Справа № 2а/1570/3677/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/58081/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м. Одеси
про поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19
березня 2012 та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси про
скасування наказу від 13.05.2011 року № 71-О
«Про звільнення з посади ОСОБА_3»,
відновити позивача на посаді
начальника юридичного відділу
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси з 13.05.2011
року, стягнути з Управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м. Одеси
на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в
розмірі 5000 грн. анулювати в трудовій
книжці ОСОБА_3 запис про звільнення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2012 року адміністративний позов ОСОБА_3
задоволено частково. Скасовано наказ
від 13.05.2011 року № 71-О «Про звільнення з
посади ОСОБА_3». Поновлено позивача на
роботі на посаді начальника юридичного
відділу Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м. Одеси
з 13.05.2011 року. Стягнуто з Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 13.05.2011 року.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси внести виправлення до трудової
книжки ОСОБА_3 шляхом визнання запису №
27 від 13.05.11р. недійсним. В іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2012
року апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси
задоволено частково, а саме: змінено
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2012 року в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
визначенням суми стягнення.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м. Одеси
звернулось з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати, а в
справі прийняти нове рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що наказом від 24.02.2009 року
за №16-О ОСОБА_3 прийнято на посаду
начальника юридичного відділу
управління пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси за
погодженням з Головним управлінням
Пенсійного фонду України в Одеській
області.

Наказом від 13.05.2011 року за №71-О
начальника управління пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси ОСОБА_3, начальника юридичного
відділу, було звільнено з посади за п. 3
ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
невиконанням останнім без поважних
причин покладених на нього трудових та
службових обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.30 Закону України «Про
державну службу» підстави припинення
державної служби можуть бути
загальними, тобто передбаченими
Кодексом законів про працю України, та
спеціальними, які наведені в цьому
Законі.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк може бути
розірваний адміністрацією
підприємства у разі систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст.149 КЗпП України за
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

До таких видів стягнень згідно з ч.1
ст.147 КЗпП України належать: догана та
звільнення.

Під систематичним невиконанням своїх
трудових обов'язків слід розуміти
скоєння працівником не менше двох
дисциплінарних проступків, за перший з
яких він раніше притягувався до
дисциплінарної відповідальності. При
цьому враховуються дисциплінарні
стягнення за рік роботи перед
звільненням.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст.151 КЗпП).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для прийняття
оскаржуваного наказу став акт №1
комплексної ревізії виконання бюджету
Управлінням Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси від 21
лютого 2011 року, наказ Головного
управління від 02.03.2011 року №24 «Про
результати комплексної ревізії
виконання бюджету Управлінням
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси», наказ
управління від 11.03.2011 року №69 «Про
заходи по усуненню порушень та
недоліків, які виявлені під час
проведення комплексної ревізії
виконання бюджету Управлінням
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси» (із
змінами відповідно до наказу від 06.04.2011
року №94). До винесення наказу про
звільнення позивача з займаної посади
від 13.05.2011 року з вищенаведених підстав
у ОСОБА_3 не було дисциплінарних
стягнень, які б у розумінні приписів ст.
151 КЗпП України мали юридичну силу.

Так, 03.12.2009 року наказом начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси № 114-О у
зв'язку із усуненням недоліків за
результатами тематичної перевірки
стану організації правової роботи,
проведеної спеціалістами Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області, було знято
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани з начальника юридичного відділу
ОСОБА_3

12.08.2010 року наказом № 94-0 відповідно до
доповідної записки першого заступника
начальника управління Шендрика С.О. від
20.07.2010 року, за порушення виконавської
дисципліни, формалізм при виконанні
доручень керівництва управління, було
попереджено начальника юридичного
відділу ОСОБА_3 про неповну службову
відповідність.

16.09.2010 року прокуратурою Суворовського
району м. Одеси був винесений протест
на наказ начальника управління
пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси від 12.08.2010
року № 94-О про породження про неповну
службову відповідність ОСОБА_3

28.09.2010 року наказом начальника
управління від 28.09.2010 року відповідно
до протесту прокурора Суворовського
району м. Одеси від 16.09.2010 року № Н-12/1-10
було скасовано наказ управління від
12.08.2010 № 94-О «Про попередження про
неповну службову відповідність
ОСОБА_3».

Враховуючи викладене колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що у відповідача
не було законних підстав для
звільнення позивача з займаної посади
оскільки, необхідною умовою звільнення
працівника у зв'язку з систематичним
невиконання ним без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку є
наявність дисциплінарного або
громадського стягнення, яке до ОСОБА_3
не застосовувалось.

Пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про
працю України передбачено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі скасування допуску до державної
таємниці, якщо виконання покладених на
нього обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Згідно пункту 1 Положення про
проведення атестації державних
службовців, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №
1922 атестація державних службовців
проводиться один раз на три роки, під
час якої оцінюються результати роботи,
ділові та професійні якості, виявлені
працівниками при виконанні службових
обов'язків, визначених типовими
професійно - кваліфікаційними
характеристиками посад і відображених
у посадових інструкціях, що
затверджуються керівниками державних
органів відповідно до Закону України
«Про державну службу» та інших
нормативно-правових актів.

Пунктом 12 цього ж Положення
передбачено, що у разі прийняття
рішення про відповідність займаній
посаді за певних умов комісія
рекомендує керівникові призначити
через рік повторне атестування, якщо
державний службовець погодиться
виконати дані йому рекомендації; у разі
прийняття рішення про невідповідність
державного службовця займаній посаді
комісія рекомендує керівникові
перевести цього державного службовця
за його згодою на іншу посаду, що
відповідає його професійному рівню,
або звільнити із займаної посади.

Отже, звільнення державного службовця
після прийняття рішення відносно нього
щодо відповідності займаній посаді за
певних умов можливо лише після
проведення повторної атестації та
прийняття рішення про невідповідність
займаній посаді. При цьому, звільнення
державного службовця відбувається на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи
відносно позивача не проводилась
повторна атестація та не приймалось
рішення про невідповідність займаній
посаді, а звільнення позивача
відбулося на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП
України за систематичне порушення
трудової дисципліни.

Таким чином, доводи відповідача щодо
правомірності звільнення позивача з
посилання на результати атестації про
відповідність займаній посаді за
певних умов спростовуються наведеними
вище обставинами.

Крім того, Пунктом 32 Постанови Пленуму
ВС України «Про практику розгляду
судами трудових спорів»від 06.11.1992 року
№ 9 (із змінами внесеними Постановою
від 25.05.98 року № 15) визначено, що при
присудженні оплати за час вимушеного
прогулу зараховується заробіток за
місцем нової роботи (одержана допомога
по тимчасовій непрацездатності,
вихідна допомога по безробіттю, тощо),
який працівник мав на цей час.

Згідно розрахунку суми середнього
заробітку позивача, середньоденна
оплата за відрахуванням податків за
січень -лютий 2011 року відповідно до
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
постановою КМ України від 08.02.1995 року №
100 (з відповідними змінами), складає 91,84
грн.

Згідно довідки ЖБК «Іллічівський-10» та
індивідуальної відомості про
застраховану особу, позивач у період з
01 жовтня 2011 року по 19 березня 2012 року
працював на посаді голови правління в
ЖБК «Іллічівський-10» та отримав дохід у
розмірі 4090, 93 грн.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що суд першої
інстанції порушив статтю 235 КЗпП
України та не прийняв до уваги те, що
при присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи, який
працівник отримував в період після
звільнення. Отже, стягнення на користь
позивача суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу без врахування
заробітку за місцем нової роботи -
неправомірне, тому рішення суду першої
інстанції в цій частині повинно бути
змінено.

Враховуючи вищевикладене, а також
те, що постанова суду першої інстанції
змінена апеляційним судом, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду апеляційної інстанції залишити
без змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси залишити
без задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: