Справа № 2а-3522/10/0470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Київ К/9991/31696/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І.- головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Автопорт"
(далі - Товариство)

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
23.06.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2012

у справі № 2а-3522/10/0470

за позовом державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська (далі - ДПІ)

до Товариства

про стягнення заборгованості.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
23.06.2010, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012,
позовні вимоги задоволено; з
відповідача стягнуто податковий борг з
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності в
сумі 745 680,81 грн.

Посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права, Товариство
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначені рішення та
відмовити у задоволенні позову ДПІ.
Зокрема, на обґрунтування касаційних
вимог скаржник зазначає, що орендна
плата за землю за своєю
економіко-правовою природою не є
податковим платежем.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
оспорювана суми податкового боргу
виникла у Товариства у зв'язку з
несплатою ним податкових зобов'язань з
орендної плати, самостійно визначених
у поданих до контролюючого органу
розрахунках із земельного податку з
урахуванням визначених ДПІ штрафних
санкцій.

Судами також встановлено факт
надсилання податковим органом на
адресу відповідача першої та другої
податкових вимог від 02.12.2008 № 1/2972 та від
10.01.2009 № 2/63, відповідно.

Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Згідно з підпунктом 5.4.1 пункту 5.2 статті
5 названого Закону узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником податків у строки, визначені
цією статтею, визнається сумою
податкового боргу платника податків.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, податкові
зобов'язання Товариства в оспорюваній
сумі набули статусу узгоджених, втім не
були сплачені відповідачем у
встановлений Законом строк. А відтак
суми цих зобов'язань було цілком
об'єктивно визнано судами податковим
боргом платника у розумінні наведеної
норми Закону.

У ході розгляду справи Товариством не
було подано доказів на спростування
цих фактів.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3
названого Закону передбачено, що
активи платника податків можуть бути
примусово стягнені у рахунок погашення
його податкового боргу виключно за
рішенням суду.

З урахуванням викладеного суди
попередніх інстанцій дійшли
неспростовуваного доводами касаційної
скарги висновку відносно
обґрунтованості позовних вимог та
правомірно задовольнили позов.

Посилання скаржника на відсутність у
орендної плати за землю ознак податку
не ґрунтуються на нормах податкового
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини.

Адже пунктом 8 частини другої статті 14
Закону України «Про систему
оподаткування» (який діяв на момент
виникнення розглядуваних
правовідносин) плату за землю
(земельний податок, а також орендну
плату за земельні ділянки державної і
комунальної власності) віднесено до
загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкових платежів).

У зв'язку з викладеним процесуальних
підстав для скасування оскаржуваних
постанови та ухвали окружного і
апеляційного адміністративних судів
зі спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Автопорт"
відхилити, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 23.06.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2012 у справі № 2а-3522/10/0470 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько