Справа № 2-а-5872/2011
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Справа № 3102/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 12
лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення,

В С Т А Н О
В И В :

06.02.2014 ОСОБА_1 звернулася до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання судового рішення, а саме
постанови Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 13
липня 2011 року в справі №2а-5872/11, на
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області (далі -
УПСЗН) одноразову компенсацію за шкоду
заподіяну здоров'ю в сумі 17110,20грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 12
лютого 2014 року провадження у справі за
заявою ОСОБА_1 про зміну способу і
порядку виконання судового рішення
закрито.

Не погодившись із постановленою
ухвалою, її оскаржила ОСОБА_1, яка
покликаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та задовольнити подану нею заяву в
повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково з таких
міркувань.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення, суд першої інстанції виходив
із того, що між тими самими сторонами та
з того ж самого спору є ухвала яка
набрала законної сили, що в силу п.4 ч.1
ст.157 КАС України є підставою для
закриття провадження у справі.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та є помилковими.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, постановою Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 13 липня
2011 року, яка залишена без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 липня 2012
року та в подальшому ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року, задоволено частково
позов ОСОБА_1 та визнано неправомірними
дії УПСЗН при нарахуванні їй
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю, передбачену ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зобов'язано виплатити
недоплачену позивачу компенсацію в
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом України «Про
державний бюджет України» на момент
проведення виплати з урахуванням
виплачених сум.

Постановою державного виконавця від
02.08.2012 було відкрито виконавче
провадження із виконання виконавчого
листа №2-а-5872/11, виданого Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області 23.07.2012.

УПСЗН на виконання зазначеного
виконавчого листа здійснило
нарахування ОСОБА_1 невиплаченої
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю в сумі 14305,20грн, в
решті відповідач вказав про
неможливість виконання судового
рішення з причин відсутності коштів.

У зв'язку із цим 05.02.2013 позивач
звернулася до суду із заявою про зміну
способу та порядку виконання судового
рішення на стягнення з УПСЗН 17110,20грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 18
лютого 2013 року вказана заява була
задоволена частково, встановлено
спосіб та порядок виконання судового
рішення, а саме стягнуто з УПСЗН на
користь позивача 17110,20грн.

Однак, вказане судове рішення ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року було скасовано та встановлено
спосіб виконання рішення суду, шляхом
стягнення з УПСЗН на користь ОСОБА_1
невиплаченої суми компенсації в
розмірі 15 мінімальних зарплат
встановлених Законом України «Про
державний бюджет України» на момент
проведення виплат з урахуванням
виплачених сум.

06.02.2014 позивач звернулася до суду
першої інстанції із повторною заявою
про зміну способу та порядку виконання
судового рішення у зв'язку із
неможливістю його виконання та з
посиланням на те, що ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року, фактично лише ускладнено
виконання рішення суду.

Згідно вимог ст.263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленими. Ці заходи повинні
забезпечити виконання конкретного
судового рішення і не поширюватися на
відносини, які виникли після його
ухвалення.

Тобто зі змісту вказаної норми
випливає, що суд за наявності
обґрунтованих підстав та належних
доказів, може змінити спосіб та порядок
виконання рішення суду, або ж відмовити
по даному питанню, не змінюючи при
цьому його змісту.

Стаття 263 КАС України не містить
виключного переліку обставин, що є
підставою для вирішення питання про
зміну чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення,
однак основними обставинами для цього
слід вважати такі, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

Відтак, виходячи із системного аналізу
вищенаведеного, право державного
виконавця, особи, яка бере участь у
справі та сторони виконавчого
провадження на звернення із
відповідним поданням чи заявою щодо
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення не
обмежується певною кількістю таких
звернень, оскільки така пов'язана
виключно з наявністю обставин, які
стали підставою, що зумовили
неможливість чи ускладнення виконання
судового рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.157 КАС України
суд закриває провадження у справі: якщо
є такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

Статтею 255 КАС України встановлено, що
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для органів,
підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших
фізичних осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Тому, враховуючи наведене, апеляційний
суд вважає безпідставним застосування
судом першої інстанції п.4 ч.1 ст.157 КАС
України у даній справі, оскільки
вказана норма стосується правил
вирішення спору та не може
застосовуватися для вирішення
процесуального питання на стадії
виконання судового рішення.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку щодо наявності підстав для
закриття провадження у даній справі,
чим фактично порушив право позивача на
захист прав, свобод та інтересів і
розгляд справи в адміністративному
суді, гарантовані ст.6 КАС України.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню, а справа направленню до
цього ж суду для продовження її
розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 12
лютого 2014 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження її розгляду.

Ухвала є остаточною і касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
О.І. Мікула