Справа № 826/18271/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Соколова О.А.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Грандбуд
Технологія» на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 11
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Грандбуд
Технологія» до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправним
та скасування податкове
повідомлення-рішення № від 07.08.2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року, позивач звернувся
до Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування податкове
повідомлення-рішення № від 07.08.2013
року. Свої позовні вимоги мотивував
тим, що податкове повідомлення-рішення
№ від 07.08.2013 року є безпідставним
та необґрунтованим. На запит ДПІ у
Дніпровському районі м.Києва від 14.06.2013
року TOB «Грандбуд Технологія» було
повідомлено, що у зв'язку з
невиконанням умов договору №01/04/13 від
01.04.2013 року зі сторони TOB
«Град-Будсервіс», позивач самостійно
зняв з податкового кредиту суму у
розмірі 316 680,00 грн. за квітень 2013 року,
що було підтверджено уточнюючим
розрахунком податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок. Зазначив також, що по
взаємовідносинам з TOB «Град-Будсервіс»,
TOB «Грандбуд Технологія» сформований
податковий кредит самостійно зменшило
та зафіксувало в уточнюючому
розрахунку. Висновок про нереальність
фінансово-господарських операцій TOB
«Грандбуд Технологія» із його
контрагентами відповідачем було
зроблено на підставі акта №723/22.5-10/35723899
від 21.06.2013 року про неможливість
проведення зустрічної перевірки ТОВ
«Град-Будсервіс» з питань
правомірності проведених
господарських відносин із платниками
податків за квітень 2013 року. На думку
позивача, вказаний акт не може бути
використаний як доказ нереальності
фінансово-господарських операцій TOB
«Грандбуд Технологія» із його
контрагентами, оскільки сам по собі він
свідчить лише про відсутність
будь-яких доказів у ДПІ у Дніпровському
районі м.Києва стосовно господарських
операцій TOB «Град-Будсервіс».

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 11
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Грандбуд
Технологія», зареєстровано як юридична
особа Дніпровською районною у м.Києві
державною адміністрацією 04.02.2011 року
№0016296, ідентифікаційний код
юридичної особи 37500953, що підтверджено
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та довідкою АБ №692128 з
Єдиного Державного реєстру
підприємств та організацій України, в
яких зазначено, що основним видом
діяльності позивача за КВЕД є
штукатурні роботи.

На час розгляду справи ТОВ «Грандбуд
Технологія» зареєстроване як платник
податку на додану вартість з 19.08.2011 року
(індивідуальний податковий номер -
33), номер свідоцтва платника
податку на додану вартість - 200123230, що
підтверджується даними з реєстру
платників податку на додану вартість,
розміщеному на офіційному веб-сайті
Державної податкової служби України
(www.sts.gov.ua) та свідоцтвом про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Державна податкова інспекція у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві є
контролюючим органом, який в розумінні
п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу
України контролює податки, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, крім зазначених у
підпункті 41.1.2 цього пункту, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. (п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України)

Згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 кодексу,
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності обставини, а
саме, за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Згідно з п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 кодексу,
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності обставини, а
саме, за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового
кодексу України, результати перевірок
(крім камеральних та електронних
перевірок) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Керуючись вищезазначеними нормами
податкового законодавства та на
підставі наказу керівника податкового
органу №225 від 15.07.2013 року «Про
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки»,
направлень на перевірку від 16.07.2013 року
№1217, №1218, Державною податковою
інспекцією у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача по
взаємовідносинах із платниками
податків ТОВ «Град-Будсервіс» та ТОВ
«Маре Аззуро» за квітень 2013 року. За
наслідками перевірки було складено акт
від 22.07.2013 року №376/26-53-22-03-21/37500953.

Перевіркою не встановлено
взаємовідносини з ТОВ «Маре Аззуро».
Під час проведення документальної
перевірки перевіряючим встановлено, що
в квітні 2013 року позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «Град-Будсервіс»
на підставі договору підряду №Г-01/04/13
від 01.04.2013 року предметом якого є
виконання будівельно-монтажних робіт.
Згідно пояснень директора ТОВ
«Грандбуд Технологія», у зв'язку з
невиконанням умов договору №Г-01/04/13 від
01.04.2013 року зі сторони ТОВ
«Град-Будсервіс» як недобросовісного
контрагента, позивач добровільно
зменшує податковий кредит за квітень
2013 року.

Для роботи відповідачем був
використаний акт Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від
21.06.2013 року про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Град-Будсервіс»
з питань правомірності проведених
господарських відносин із платниками
податків за квітень 2013 року, в якому
встановлено, що останній за місцем
реєстрації не знаходиться, посадових
осіб підприємства не встановлено,
фактичного місцезнаходження
підприємства за період з моменту
реєстрації та в ході проведення
перевірки встановити немає можливості.
Згідно податкової звітності у ТОВ
«Град-Будсервіс» відсутні основні
засоби, виробниче обладнання,
складські та торгівельні приміщення,
транспорт та торгівельне обладнання,
сировина, матеріали для здійснення
основного виду діяльності, визначеного
згідно довідки з ЄДРПОУ, відсутні
наймані працівники та підприємством не
надано для перевірки первинні
документи, що свідчить про відсутність
господарських операцій. Вищенаведене
свідчить про те, що відсутній факт
реального здійснення господарської
діяльності між ТОВ «Град-Будсервіс» з
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період
квітень 2013 року. Перевіряючі прийшли до
висновку, що проведеною звіркою ТОВ
«Град-Будсервіс» неможливо
підтвердити реальність проведених
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період
квітень 2013 року та документально не
підтверджено господарські відносини.

У висновках акту перевірки
відповідачем зазначено, що
документальною позаплановою виїзною
перевіркою ТОВ «Грандбуд Технологія»
встановлені порушення п.п.198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість, який підлягає сплаті
до бюджету у квітні 2013 року на суму 52
780,00 грн.

Відповідно до п.58.1 ст.58 Податкового
кодексу України, у разі коли сума
грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення - рішення від 07.08.2013 року
№ яким, згідно з п.54.3 ст.54, п.121.1
ст.121 Податкового кодексу України,
визначено позивачу суму податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі 65 975,00грн.
з якої основний платіж 52 780,00грн. та
штрафна санкція у розмірі 13 195,00 грн.

Спір виник через висновки податкового
органу про те, що встановлено
розбіжність при звірці показників
податкової звітності позивача по
взаємовідносинам із ТОВ
«Град-Будсервіс».

Відповідно до вимог ст.67 Конституції
України, платники податків повинні
сплачувати належні суми податків і
зборів у встановлені законами терміни.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в інформаційному листі від 02
червня 2011 року №742/11/13-11, судам належить
звертати особливу увагу на дослідження
обставин реальності здійснення
господарських операцій платника
податку, на підставі яких таким
платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. З метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку. При цьому в
обов'язковому порядку необхідно
досліджувати наявність господарської
мети при вчиненні відповідних дій
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарської операції
між ТОВ «Грандбуд Технологія» та ТОВ
«Град-Будсервіс», мету придбання
послуг/товарів, обставини використання
придбаних послуг/товарів у власній
господарській діяльності позивача,
встановити спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарських операцій (чи були
платниками податку на додану вартість).

Аналіз реальності господарської
операції повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків, усіх первинних документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції, -
договори, акти виконаних робіт тощо та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
зазначено, що підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

В статті 14 Цивільного кодексу України,
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Як підтверджено матеріалами справи,
між позивачем (Замовник) та ТОВ
«Град-Будсервіс» (Підрядник) 01.04.2013 року
укладено договір №Г-01/04/13 предметом
якого є наступне, Підрядник
зобов'язується в порядку та на умовах
зазначених у договорі, на свій ризик
виконувати будівельно-монтажні роботи
на користь Замовника в кількості та
обсягах відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
Замовник зобов'язується надати
Підряднику фронт робіт, передати
Підряднику затверджену
проектно-кошторисну документацію,
прийняти закінчені роботи в строк і в
порядку, визначених
проектно-кошторисною документацією та
оплатити їх.

Позивачем у вигляді передплати по
вказаному договору здійснено
перерахування коштів на поточний
рахунок ТОВ «Град-Будсервіс» у розмірі
316 680,00грн., про що свідчать банківські
виписки наявні в матеріалах справи.

Водночас, як встановлено у судовому
засіданні та не заперечувалося
сторонами по справі, позивачем у квітні
2013 року включено до складу податкового
кредиту по податку на додану вартість
суму 52 780,00грн. по контрагенту ТОВ
«Град-Будсервіс».

Позивач первинні документи на
виконання умов за договором підряду з
метою підтвердження фактичного
здійснення господарської операції, до
матеріалів справи та до перевірки
відповідачу, не надані.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового
кодексу України, у разі якщо до
закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам контролюючого органу,
які проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства. Частина 2 даної
статті передбачає, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2, 2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Згідно п.2.4 Положення № 88,
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, акти тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відсутність будь-яких первинних
документів на виконання умов договору
підряду № Г-01/04/13 від 01.04.2013 року
підтверджує їх нездійснення.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України, під господарською діяльністю
у цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Не можливо прийняти доводи позивача
щодо самостійного зменшення
податкового кредиту у розмірі 316
680,00грн. за квітень 2013 року, що було
підтверджено уточнюючим розрахунком
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість від 03.07.2013 року у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок, оскільки як
вбачається із матеріалів справи,
листом відповідача від 05.07.2013 року
№1232/10/26-53-15-01-11 зазначений уточнюючий
розрахунок не визнаний як податковий
звіт тому, що він не відповідає вимогам
діючого законодавства, який був
надісланий на адресу позивача.

П.49.11 ст.49 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі подання
платником податків до контролюючого
органу податкової декларації,
заповненої з порушенням вимог пунктів
48.3 та 48.4 ст.48 цього Кодексу, такий
контролюючий орган зобов'язаний надати
такому платнику податків письмове
повідомлення про відмову у прийнятті
його податкової декларації із
зазначенням причин такої відмови,
зокрема, у разі отримання такої
податкової декларації, надісланої
поштою або засобами електронного
зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з
дня її отримання.

Відповідно до п.49.15 ст.49 Податкового
кодексу України, податкова декларація,
надіслана платником податків або його
представником поштою або засобами
електронного зв'язку, вважається
неподаною за умови її заповнення з
порушенням норм п.48.3 і п.48.4 ст.48 цього
Кодексу та надсилання податковим
органом платнику податків письмової
відмови у прийнятті його податкової
декларації.

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

В процесі розгляду справи
представником позивача доказів крім
тих, що містяться у матеріалах справи,
до суду не надано, відомостей про
наявність інших доказів, які могли б
бути витребувані судом, позивачем не
надавалося.

У відповідності до частин першої та
четвертої статті 70 цього Кодексу,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статі 14
Податкового кодексу України
передбачено, постачання товарів -
будь-яка передача права на
розпорядження товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та
обставин справи, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
необхідними підставами для включення
позивачем до складу податкового
кредиту відповідних сум податку на
додану вартість є: придбання ним послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням.

Так, за попередніми висновками суду,
позивачем послуги у підприємства
контрагента не отримувалися, та як
наслідок не були використані в межах
своєї господарської діяльності, тому
позивачем безпідставно включені в
квітні 2013 року в складі податкового
кредиту суми податку на додану
вартість у розмірі 52 780,00грн., у зв'язку з
недоведеністю придбання у останнього
послуг.

Необхідно врахувати, що наявність
податкових накладних є обов'язковою
обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту. Від встановлення цієї
обставини залежить оцінка податкових
накладних як правової підстави для
віднесення сум податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту.

Враховуючи викладене, ТОВ «Грандбуд
Технологія» неправомірно формувало
податковий кредит по взаємовідносинам
з ТОВ «Град-Будсервіс» в квітні 2013 року,
а висновки акту перевірки про
заниження позивачем податку на додану
вартість є вірними, тому, збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість з урахуванням
штрафних санкцій згідно спірного
податкового повідомлення-рішення на
суму 65 975,00грн. є правомірним.

Таким чином, спірне податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 07.08.2013 року № є правомірним.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Грандбуд
Технологія» - залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 11
березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 03
червня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 29
травня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Троян Н.М.

Твердохліб В.А.