Справа № 813/4015/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
Справа №
876/10621/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
23.07.2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кондитерська
фабрика «Ярич» до Державної податкової
інспекції у Кам'янка-Бузькому районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н
О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кондитерська
фабрика «Ярич» звернулося в суд з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 07.05.2013 року за
№.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
податковим органом помилково зроблено
висновок щодо нереальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Тесей ЛТД», ТОВ «Ю.О.
Електронікс -1», внаслідок чого
безпідставно збільшено податкове
зобов»язання з податку на додану
вартість. На момент вчинення
господарських операцій відомості про
вказаних контрагентів знаходилися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
останні були зареєстрованими
платниками податку на додану вартість.
Валові витрати та податковий кредит
сформовані відповідно до вимог п. 198.1,
п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. №2755-УІ у зв'язку з постачанням товару
та виконанням підрядних робіт. При
цьому понесені валові витрати та
сформований податковий кредит
підтверджуються первинними,
розрахунковими документами та
податковими накладними.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами щодо сформованого
податкового кредиту.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач - ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, який просить скасувати дану
постанову та прийняти нову про відмову
в задоволенні позову в повному об»ємі.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги та зазначає щодо неможливості
підтвердити факт виконання договірних
зобов»язань, оскільки у
підприємств-контрагентів позивача
відсутні трудові ресурси та виробничі
потужності, що виключає можливість
виконання взятих на себе зобов'язань
згідно укладених з позивачем
договорів. Відповідач прийшов до
такого висновку на підставі на акті
перевірки ДПІ у Шевченківському районі
м.Києва ДПС «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Тесей ЛТД» від 12.03.2012 року за
№694/2220/37818657 та ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва ДПС «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ю.О.Електронікс-1» згідно з яких на
момент проведення перевірки первинні
та інші документи відсутні,
підприємства за адресою вказаною в
реєстраційних документах не
знаходяться.

Апелянт вважає перевіркою доведеним,
що укладення договорів спрямовано на
здійснення операцій з отримання
податкової вигоди з метою штучного
формування податкового кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити, з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кондитерська
фабрика «Ярич» 17.09.2010 року
зареєстровано Кам»янко-Бузькою
районною державною адміністрацією та
20.09.2010 року взято на податковий облік і
на момент проведення перевірки
знаходиться на обліку в ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області та було зареєстрованим
платником податку на додану вартість.

Працівниками податкового органу
проведено позапланову документальну
невиїзну перевірку ТОВ «Кондитерська
фабрика «Ярич» з питань господарських
взаємовідносин з ТОВ ТОВ «Тесей ЛТД»,
ТОВ «Ю.О. Електронікс -1» за період з
01.09.2012 року по 30.09.2012 року.

16.04.2013 року за результатами перевірки
складено акт перевірки №120/22-00/36767366,
яким встановлено порушення
підприємством вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 ПК України від 02.12.2010 р. №2755-УІ, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 08500 грн. за вересень
місяць 2012 року.

Податковим органом 07.05.2013 року винесено
податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 127500 грн., в
тому числі, за основним платежем - 85000
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 42500 грн..

Між сторонами немає спору щодо змісту
та форми первинних документів, які є у
справі та досліджувалися під час
перевірки та під час судового розгляду.
Водночас, відповідач заперечує сам
факт (реальність) здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Тесей ЛТД», ТОВ «Ю.О.
Електронікс -1».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наступного.

Податкові зобовязання з податку на
додану вартість визначені внаслідок
порушення підприємством, на думку
відповідача, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.1 ст. 201 ПК України від 02.12.2010 р. №2755-У, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 85000 грн.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України від
02.12.2010 р. №2755-У, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України від
02.12.2010 р. №2755-У, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податкою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 р.
№2755-У визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України від
02.12.2010 р. №2755-У не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналіз ст.198 ПК України від 02.12.2010 р.
№2755-У, випливає, що визначальною
підставою для формування податкового
кредиту є достовірне встановлення
обставин щодо реальності
господарської операції, наявності
правових та фактичних підстав для
витрат з придбання товарів, робіт,
послуг.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» №996 від
16.07.1999р., підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Аналізуючи наведені приписи ПК
України від 02.12.2010 р. №2755-У суд першої
інстанції вірно зазначив, що
необхідною умовою для віднесення
платником ПДВ до податкового кредиту
звітного періоду сум ПДВ, включених в
ціну придбаних товарів (послуг), є факт
придбання таких товарів (послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника. Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Господарська
діяльність платника податку повинна
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Отже, Податковим кодексом України
передбачено лише один випадок
невключення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної, а в
даному випадку податкові накладні
отримані позивачем від контрагентів
оформлені у відповідності до вимог
п.201.1 Податкового кодексу України і
містять необхідні реквізити,
передбачені Податковим кодексом
України.

Судом апеляційної інстанції, з
врахуванням встановленого судом
першої інстанції, встановлено, що ТОВ
«Кондитерська фабрика «Ярич» здійснює
діяльність, зокрема з виробництва
какао, шоколаду ту цукрових
кондитерських виробів. Також, усі
необхідні документи, які дають право
займатись такими видами діяльності у
позивача наявні. У позивача наявні
виробничо-технічні та трудові ресурси,
необхідні для даного виду діяльності.

Між ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич»
(замовник) та ТОВ «Тесей ЛТД»
(підрядник) 02.07.2012 року укладено договір
підряду на виконання
ремонтно-будівельних робіт №02/07-ЯР
згідно з умов якого підрядник, в межах
договірної ціни, в погоджені сторонами
строки, зобов'язується на свій ризик, за
допомогою своїх матеріалів, засобів
виконати ремонтно-будівельні роботи
(надалі роботи), а замовник, - прийняти
належно виконані підрядником роботи та
оплатити їх відповідно до умов даного
договору. Об'єктом, де будуть
проводитись роботи є
зефірно-мармеладний цех кондитерської
фабрики, розташованої за адресою -
Львівська область, Кам'янка-Бузький
район, с.Старий Яричів, вул.Заводська, 1.

Також між ТОВ «Кондитерська фабрика
«Ярич» (покупець) та ТОВ
«Ю.О.Електронікс-1» (продавець) 20.09.2012
року укладено договір купівлі-продажу
№01-20/КП згідно з умов якого продавець
передає у власність покупця, а покупець
приймає та оплачує на умовах даного
договору обладнання, а саме: джерело
безперебійного живлення виробництва
АРС Symmetra (Smart UPS VT 15 kVa) з акумуляторними
батареями, далі товар, комплектність,
кількість та ціна якого погоджені
сторонами в Специфікації до даного
Договору, що є його невід'ємною
частиною.

В підтвердження здійснення
вищенаведених господарських операцій
позивачем надано договір підряду на
виконання ремонтно-будівельних робіт
від 02.07.2012 за №№01-20/КП, акт
приймання-передачі об'єкта від 02.07.2012
року, погодження договірної ціни на
ремонтно-будівельні роботи у
зефірно-мармеладному цеху, що
здійснюється у 2012 році, акт приймання
виконаних підрядних робіт за серпень
2012 року, довідку про вартість виконаних
підрядних робіт за серпень 2012 року,
податкові накладні, платіжні
доручення, технічний паспорт
мармеладно-зефірного цеху, договір
купівлі-продажу №01-20/КП від 20.09.2012 року,
додаток №1 до даного договору,
видаткова накладна №996 від 28.09.2012 року,
журнал реєстрації довіреностей,
податкові накладні, платіжні
доручення, технічну документацію на
обладнання, тощо.

Також, позивачем надано докази в
підтвердження обставин фактичної
купівлі блоку безперебійного живлення
виробництва АРС Symmetra (Smart UPS VT 15 kVa) та
його використання у своїй
господарській діяльності. Такими,
зокрема, є наказ про відрядження
технічного директора від 27.09.2012 року за
№27/09-02, посвідчення про відрядження від
28.09.2012 року та висновок експерта
Львівської торгово-промислової палати
від 26.06.2013 року за №2-731-В.

Позивачем на підтвердження
обгрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість за перевірений період
були надано податкові накладні, що
знаходяться в матеріалах справи.

В основу висновку про порушення
законодавства ТОВ «Кондитерська
фабрика «Ярич», ДПІ поклало інформацію,
встановлену за актом перевірки ДПІ у
Шевченківському районі м.Києва ДПС
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Тесей ЛТД» від
12.03.2012 року за №694/2220/37818657 згідно з якого
на момент проведення перевірки
первинні та інші документи відсутні,
підприємство за адресою вказаною в
реєстраційних документах не
знаходиться. Також, перевіряючі
послались на акт перевірки ДПІ у
Шевченківському районі м.Києва ДПС
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ
«Ю.О.Електронікс-1» з якого вбачається,
що відповідно до наданої інформації СУ
ГУ МВС України у м.Києві було опитано
гр.ОСОБА_3, який повідомив про свою
непричетність до здійснення
господарської діяльності
підприємства. За даним фактом 24.01.2013
року зазначені відомості були внесені
СУ ГУ МВС України у м.Києві до Єдиного
реєстру досудових розслідувань
№0000099, за ознаками злочину,
передбаченого ст.205 КК України.

Також податковий орган у акті
перевірки посилається на протокол
допиту гр.ОСОБА_3

Однак, суд першої інстанції підставно
критично віднісся до наведених
доказів, ДПІ, при цьому зазначаючи
наступне.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.72 КАС
України саме вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

За змістом статті 72 КАС України,
відповідно до буквального тлумачення
зазначеної норми, преюдиційними
обставинами, що звільнені від
доказування, є обставини, встановлені
безпосередньо: 1) або вироком у
кримінальній справі; 2) або постановою
про адміністративний проступок.

Відповідно, обставина, в даному
випадку, відсутності об'єктів
оподаткування, через призму
непричетності до фактичної діяльності
ТОВ «Ю.О.Електронікс-1», що встановлена
в інших процесуальних актах, як то
наведених вище, не сприймається судом
як обов'язкова, відповідно до частини
четвертої статті 72 КАС України.

Суд відхиляє покликання ДПІ на дані
аналізу податкової звітності АІС,
оскільки ДПІ не дало письмових доказів
цього, а лише використало матеріали
перевірки іншого податкового органу.
Крім того, це не свідчить про не
спроможність виконання господарських
зобовязань. Щодо встановлених
відхилень між сумами податкового
кредиту по ПДВ позивача та податковими
зобовязаннями ТОВ «Тесей ЛТД», ТОВ «Ю.О.
Електронікс -1» в сумі 85000 грн. за
вересень 2012 р., то суд зазначає, що
платник податків (позивач) не може
відповідати за податкові зобовязання
іншого, і вплинути на це ніяк не може.

Окрім цього, відповідач не довів, хто
саме поставляв зазначене обладнання та
виконував підрядні роботи, якщо не
зазначені підприємства, і на яких
умовах, якщо не на тих, які передбачені
відповідними договорами. Крім того, це
не свідчить про не спроможність
виконання господарських зобовязань.

Разом з тим, що стосується позивача, то
податковий орган взагалі не
висловлював сумнівів в його не
спроможності виконувати господарські
операції.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" від
15.05.2003р. №755-ІV якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

На момент вчинення господарських
операцій позивачем з ТОВ «Тесей ЛТД»,
ТОВ «Ю.О. Електронікс -1» відомості про
зазначених контрагентів знаходилися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.
Вказані обставини не заперечуються
податковим органом в акті перевірки і
під час розгляду судової справи по
суті.

Також на момент вчинення оспорюваних
господарських операцій контрагенти
позивача були в установленому порядку
зареєстрованими платником податку на
додану вартість з правом складання
податкових накладних.

Водночас, у разі доведення вироком суду
події злочину і вини посадових осіб під
час здійснення господарських операцій
з ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич»,
податковий орган може вимагати
перегляду судового рішення за
нововиявленими обставинами. На даний
момент, достовірних фактів, які б не
викликали сумніву в суду в реальності
придбання вугілля, їх поставки немає.

Також, ТОВ «Тесей ЛТД» на момент
виконання робіт володіло ліцензією на
здійснення господарської діяльності у
будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури від 13.12.2011 року
серії АВ №601162.

Одночастно необхідно зазначити, що
визнання фіктивного правочину
недійсним відбувається за рішенням
суду, єдиним допустимим засобом
доказування факту фіктивності
правочину є рішення суду. Інші докази,
зокрема й акти перевірки податкового
органу, цю обставини підтвердити не
можуть в силу прямого припису закону, а
отже й не можуть братися до уваги судом
під час вирішення справи.

Проаналізувавши зазначене суд вважає,
що наведені в акті перевірки дані щодо
ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич» є
субєктивним припущенням податкового
органу про неможливість здійснювати
господарські операції з ТОВ «Тесей
ЛТД», ТОВ «Ю.О. Електронікс -1».

Отже, як встановлено судом та знайшло
своє підтвердження в матеріалах
справи, між позивачем та контрагентами
укладено господарські договори, факт
виконання яких підтверджується
належними та допустимими доказами,
відтак позивач правомірно відобразив
виписані від постачальників
(продавців) податкові накладні у
податковому обліку і правомірно
сформував податковий кредит.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятого
рішення.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013 року
у справі №813/4015/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 27.05.2014р.