Справа № 2а-1095/11
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Справа № 144605/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П.,

Онишкевича Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Косівському
районі Івано-Франківської області на
постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 16.03.2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Косівському районі Івано-Франківської
області про зобов'язання нарахувати та
виплатити підвищення до пенсії дітям
війни,

В С Т А Н О В И В:

09.03.2011 року ОСОБА_2 (далі по тексту -
позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Косівському районі Івано-Франківської
області (далі по тексту - управління), в
якому просив відновити пропущений
строк звернення до суду; зобов'язати
управління нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 01.12.2008
року по 01.03.2011 року з урахуванням вимог
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та проведених виплат.

Ухвалою Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 09.03.2011
року року позовні вимоги за період з
01.12.2008 року по 08.09.2010 року залишені без
розгляду відповідно до ст.99, 100 КАС
України.

Постановою Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 16.03.2011
року заявлений позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
управління; зобов'язано нарахувати і
виплатити позивачу підвищення до
пенсії відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», за період з 09.09.2010 року по 09.03.2011
року включно з урахуванням вимог ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та проведених виплат.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання що подана апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни та відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» (у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач належить до категорії
громадян, на яких поширюються державні
соціальні гарантії дітей війни,
перебуває на обліку у вищезгаданому
управлінні а тому він має право на
встановлене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за, 2011 рік, апеляційний суд
вважає, що такі підлягають задоволенню,
так як Законами України "Про Державний
бюджет на 2011 рік", "Про Державний бюджет
на 2011 рік" дію ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно до Законів України "Про
Державний бюджет на 2011 рік", "Про
Державний бюджет на 2011 рік" розміри
державних соціальних гарантій на, 2011
рік, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цими
Законами, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, відповідач у 2011 році,
повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивачу здійснює Пенсійний
фонд України в особі вищезгаданого
управління, а також виходячи з вимог п.15
Положення про Пенсійний фонду України,
затв. постановою КМ України № 1261 від
24.10.2007р., відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії, як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань, до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

При зверненні до суду позивачем
заявлено позовні вимоги в межах
шестимісячного строку звернення до
суду з урахуванням вимог ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
проведених виплат.

Правильно встановивши підставність
позовних вимог позивача, суд першої
інстанції не невірно зазначив
початкову дату, за який позов належить
задовольнити, хоч позивач просив про
задоволення його вимог за період з
01.12.2008 року по 01.03.2011 року, а суд повинен
був це зробити відповідно до частини
другої статті 11 КАС України, де
зазначено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше, як за
позовною заявою і не може виходити за
межі позовних вимог.

Враховуючи наведені доводи та
обставини у справі колегія, суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов слід задовольнити,
визнавши дії управління щодо
нездійснення нарахування та виплати
позивачу підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" протиправними, та зобов'язавши
відповідача провести нарахування і
виплату позивачу підвищення до пенсії
в розмірі 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 09.09.2010 року та в
подальшому з врахуванням виплачених
сум.

Крім того, вирішуючи даний
публічно-правовий спір суд першої
інстанції помилково допустив негайне
виконання ухваленої постанови в
цілому, хоч системний аналіз положень
ч.1 та 2 ст.256 КАС України вказує на
можливість негайного виконання
судових рішень у справах цієї
категорії виключно у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на вищевикладене, існують
підстави для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
задоволення заявленого позову із
зазначенням меж стягнення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254, 256
КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Косівському
районі Івано-Франківської області
задоволити частково.

Постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 16.03.2011
року у справі № 2-а-1095/11 скасувати та
прийняти нову, якою позов ОСОБА_2
задоволити.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Косівському районі
Івано-Франківської області щодо
нездійснення нарахування та виплати
ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Косівському районі
Івано-Франківської області області
провести ОСОБА_2 нарахування і виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 09.09.2010 року та в подальшому, із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та проведених
виплат за вказаний період.

Допустити постанову суду до негайного
виконання у межах суми стягнення за
один місяць.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В.
Онишкевич