Справа № К/9991/10360/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/10360/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,розглянувши в
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області,
Пенсійного фонду України, управління
праці та соціального захисту населення
Дзержинської районної адміністрації
Харківської міської ради про визнання
дій незаконними та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року позивачка
звернулася до суду із зазначеним
позовом до відповідача. Просила
зобов"язати управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі
м. Харкова прийняти рішення
про поновлення виплати пенсії за віком
та нараховувати і виплачувати таку
пенсію, починаючи з 7 жовтня 2009 року.

Постановою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 13 травня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2012 року скасовано
постанову суду першої інстанції та
прийнято нову постанову про
задоволення позову.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 була призначена пенсія за
віком, яку вона отримувала до 2000 року.

У зв'язку з виїздом у 2000 році на
постійне місце проживання в державу
Ізраїль виплату пенсії за віком було
припинено.

28 жовтня 2010 року ОСОБА_4 подала
заяву до управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова про поновлення виплати пенсії
за віком згідно з рішенням
Конституційного Суду України від 7
жовтня 2009 року. Листом начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області № 3621/Ц-14
від 30 листопада 2010 року
позивачці було повідомлено, що її
звернення про поновлення виплати
пенсії розглянуто, проте рішення
Конституційного Суду України №25-рп/2009
поширюється тільки на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон
після 7 жовтня 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
на момент виникнення спірних відносин
діяла ст. 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», відповідно до
якої громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
пенсії не призначаються, а рішенням
Конституційного суду від 7 жовтня 2009
року вказана стаття Закону України
«Про пенсійне забезпечення» не
конституційною не визнавалась, тому
дії управління Пенсійного Фонду в
Дзержинському районні м. Харкова
правомірні.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову
про задоволення позову суд апеляційної
інстанції виходив з того, що проживаючи
в державі Ізраїль ОСОБА_4 має такі ж
самі конституційні права як і інші
громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускає
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії, за
ознакою місця проживання громадянина
України.

Статтею46 Конституції України
проголошено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Право
на отримання пенсії в Україні є
конституційним правом громадянина
України.

У ст. 24 Конституції України
зазначено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
здійснюється за принципами:
рівноправності застрахованих осіб
щодо отримання пенсійних виплат та
виконання обов'язків стосовно сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу №
4 Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну. Згідно з ч. 2 ст.
2 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження. За таких обставин, кожен
громадянин України, включаючи
пенсіонерів, має право на вибір свого
місця проживання, зі збереженням усіх
конституційних прав.

Частиною 3 ст. 22 Конституції
України встановлено, що при прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду
України від 7 жовтня 2009 року у справі №
1-32/2009 за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування" визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України „Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування " від 09.07. 2003 р. № 1058IV.
Положення Закону України „Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування", які визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку, що вказане рішення
Конституційного Суду України є
підставою для поновлення позивачці
виплати пенсії, оскільки згідно ч. 2 ст.
49 Закону України „Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Наявність
Рішення Конституційного Суду України
від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про
визнання такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення п. 2 ч. 1
ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058IV є
підставою для відновлення виплати
пенсії.

Відповідно до вимог частини 1
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Доводи касаційної скарги про
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі. Оскаржуване судове рішення
постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судове
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х
в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова
залишити без задоволення, а постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2012
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк