Справа № 2а-1100/12/2170
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/70246/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Білозерському районі
Херсонської області про захист
порушеного конституційного права,

в с т а н о в и в :

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 3 жовтня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, позивач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скаргу
необхідно залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрована як фізична
особа-підприємець та взята на облік в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області як така, що обрала особливий
спосіб оподаткування - фіксований
податок, а тому згідно із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» є
страхувальником та платником
страхових внесків і має
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

31 січня 2011 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Білозерському районі
Херсонської області відносно фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 винесено
вимогу № Ф-288 про сплату
заборгованості, згідно якої
заборгованість позивача зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування складає 719 гривень 34 коп.

Відносини у сфері
загальнообов'язкового державного.
пенсійного страхування регулюються
Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ГУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Законом України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року №2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" викладено в
такій редакції:

"Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Закон України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і зміни до підпункту 4
пункту 8 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" набрали чинності 17 липня
2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", відповідно до
якої фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
придбання спеціального торгового
патенту), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачували страхові
внески у визначеному цим Законом
фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 18 Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон) страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом; вони не
включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону законодавством
не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

Згідно з наведеними положеннями Закону
позивач зобов'язаний сплачувати
страхові внески до Пенсійного фонду у
загальному порядку, незважаючи на те,
що він у вказаний період 2010 року
перебував на спрощеній системі
оподаткування і був платником єдиного
податку відповідно до Указу №727/98.

У відповідності до п. 4.1 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України №21-1 від 19 грудня 2003 року,
обчислення страхових внесків
здійснюється щомісячно за ставкою - 33,2 %
суми фактичних витрат на оплату праці
працівників. Відповідно до ст. 53 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" встановлено розмір
мінімальної плати на 2010 рік у місячному
розмірі: з 1 січня - 869 грн.. з 1 квітня - 884
грн., з 1 липня - 888 грн., з 1 жовтня - 907 грн.,
з 1 грудня - 922 грн. Таким чином,
мінімальний розмір страхового внеску у
2010 році у місячному розмірі становить:
з 1 січня - 288,51 грн. (869 грн. х 33,2%), з 1
квітня - 293,49 грн. (884 грн. х 33,2%), з 1 липня -
294.82 грн. (888 грн. х 33,2%), з 1 жовтня -301,12 грн.
(907 грн. х 33,2%), з 1 грудня - 306,10 грн. (922 грн.
х 33,2%).

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено що, позивач, як фізична
особа - підприємець, що обрала
особливий спосіб оподаткування, в
період ІV кварталу 2010 року страхові
внески до Пенсійного фонду України
сплатив не в повному обсязі, тобто без
врахування змін, внесених до
пенсійного законодавства.

Сплата ж страхових внесків
здійснюється у визначені ч. 6 ст. 20
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" строки, а саме,
щоквартально, протягом 20 календарних
днів, наступних за останнім
календарним днем звітного кварталу,
тобто за жовтень-грудень 2010 року до 20
січня 2011 року в сумі 908,34 грн..

Платникам, які не сплатили суми
страхових внесків у розмірі не менше
мінімального страхового внеску у
терміни до 20 січня 2011 року,
надсилається вимога про їх сплату.

Наведене дає підстави стверджувати, що
вимога про сплату позивачем боргу №
Ф-288 від 31 січня 2011 року сформована
відповідачем в межах наданих йому
повноважень і з дотриманням вимог
чинних нормативно-правових актів.

Вирішуючи даний спір, суди першої та
апеляційної інстанцій дали правильну
правову оцінку обставинам справи й
обгрунтовано прийшли до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і не дають підстав
вважати, що цими судами при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 31
серпня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

Я.Л. Іваненко