Справа № 2а-13348/12/2670
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/800/51227/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Голяшкін О.В., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікея-ЛТД» до
Київської регіональної митниці про
визнання протиправним та скасування
рішення про визначення митної вартості
товару, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТОВ)
«Нікея-ЛТД» звернулося до суду з
адміністративним позовом до Київської
регіональної митниці про визнання
протиправним та скасування рішення про
визначення митної вартості товару.

Вимоги обґрунтовувало тим, що для
підтвердження заявленої митної
вартості імпортованих товарів позивач
надав митному органу усі обов'язкові
документи. Крім того, на запит митного
органу також подав і витребувані
останнім додаткові документи, за
виключенням вантажної митної
декларації (далі - ВМД) країни
відправлення товару та калькуляції їх
фірми-виробника. Неможливість подання
зазначених документів пояснив тим, що
ВМД країни відправлення належить
експортеру та митним органам країни
експорту, а калькуляція містить
інформацію, яка є комерційною
таємницею виробника товару.

Вважає також, що калькуляція митним
органом витребувана у нього в
порушення вимог Методичних
рекомендацій із застосування окремих
положень Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщується
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затверджених наказом Держмитслужби
від 19 жовтня 2010 року № 1242, оскільки
компанія продавець товару - «ELECTRUM LIMITED»
та ТОВ «Нікея ЛТД» не є пов'язаними між
собою особами в розумінні Митного
кодексу України.

Однак відповідач не врахував
представлені документи та надані при
цьому пояснення і самостійно встановив
вартість імпортованих товарів за
резервним методом, прийнявши
відповідне рішення.

У зв`язку з викладеним просив суд
визнати протиправним і скасувати
рішення про визначення митної вартості
товарів № 100190000/2012/312421/1 від 01 червня 2012
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року постанову суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено.

У касаційній скарзі правонаступник
відповідача - Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просила скасувати його
постанову.

Касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «Нікея-ЛТД» та
компанією «ELECTRUM LIMITED» укладено
контракт поставки товарів № NK2010/1 від 07
вересня 2010 року, підпунктом 4.1 пункту 4
якого передбачено, що ціна товару по
ньому встановлена в доларах США згідно
інвойсів, які є невід'ємною частиною
даного контракту.

На виконання контракту № NK2010/1 від 07
вересня 2010 року позивач 28 травня 2012
року за вантажною митною декларацією
№ 100190000/2012/320559
заявив до митного оформлення товар -
світильники загального призначення
для освітлення
суспільно-адміністративних та
складських приміщень: FLOW-418/S Econ B-FO-0853 -
3200 шт. - 1600 коробок, торгівельна марка
ELECTRUM, виробник ELECTRUM LIMITED, країна
виробництва Китай.

Митна вартість була заявлена ТОВ
«Нікея-ЛТД» за ціною договору товарів,
які імпортуються, тобто за першим
методом визначення митної вартості
товарів, про що позивач зазначив у
декларації митної вартості ДМВ-1 №
100190000/2012/320559 від 28 травня 2012 року і в
якій митна вартість товару визначена
на рівні 3,7 дол. США за кг, а загальна
митна вартість товару - 39584 доларів США
(316375,12 гривень).

Згідно із вимогами пункту 7 чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766, на
підтвердження заявленої митної
вартості позивачем були надані
необхідні документи, зокрема: контракт
поставки товарів № NK2010/1 від 07 вересня
2010 року з додатками до нього та інвойси
від 30 березня 2012 року за №№ N-KK11-12-04/1A та
N-KK11-12-04/1В.

Під час дослідження представниками
відповідача поданих для митного
оформлення товарів документів було
виявлено, що згідно міжнародній
товарно-транспортній накладній CMR №
222784 товар прямує з міста Гдиня (Польща)
до міста Київ, при цьому інформація про
шлях товару з Китаю до Польщі була
відсутня. Також у інвойсі від 30 березня
2012 року № N-KK11-12-04/1A вартість товару була
визначена в розмірі 12,37 доларів США за
одиницю товару і при цьому були
відсутні ідентифікаційні значення
вагових показників. В той же час у
товарно-транспортній накладній CMR №
222784 була зазначена вага товару брутто.

Керуючись пунктом 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766, для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів митний орган
витребував у позивача додаткові
документи, перелік яких ним був
зазначений на ДМВ-1 № 100190000/2012/320559 від 28
травня 2012 року, а саме: прайс-лист та
калькуляцію фірми-виробника товару,
копію вантажної митної декларації
країни відправлення, висновок про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією, банківські документи
щодо попередньої оплати за товар та
відповідну бухгалтерську
документацію, що підтверджує вартість
товару.

Листом від 31 травня 2012 року № 119 ТОВ
«Нікея-ЛТД» надало митному органу
витребувані останнім додаткові
документи, окрім калькуляції
фірми-виробника товару та ВМД країни
відправлення.

Через неподання позивачем повного
пакету документів, який вимагався
митним органом, і за наявності
інформації про те, що товар за цим же
кодом УКТЗЕД імпортується на митну
територію України за вищою вартістю, з
метою запобігання заниження митної
вартості і зменшення надходження
платежів до Державного бюджету
України, Київська регіональна митниця
прийняла рішення про визначення митної
вартості товарів від 01 червня 2012 року №
100190000/2012/312421/1 із застосуванням
резервного методу, згідно з яким митну
вартість товару скориговано з 3,7
доларів США за 1 кг до 7,23 доларів США за 1
кг, а загальну митну вартість з 39584,00
доларів США до 77042,88 доларів США.

Також вказаним рішенням про визначення
митної вартості товарів у митному
оформленні товарів за ВМД №
100190000/2012/320559 було відмовлено.

Вважаючи таке рішення Київської
регіональної митниці протиправним, ТОВ
«Нікея-ЛТД» звернулося до
адміністративного суду із позовом про
його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив про
безпідставність вимог позивача.

Приймаючи оскаржуване рішення,
апеляційний суд прийшов до висновку
про часткове задоволення позову.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції та, надаючи
правову оцінку обставинам справи,
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно зі статтею 259 чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
Митного кодексу України від 11 липня 2002
року під митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, розуміється їх ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 264
Митного кодексу України заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватись на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Пунктом 2 (а) статті VII статті
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року встановлено, що оцінка
ввезеного товару для митних цілей
повинна ґрунтуватись на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару.

Згідно із пунктом 2 (b) статті VII статті
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року під „дійсною вартістю" повинна
розумітись ціна, за якою такий або
аналогічний товар продається або
пропонується для продажу при
нормальному ході торгівлі в умовах
вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути
визначена відповідно до пункту (b),
оцінка для митних цілей повинна
ґрунтуватись на найближчому
еквіваленті, який може бути
встановлений.

Таким чином митний орган має
впевнитись, що заявлена митна вартість
ґрунтується на дійсній вартості
товару.

Згідно із статтею 17 угоди про
застосування статті VII ГАТТ ніщо не
повинно тлумачитись так, що обмежує або
ставить під сумнів право митних
адміністрацій упевнитись в істинності
або точності будь-якої заяви, документа
чи декларації, поданої для цілей
митного оцінювання.

Статтею 265 Митного кодексу України було
передбачено, що митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу.

Так, контроль правильності визначення
митної вартості товарів включає в себе
контроль правильності обрання
декларантом методу визначення митної
вартості товарів.

За нормами частини першої статті 266
Митного кодексу України визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); за ціною договору
щодо ідентичних товарів; за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; на основі віднімання вартості;
на основі додавання вартості
(обчислена вартість); резервного.

Перелік документів, які має право
витребувати митний орган для
підтвердження митної вартості, був
затверджений чинним на момент
виникнення спірних правовідносин
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766.

З огляду на вищезазначені норми та з
урахуванням обставин цієї справи,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що за посиланням Київської
регіональної митниці, при перевірці
інформації, наведеної в вантажній
митній декларації, відповідачем
проаналізовано інформацію, що
містилась в товаросупровідних
документах, наданих до митного
оформлення, та цінову інформацію
Єдиної автоматизованої системи
Державної митної служби України на
товари, що ввозились на митну територію
України у період, найближчий до митного
оформлення.

Згідно даних графи 33 оскаржуваного
рішення, обставини його прийняття та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості щодо
світильників наступні: митна вартість
не може бути визначена за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, через відмову декларанта
від подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості
(калькуляція, копія ВМД країни
відправлення) та наявності сумнівів
щодо достовірності відомостей,
необхідних для підтвердження
заявленої митної вартості. Метод 2 (за
ціною угоди щодо ідентичних товарів) не
був використаний у зв'язку з
відсутністю у митного органу та
декларанта цінової інформації на
ідентичні товари. Метод 3 (за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів не використаний у зв'язку з
відсутністю у митного органу та
декларанта цінової інформації на
подібні товари. Методи 4-5 не
використані через відсутність основи
для віднімання (додавання) вартості.

Натомість, як було вірно зазначено
судом апеляційної інстанції, у випадку
якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом згідно зі
статтею 267 Митного кодексу України, то
між митним органом та декларантом
проводиться процедура консультацій з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 та 269
Митного кодексу України. В ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні докази проведення процедури
консультації сторонами.

В той же час відповідачем не було
надано жодних доказів неможливості
визначення митної вартості товарів за
першим методом.

Відповідно до приписів норм частини
другої статті 265 Митного кодексу
України та абзацу четвертого пункту 11
Порядку декларування митної вартості
товарів, витребування додаткових
документів може мати місце у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Зазначені відповідачем неточності у
поданих позивачем документах колегією
суддів Київського апеляційного
адміністративного суду цілком
обґрунтовано не були не прийняті до
уваги.

Так, відповідачем було вказано на
відсутність документів, що
підтверджують прямування товару з
Китаю до Польщі.

Однак, при цьому відповідачем не взято
до уваги, що поставка товару згідно
положень контракту здійснювалась на
умовах СРТ-Київ за Правилами
Інкотермс-2000.

Відповідно до пункту 9.3. Вступу до
Інкотермс-2000 (офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати (редакція
2000 року), «С» - терміни вимагають від
продавця укласти договір перевезення
на звичайних умовах за свій власний
рахунок.

Відповідно до Інкотермс-2000, СРТ (САRRІАGЕ
РАID ТО (... named place оf destination)
ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ОПЛАЧЕНО ДО (... назва
місця призначення) означає, що
продавець здійснює поставку товару
шляхом його передання перевізнику,
призначеному ним самим. Додатково до
цього продавець зобов'язаний оплатити
витрати перевезення товару до
названого місця призначення.

Термін СРТ зобов'язує продавця
здійснити митне очищення товару для
експорту.

Цей термін може застосовуватися
незалежно від виду транспорту,
включаючи мультимодальні (змішані)
перевезення.

Поставка товару на умовах СРТ
передбачає, що в фактурну вартість
товару вже включені витрати, які
впливають на митну вартість товару (в
тому числі перевезення), тому для цілей
визначення митної вартості товару ця
вартість не потребує коригування.

З урахуванням вищевказаного є
незрозумілим доводи відповідача, як
саме відсутність документів щодо
переміщення товару до Києва могла
вплинути на його митну вартість.

Також причиною сумніву митного органу
у правильності визначення митної
вартості товару позивачем була
відсутність ідентифікаційного
значення вагових показників товарів у
інвойсі від 30 березня 2012 року №
N-KK11-12-04/1A, а вартість товару визначена
12,37 доларів США за одиницю товару.

Проте із сутності визначення інвойсу
випливає, що інвойс - це документ, що
містить відомості про товари та інші
предмети, які входять до складу
міжнародного експрес-відправлення, а
тому визначення ціни за одиницю товару
не суперечить суті інвойсу, а лише
свідчить про досягнення домовленості
сторін контракту щодо одиниці виміру
товару.

Крім того, на думку колегії суддів, дана
одиниця виміру відповідає принципам
раціональності, з огляду на тип, видову
характеристику, кількість, вагу,
ступінь залежності цілісності
конструкції від зовнішніх факторів та
габаритність товару.

Між тим, на виконання вимог пункту 7
Порядку декларування митної вартості
товарів позивачем було надано (згідно
переліку даної норми) пакувальний лист,
в якому зазначено загальну вагу товару
нетто - 10656,00 кг.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає безпідставними доводи
відповідача про необхідність
зазначення цієї ж інформації в інвойсі,
виходячи із вичерпної її наявності у
іншому документі, що зводить позицію
відповідача до рівня формальності.

Ще однією підставою для корегування
митної вартості товару стало ненадання
позивачем усіх витребуваних
документів, а саме: ВМД країни
відправника та калькуляції виробника.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем у його листах зазначалося
про неможливість надання запитуваних
документів з обґрунтуванням причин
неможливості надання останніх.
Зокрема, позивач послався на те, що
експортна декларація належить
експортерові та митним органам країни
експорту, тому позивач не має до неї
доступу. Крім того, в листі
Європейської комісії до Державної
митної служби України від 27 березня 2008
року вказано, що надання експортної
декларації при імпорті є несумісним з
міжнародними комерційними стандартами
та сучасною митною практикою, може
здатися торговим бар'єром.

Також позивач зазначив, що калькуляція
виробника є комерційною таємницею
виробника, а тому, як таємницю, що
охороняється законом, виробник товару
«ELECTRUM LIMITED» не надав згоди на подачу
цього документа.

До того ж, Методичними рекомендаціями
із застосування окремих положень
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 19 жовтня 2010
року № 1242 «Про забезпечення контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів», який є обов'язковим
для виконання усіма працівниками
митних органів, закріплено, що
калькуляція фірми-виробника товару
може бути витребувана митним органом,
якщо товари ввозяться на митну
територію України на виконання
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів) купівлі - продажу,
сторонами яких є безпосередньо
іноземні підприємства-виробники цих
товарів та продавець і покупець,
пов'язані між собою особи у розумінні
Митного кодексу України.

Компанія «ELECTRUM LIMITED» та ТОВ «Нікея-ЛТД»
як продавець і покупець не є
пов'язаними між собою особами у
розумінні Митного кодексу України, а
тому витребування калькуляції
виробника у позивача є протиправним.

Також зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що відповідачем не
зазначено жодного джерела інформації,
яке стало підставою для коригування
митної вартості товару, передбаченого
пунктом 3 глави 3 Порядку роботи
посадових осіб митного органу при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 24
червня 2009 року № 602.

Проаналізувавши усі наявні в
матеріалах справи документи, суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного і обґрунтованого висновку,
що ТОВ «Нікея-ЛТД» повністю
підтверджено заявлену митну вартість
товару, разом з тим відповідачем,
всупереч положенням частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України не доведено
правомірності винесення свого рішення.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду
апеляційної інстанції є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваної постанови відсутні.

Керуючись статтями 2201, 224, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
О.В. Голяшкін

Т.А. Чумаченко