Справа № 22500/10/9104
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/50446/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Степашка О.І.

Шипуліної Т.М.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Приватного
підприємства «Нікотерм - ОВМ» на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011

у справі № 2а-457/10/1370

за позовом Приватного підприємства
«Нікотерм - ОВМ»

до Державної податкової
інспекції у Городоцькому районі
Львівської

області

про визнання нечинними та
скасування податкових повідомлень
рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Нікотерм -
ОВМ» звернулось до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Городоцькому районі
Львівської області про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень рішень.

Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
04.03.2010 позовні вимоги задоволено у
повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 04.03.2010
скасовано, прийняте нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду апеляційної інстанції позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, Вищий адміністративний
суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, відповідачем
була проведена планова виїзна
документальна перевірка Приватного
підприємства «Нікотерм - ОВМ»; за
результатами перевірки був складений
акт за № /1 від 20 липня 2009.

Перевіркою встановлено порушення
п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1., 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 15
травня 2009 року та № /1 від 20 липня
2009 року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 270248 грн. 00
коп.

Підставою для зазначеного
донарахування слугував висновок
податкового органу про заниження
позивачем бази оподаткування та
податкових зобов'язань, що підлягають
сплаті до бюджету, внаслідок зменшення
оподатковуваного доходу на суму
витрат, внаслідок включення до
податкового кредиту ПДВ у ціні
придбаного товару по господарським
операціям з ТОВ «Профліга». При цьому
податковий орган посилається на те, що
названий постачальник не має
необхідного матеріального ресурсу
(основних фондів, транспортних засобів
тощо) та відповідної кількості
персоналу для виконання розглядуваних
поставок, а також тим, що відносно
службових осіб ТОВ «Профліга»ПМ ДПА у
Львівській області порушено
кримінальну справу № 141-2352 за ознаками
злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.205,
ч.1 ст.209, ч.5 ст.191 КК України.

Колегія суддів погоджує висновок
Львівського окружного
адміністративного суду стосовно того,
що обов'язковими умовами виникнення у
платника права на податковий кредит та
на формування валових витрат є реальне
здійснення операції з придбання
товарів (робіт, послуг) та оформлення
цієї операції необхідними первинними
документами.

Адже, як випливає зі змісту пункту 1.7
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість», податковий кредит -
це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 названого Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної вартості
товарів, але не вище рівня звичайних
цін, у разі якщо договірна ціна на такі
товари відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари, та складається із сум податків,
нарахованих платником податку за
ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті
6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого податку у
зв'язку з придбанням товарів, не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Судова практика вирішення
податкових спорів виходить з
презумпції добросовісності платників
та інших учасників правовідносин у
сфері економіки. У зв'язку з цим
презюмується, що дії платника,
результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Згідно із абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
невідповідність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (абз. 1 ч. 2
ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України,
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконним
заволодіння ним.

Згідно з ст. 228 ЦК України правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Так, відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

У даному випадку податковим
органом не доведено невиконання
спірних операцій на користь позивача, а
отже не доведено обставин та не надано
доказів на їх підтвердження, які б
унеможливлювали формування позивачем
податкового кредиту за зазначеними
операціями.

Також, судова колегія зазначає, що
надані позивачем документи повністю
підтверджують реальність
господарської операції.

Суди попередніх інстанцій
правомірно не взяли до уваги посилання
відповідача на те, що відносно
службових осіб ТзОВ
«Профліга»порушено кримінальну
справу, оскільки відповідно до Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду погоджує
висновок суду Львівського окружного
адміністративного суду, що оскільки
відповідачем не доведено порушень
позивачем порядку відображення в
деклараціях з податку на додану
вартість сум податкових зобов'язань та
наявність первинних документів, на
підставі яких позивачем сформовано
податковий кредит, встановлення судами
попередніх інстанцій достовірності
підтвердження реальності здійснення
позивачем господарських операцій,
сплати податку на додану вартість та
його сум, то позивачем було правомірно
віднесено сплачені суми податку до
податкового кредиту.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Приватного підприємства «Нікотерм -
ОВМ» на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2011 у справі № 2а-457/10/1370 слід
задовольнити, постанову суду апеляції
інстанції скасувати, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 04.03.2010
залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Нікотерм - ОВМ»
задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011 у
справі № 2а-457/10/1370 скасувати.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 04.03.2010

№ 2а-354/10/2270/3 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але можу бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді О.І.
Степашко Т.М.Шипуліна