майна, укладеного з ПАТ
«Військово-страхова компанія»,
застраховано 15 ПАК «Мотиваційні
термінали розвитку зацікавленості до
професійного самовизначення»
загальною вартістю 320400 грн., які до
укладення договору страхування згідно
договорів про розміщення обладнання та
актів прийому-передачі передані 15
школам району.

Пунктом 1.1 цього договору страхування
передбачено, що об'єкт страхування є
застрахованим тільки на території
місцезнаходження майна за адресою:
смт.Любешів, вул.Незалежності, 36.

Пунктом 1.1 цього договору страхування
передбачено, що об'єкт страхування є
застрахованим тільки на території
місцезнаходження майна за адресою:
смт.Любешів, вул.Незалежності, 36.

Таким чином, в порушення п.1.1 договору
добровільного страхування майна №
043/10/11/11 від 07.04.2011р., в результаті
включення вартості
програмно-апаратних комплексів, які
були передані на відповідальне
зберігання школам району, завищено
страхову суму на 320400 грн., що призвело
до зайвого нарахування та
перерахування страхового платежу на
суму 8010 грн., чим на відповідну суму
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття завдано збитків.

Крім того, ревізією встановлено, що в 2010
році Любешівським центром зайнятості
укладено договір добровільного
страхування майна з ПАТ «Страхова
компанія «ТАС» № 0144222 від 05.04.2010р.,
згідно п.5 якого страхова сума
встановлена на балансову вартість
майна, а Любешівським центром
зайнятості страхова сума визначена у
розмірі 100 відсотків первісної
вартості, внаслідок чого встановлено
факт завищення страхової вартості
майна на суму 635447 грн., що призвело до
зайвого використання коштів Фонду в
сумі 10028 грн., чим на відповідну суму
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття завдано збитків.

Таким чином, ревізія прийшла до
висновку про порушення позивачем ст.988
Цивільного кодексу України, ст.9 Закону
України «Про страхування».

На підставі Акта ревізії позивачу
надіслана письмова вимога № 330-14/71 від
27.01.2012р. «Про усунення порушень,
виявлених ревізією Любешівського
районного центру зайнятості» (а.с.41),
відповідно до п.3 якої зобов'язано
позивача відобразити в обліку
дебіторську заборгованість на суму 8010
грн. за ненадані послуги по страхуванню
в результаті включення вартості
програмно-апаратних комплексів, які
були передані на відповідальне
зберігання школам району, провести
претензійно-позовну роботу з
страховиком щодо відшкодування зайво
перерахованого страхового платежу
шляхом повернення коштів або надання
відповідного виду послуг на суму 8010
грн.; згідно п.4 якої зобов'язано
позивача відобразити в обліку
дебіторську заборгованість на суму 10028
грн. в результаті завищення страхової
вартості майна, що призвело до зайвої
сплати страхового платежу на суму 10028
грн. та провести претензійно-позовну
роботу з страховиком щодо
відшкодування зайво перерахованого
страхового платежу шляхом повернення
коштів або надання відповідного виду
послуг на суму 10028 грн. В іншому випадку
стягнути вказані кошти з осіб, винних у
проведенні зайвих виплат, в порядку
передбаченому чинним законодавством.

Частково задовольняючи заявлений
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що між Любешівським районним
центром зайнятості та ПАТ «Військова
страхова компанія» 04.05.2011р. укладено
додаткову угоду № 1 до договору
добровільного страхування майна №
043/10/11/11 від 07.04.2011р., згідно якої внесено
зміни до п.1 договору, а саме: страховик
прийняв під страховий захист майно, що
належить страхувальнику (центру
зайнятості) та знаходиться за адресою:
Волинська обл., смт.Любешів,
вул.Незалежності, 36, а також майно, яке
передане у безоплатне користування за
зазначеними в угоді адресами.

З врахуванням вищевикладеного, суд
прийшов до висновку, що п.3 оскаржуваної
вимоги відповідача є незаконним та
підлягає скасуванню, оскільки
наявність додаткової угоди до договору
добровільного страхування майна, якою
передбачено страховий захист
програмно-апаратних комплексів, що
передані у тимчасове користування
школам, повністю спростовує висновки
ревізії про зайве перерахування
Любешівським районним центром
зайнятості 8100 грн. страхового платежу.

Згідно з п.5 договору добровільного
страхування майна МКО/12 №0144222 від
05.04.2010р., укладеного між позивачем та
ПАТ «Страхова група «ТАС», сторонами
обумовлено страхування будівлі з
внутрішнім оздобленням, обладнання та
іншого майна. Страхова сума
встановлюється за домовленістю між
страховиком та страхувальником на
момент укладення договору та
зазначається у п.5 договору (пункт 19.3).
Разом з тим, в п.5 договору вказана
первісна вартість будівель та
обладнання.

Таким чином, страхова сума в грошовому
еквіваленті визначена в розмірі 100
відсотків первісної вартості, а
виплата страхового відшкодування
передбачена з урахуванням ступеня
зносу (знецінення) застрахованого
майна.

Оскільки страхова сума у договорі
розрахована виходячи із первісної
вартості майна (без урахування зносу на
день укладення договору), то це
призвело до виплати у 2010 році страхової
премії у більшому розмірі, що
спричинило зайві витрати на суму 10128
грн. та завищення касових і фактичних
видатків позивача. При цьому,
покликання позивача на підтвердження
ПАТ «Страхова група «ТАС» своїх
зобов'язань про виплату страхового
відшкодування згідно
первісно-балансової вартості майна не
прийняті судом до уваги, оскільки таке
зобов'язання не викладене у додатковій
угоді до договору, а лише вказується у
листі, адресованому суду.

Між тим, наведені висновки суду першої
інстанції колегія суддів вважає
такими, що не у повній мірі
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, з наступних причин.

Згідно матеріалів справи 07.04.2011р. між
Любешівський районним центром
зайнятості та ПАТ «Військово-страхова
компанія» укладено договір
добровільного страхування майна №
043/10/11/11, відповідно до умов якого
страховик прийняв під страховий захист
майно, що належить Любешівському
центру зайнятості. Перелік майна
наведено у Додатку № 1 до даного
Договору. Відповідно до п.1.2. цього
договору предметом договору є майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням застрахованим майном.

ПАК «Мотиваційні термінали розвитку
зацікавленості до професійного
самовизначення» в кількості 15 одиниць,
які є майном центру зайнятості,
знаходяться на його балансі та
включені до вищезазначеного переліку
застрахованого майна, передані у
тимчасове користування в освітні
заклади району на підставі договорів
відповідального зберігання.

Пунктом 1.1 цього договору страхування
передбачено, що об'єкт страхування є
застрахованим тільки на території
місцезнаходження майна за адресою:
смт.Любешів, вул.Незалежності, 36.

Таким чином, в порушення п.1.1 договору
добровільного страхування майна №
043/10/11/11 від 07.04.2011р., в результаті
включення вартості
програмно-апаратних комплексів, які
були передані на відповідальне
зберігання школам району, завищено
страхову суму на 320400 грн., що призвело
до зайвого нарахування та
перерахування страхового платежу на
суму 8010 грн., чим на відповідну суму
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття завдано збитків.

При цьому, судом першої інстанції
безпідставно прийнято до уваги
додаткову угоду №1 від 04.05.2011р. до
договору добровільного страхування
майна № 043/10/11/11 від 07.04.2011р., якою
внесені зміни до п.1.1 договору та
поширено дію договору на майно, яке
передане у безоплатне користування за
зазначеними в угоді адресами.

На момент ревізії під час перевірки
питання правильності проведення
операцій із страхування майна та при
підписанні акта ревізії позивачем цієї
додаткової угоди представлено не було.

Позивач, заявляючи позов, не пов'язував
позовні вимоги з конкретною наявністю
вказаної додаткової угоди та не
обґрунтовував їх цією обставиною.

Таким чином, врахувавши вказану
додаткову угоду, суд не спростував
факту її відсутності під час
проведення ревізії, не з'ясував дійсних
причин укладення цієї угоди. Поклавши
наявність цієї додаткової угоди в
основу часткового задоволення позову,
суд фактично змінив підстави
заявленого позову, порушивши вимоги
процесуального закону, який надає таке
право лише позивачу.

Під час вирішення решти позовних вимог
колегія суддів виходить з того, що
згідно з п.5 договору добровільного
страхування майна МКО/12 № 0144222 від
05.04.2010р., укладеного між позивачем та
ПАТ «Страхова група «ТАС», сторонами
обумовлено страхування будівлі з
внутрішнім оздобленням, обладнання та
іншого майна.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
страхування» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) добровільне
страхування - це страхування, яке
здійснюється на основі договору між
страхувальником і страховиком.
Загальні умови і порядок здійснення
добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Цей Закон встановлює загальні умови
страхування, зокрема, визначає зміст
страхового ризику, страхового випадку,
страхової суми, страхового
відшкодування, страхового платежу.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону
страхова сума - це грошова сума, в межах
якої страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку. Страхова виплата - це грошова
сума, яка виплачується страховиком
відповідно до умов договору
страхування при настанні страхового
випадку. Страхове відшкодування - це
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку.

Законом передбачено, що розмір
страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. При страхуванні майна
страхова сума встановлюється в межах
вартості майна за цінами і тарифами, що
діють на момент укладання договору,
якщо інше не передбачено договором
страхування.

Умовами п.19.1 договору добровільного
страхування майна передбачено, що
страхова сума - це грошова сума у межах
якої страховик відповідно до умов
договору зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування при
настанні страхового випадку.

Страхова сума встановлюється за
домовленістю між страховиком та
страхувальником на момент укладення
договору та зазначається у п.5 договору
(п.19.3).

Визначена у п.5 договору страхова сума
будівлі становить 2719782 грн., обладнання
- 284516 грн., іншого майна - 74976 грн., а
всього 3079274 грн. та дорівнює первісній
вартості майна, що не заперечується
сторонами у справі.

Разом з тим, у п.2 заяви на страхування
майна позивач визначив балансову
вартість майна, яке підлягає
страхуванню, і ця вартість згідно
наведеного відповідачем розрахунку по
страхуванню на 635447 грн. є нижчою від
його первісної вартості.

Поняття балансової вартості визначене
в п.1.5 Інструкції з обліку необоротних
активів бюджетних установ, затв.
наказом Державного казначейства
України № 64 від 17.07.2000р. (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин); балансова (залишкова)
вартість необоротних активів - це
первісна вартість за вирахуванням суми
нарахованого зносу. Дійсна вартість -
відновна вартість за вирахуванням усіх
видів зносу, як це визначено пунктом 5
Методики оцінки державних
корпоративних прав, затвердженої
постановою КМ України № 1406 від 02.08.1999р.

Розглядуваним договором визначено, що
дійсна вартість застрахованого майна -
це ринкова вартість майна на день
укладення договору, що встановлено на
підставі документів, які підтверджують
вартість цього майна (п.15.9).

Разом з тим, якщо страхову суму за
договором встановлено у розмірі
більшому за дійсну вартість
застрахованого майна, зобов'язання
страховика обмежуються дійсною
вартістю майна, а страхове
відшкодування не сплачується у частині
страхової суми, що перевищує дійсну
вартість (п.21.3.2.2).

Таким чином, зі змісту договору слідує,
що страхова сума в грошовому
еквіваленті визначена в розмірі 100
відсотків первісної вартості, а
виплата страхового відшкодування
передбачена з урахуванням ступеня
зносу (знецінення) застрахованого
майна.

Страхова премія (п.9 договору)
розрахована з розміру страхової суми
(тобто, з первісної вартості майна,
вказаної в п.5 договору), помноженого на
розмір страхового тарифу, вказаного у
п.6 договору, та становить 40905 грн. 70 коп.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про
страхування» страховий платіж
(страховий внесок, страхова премія) - це
плата за страхування, яку
страхувальник зобов'язаний внести
страховику згідно з договором
страхування.

Оскільки страхова сума у договорі
розрахована виходячи із первісної
вартості майна (без урахування зносу на
день укладення договору), тому ця
обставина призвела до виплати у 2010 році
страхової премії у більшому розмірі, що
спричинило зайві витрати на суму 10128
грн. та завищення касових і фактичних
видатків позивача.

Не можуть прийматися до уваги
покликання позивача на підтвердження
ПАТ «Страхова група «ТАС» своїх
зобов'язань про виплату страхового
відшкодування згідно
первісно-балансової вартості майна,
оскільки таке зобов'язання не
викладене у додатковій угоді до
договору, а лише вказане у листі,
адресованому суду.

При цьому, колегія суддів враховує, що
позивач вільний у виборі контрагента
та визначені умов договору. Однак,
будучи органом державної влади, який
фінансується за рахунок коштів
бюджету, зобов'язаний забезпечувати
ефективне використання коштів: при
залученні мінімального обсягу
бюджетних коштів досягати
максимального результату при
використанні визначеного бюджетом
обсягу коштів, що є одним і з принципів
бюджетної системи України відповідно
до ст.7 Бюджетного кодексу України.

Оцінюючи в сукупності
вищевикладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про те, що заявлений позов про визнання
протиправним та скасування
обов'язкових вимог органу
контрольно-ревізійної служби є
безпідставним, а тому задоволенню не
підлягає.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги Державної
фінансової інспекції у Волинській обл.
є суттєвими і складають підстави для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
відмову у задоволенні заявленого
позову, з вищевикладених мотивів.

З цих же підстав апеляційну
скаргу Любешівського районного центру
зайнятості слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1
ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254
КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Волинській обл.
задоволити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 06.04.2012р.
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позову
Любешівського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до
Камінь-Каширської міжрайонної
державної фінансової інспекції про
визнання протиправним та скасування
вимоги про усунення порушень,
виявлених ревізією, - відмовити.

Апеляційну скаргу Любешівського
районного центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття залишити без
задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили, а у
разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька