Справа № 826/2521/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2521/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Аліменка В.О., Ісаєнко Ю.А.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 24.03.2014 року по справі за їх
позовом до Державної виконавчої служби
України, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Господарник», товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання незаконною та
скасування постанови, зняття арешту з
майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулися
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної виконавчої служби України
про визнання незаконною та скасування
постанови від 31.12.2013 року про арешт
майна боржника та заборону на його
відчуження в частині накладення арешту
на все майно, що належить боржнику по ВП
№ 41398172; зняття арешту, накладеного
постановою від 31.12.2013 року про арешт
майна боржника та заборону на його
відчуження з об'єктів, що належать ТОВ
«Господарник».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позову. При цьому апелянт посилається
на незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція не може
підтримати таку правову позицію, з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем (кредитор) та приватним ТОВ
«Господарник» і Дочірнім
підприємством «Маркет-Плаза»
(позичальники) 16 вересня 2004 року
укладено генеральну кредитну угоду №
010/08/2349 на загальну суму 6 000 000 доларів
США, зокрема, встановлено субліміти для
позичальників в розмірі 5 000 000 доларів
США та 1 000 000 доларів США відповідно.

В забезпечення виконання зобов'язання
за генеральною кредитною угодою між
позивачем та ТОВ «Господарник» було
укладено ряд іпотечних договорів,
посвідчених нотаріусами та належним
чином зареєстрованих, що
підтверджується довідками з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Наказом від 16.01.2013 року № 5011-35/7074-2012,
виданого на виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
17.09.2012 року, вирішено стягнути
солідарно з ПрАТ «ФУРШЕТ» та ТОВ
«Господарник» на користь ПАТ
«УкрСиббанк» 77 616 200,74 грн. -
заборгованості за кредитом, 8 070 477,53 грн.
- процентів за користування кредитом, 4
605 796,69 грн. - пені за несвоєчасне
повернення кредиту, 246 621,97 грн. - пені за
несвоєчасну сплату процентів, 64 380,00
грн. - судового збору за подання позову
та 1609,50 - судового збору за подання
заяви про забезпечення позову.

Відділом примусового виконання
рішення Державної виконавчої служби
України за заявою стягувача ТОВ
«Кредитні ініціативи», що є
правонаступником ПАТ «УкрСиббанк»,
відповідно до вимог статей 17, 19, 21, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
наказу від 16.01.2013 року № 5011-35/7074-2012.

В межах виконавчого провадження з
примусового виконання наказу прийнято
постанову 31.12.2013 року про накладення
арешту на нерухоме майно ТОВ
«Господарник» та оголошено заборону на
його відчуження.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
встановлено наявність запису,
винесеного 10.01.2014 року, про обтяження
всього нерухомого майна ТОВ
«Господарник».

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
нерухоме майно ТОВ «Господарник»
знаходиться в іпотеці, а тому постанова
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 31.12.2013
року винесена неправомірно і має бути
скасована.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно з частиною 6 статті 3 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до статті 7
вищевказаного Закону за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу»
в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ч. 3 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього ж Закону
про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Враховуючи те, що інших підстав для
звернення стягнення на заставлене
майно особою, яка не являється
заставодержателем чинним
законодавством не передбачено, а
відповідачем не спростовано доводів
позивача, колегія суддів приходить до
висновку, що у Державної виконавчої
служби України були відсутні правові
підстави для накладення арешту на
майно боржника, які передані позивачу в
іпотеку, оскільки вказані дії
унеможливлюють реалізацію Банком
першочергового права задоволення
вимог до боржника за рахунок предмету
іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 11.09.2013 року № К/800/1343/13.

При цьому, судова колегія звертає увагу
на те, що в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували, що орган
Державно виконавчої служби відповідно
до вимог ч. 4. ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» повідомив
позивача як іпотекодержателя про
накладення арешту на заставне майно та
роз'яснив йому право на звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна. Крім того, вартість
предмету іпотеки не перевищує розміру
заборгованості ТОВ «Господарник»
перед позивачем, як іпотекодержателем.

Варто зауважити, що загальна заставна
вартість майна, переданого в
забезпечення за генеральною кредитною
угодою складає 99 954 202 грн., а розмір
непогашеної заборгованості станом на
01.10.2013 року складає 238 674 536 грн. 49 коп., що,
в свою чергу, значено перевищує
вартість забезпечення.

Таким чином, судом першої інстанції
невірно надана правова оцінка
обставинам справи щодо задоволених
позовних вимог, оскаржуване судове
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з постановленням
нової про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.03.2014 року - скасувати
та постановити нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Визнати незаконною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішення Державної
виконавчої служби України від 31.12.2013
року (ВП № 41398172) про арешт майна
боржника та заборону на його
відчуження в частині накладення арешту
на все майно, що належить товариству з
обмеженою відповідальністю
«Господарник».

Зобов'язати Державну виконавчу службу
України зняти арешти з об'єктів
нерухомого майна, що належать
товариству з обмеженою
відповідальністю «Господарник»,
накладених постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішення
Державної виконавчої служби України
від 31.12.2013 року (ВП № 41398172) про арешт
майна боржника та заборону на його
відчуження.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлено 04.06.2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Аліменко В.О.

Ісаєнко Ю.А.