Справа № 1506/87/12 (2а/1506/39/12)
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/800/24127/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Біляївського районного суду Одеської
області від 25 квітня 2012 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Августівської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, про
визнання незаконними рішень та
скасування державних актів на право
приватної власності на землю, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до
Августівської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
в якому просив: визнати незаконним
рішення відповідача № 51/Р-ХХІІІ від 24
грудня 1999 року "Про вилучення земельної
ділянки площею 0,12 га в садовому
кооперативі "Авіатор" та передачі її
ОСОБА_6"; визнати незаконним рішення
відповідача від 16 листопада 2006 року №111
А/Р -V-V "Про передачу земельної ділянки в
кооперативі "Гідропорт" ОСОБА_4";
визнати незаконними та скасувати
державні акти на право приватної
власності на землю, видані на ім'я
ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржуваними рішеннями відповідача у
позивача протиправно вилучено належну
йому земельну ділянку та передано її
іншим особам, оскільки позивач від
належного йому майна не відмовлявся, а
відповідач не мав права приймати такі
рішення.

Постановою Біляївського районного
суду Одеської області від 25 квітня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково: визнано незаконним рішення
Августівської сільської ради
Біляївського району Одеської області
від 24 грудня 1999 року № 51/Р-XXIII про
вилучення у ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 0,12 га в садовому кооперативі
"Авіатор" і передачі його ОСОБА_6 і
рішення Августівської сільської ради
Біляївського району Одеської області
від 16 листопада 2006 року № 111A/P-V-V про
передачу земельної ділянки площею 0,12
га в садовому кооперативі "Гідропорт"
ОСОБА_4; скасовано державний акт на
право приватної власності на землю,
серія ІІІ-ОД № 068923, на земельну ділянку
№21а, виданий 05 червня 2000 року на
підставі рішення Августівської
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 24 грудня 1999 року
№ 51/Р-ХХІІІ на ім'я ОСОБА_6; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, рішенням ХІ
сесії Августівської сільської ради
народних депутатів від 18 березня 1993
року позивачу передано у власність
земельну ділянку площею 0,12 га, яка
розташована на території
Августівської сільської ради, для
ведення садівництва, у зв'язку з чим
позивач отримав державний акт на право
приватної власності на землю від 05
липня 1993 року.

У зв'язку з допущеною опискою при
зазначенні по-батькові власника
земельної ділянки в акті на право
власності на землю, рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
13 липня 2007 року, яке набрало законної
сили 23 липня 2007 року, встановлено
юридичний факт належності позивачу
державного акту на право власності на
землю від 05 липня 1993 року, який
зареєстрований в книзі реєстрації
державних актів за № 5.

Рішенням Августівської сільської ради
від 24 грудня 1999 року № 51/Р-ХХІІІ
зазначену земельну ділянку на підставі
статті 27 Земельного кодексу України (в
редакції 1992 року) вилучено у позивача,
як таку, що не оброблялася, та передано
у приватну власність ОСОБА_6, у зв'язку з
чим остання 05 червня 2000 року отримала
Державний акт на право приватної
власності на землю, який зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю № 99
за № 1936.

Рішенням Августівської сільської ради
від 16 листопада 2006 року № ІІІ А/Р-V-V на
підставі заяви ОСОБА_6 надано згоду на
передачу у приватну власність
земельної ділянки, яка знаходиться у
користуванні, ОСОБА_4 та вирішено
клопотати перед Біляївською районною
державною адміністрацією про надання
дозволу на складання технічної
документації щодо виготовлення
документів, що посвідчують право
власності на земельні ділянки
громадянам, у тому числі ОСОБА_4.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що в силу положень
статті 28 Земельного кодексу України (в
редакції 1992 року) питання припинення
права приватної власності на землю,
зокрема, у випадку невикористання
протягом одного року земельної
ділянки, наданої для
сільськогосподарського виробництва,
належало вирішувати в судовому
порядку, чого відповідач не зробив, чим
порушив права позивача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 28 Земельного кодексу України 1992
року право колективної та приватної
власності на земельну ділянку чи її
частину припиняється у разі припинення
у випадках, передбачених пунктами 4, 6 - 8
статті 27 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 28 Земельного
кодексу України 1992 року визначено, що
при вилученні земельної ділянки
відповідно до пункту 4 частини першої
цієї статті, припинення права
власності на землю провадиться в
судовому порядку.

Згідно з пунктом 8 частини першої
статті 27 Земельного кодексу України
право користування земельною ділянкою
чи її частиною припиняється у разі
невикористання протягом одного року
земельної ділянки, наданої для
сільськогосподарського виробництва, і
протягом двох років - для
несільськогосподарських потреб.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
вилучення у позивача належної йому
земельної ділянки та припинення його
права приватної власності слугувала та
обставина, що власник не обробляє цю
ділянку, тобто не використовує її
протягом одного року.

З огляду на наведене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
те, що відповідач не мав права вилучати
у позивача належну йому земельну
ділянку з вказаних підстав у
позасудовому порядку, а відтак і не мав
повноважень розпоряджатись цією
ділянкою в подальшому та передавати її
іншим особам.

Відносно тверджень заявника
касаційної скарги про те, що земельна
ділянка, яка була передана ОСОБА_6, не є
тією ж ділянкою, що належала позивачу,
спростовується встановленими судами
попередніх інстанцій обставинами та
наявними матеріалами справи.

Відносно тверджень заявника
касаційної скарги про необхідність
закриття провадження у справі через
наявність ухвали про залишення позову
ОСОБА_5 з того ж самого предмету без
розгляду через порушення ним строку
звернення до суду без надання
клопотання про поновлення строку, яка
набрала законної сили, колегія суддів
зазначає, що статтею 155 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивачу надано право повторно
звернутись до суду за умови усунення
підстав, за яких попередній позов було
залишено без розгляду.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
знайшов поважними причини пропуску
позивачем строку звернення до суду та
поновив цей строк, колегія суддів не
вбачає підстав для закриття
провадження у справі, оскільки
наявність ухвали про залишення позову
без розгляду з підстав пропуску строку
за умови відсутності клопотання про
поновлення строку, не може бути
підставою для закриття провадження у
справі, в якій позивач згодом звернувся
з позовом з того ж самого предмету та
усунув вказані підстави шляхом подання
відповідного клопотання.

Враховуючи встановлені у справі
обставини та наведені вимоги закону,
колегія суддів вважає, що оскаржувані
судові рішення є законними та
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Біляївського районного суду
Одеської області від 25 квітня 2012 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша