Справа № 811/2735/13-а
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2014 рокусправа № 811/2735/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю.
Уханенка С.А.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року у адміністративній справі за
позовом Приватного підприємства
«Альянс-Маркет» до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року позовні вимоги Приватного
підприємства «Альянс-Маркет»
задоволені: скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 14.08.2013
року про сплату грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі
52857,00 грн. і застосовано штрафні санкції
в розмірі 26429,00 грн.

Не погодившись із судовим рішенням,
Кіровоградська об'єднана державна
податкова інспекція подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржену постанову та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні адміністративного позову.

Перевіривши рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для скасування постанови.

Як вбачається з матеріалів справи,
приватне підприємство «Альянс-Маркет»
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Кіровоградської
міської ради 20.06.2001 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №077952 (а.с.29).

На підставі наказу Кіровоградської
ОДПІ від 22.07.2013 року №323 податковим
органом проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПП
«Альянс-Маркет» з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ, доходів та
витрат, що враховуються при визначені
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємства по
взаємовідносинам з ПП
«Технокомлектсервіс», результати якої
оформлено актом №23/11-23-06/31562637 від 01.08.2013
року.

В акті перевірки №23/11-23-06/31562637 від
01.08.2013 року податковим органом
зроблені висновки про те, що правочини
між позивачем та його контрагентом
здійснені без мети настання реальних
наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції дійшов висновку про
необґрунтованість доводів відповідача
щодо нікчемності угоди, укладеної
позивачем з ПП «Технокомплектсервіс»,
яка, нібито, не спричинила настання
реальних наслідків.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками та зазначає, що статтею 215
Цивільного кодексу України
передбачено, що нікчемним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Так,
нікчемними законом визначені
правочини щодо яких недодержаний
сторонами вимоги закону про його
нотаріальне посвідчення (ст. 220 ЦК
України), правочини, вчинені
малолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності без подальшого
його схвалення батьками
(усиновлювачами) - ст. 221 ЦК України,
правочини, вчинені без дозволу органу
опіки та піклування (ст. 224 ЦК України),
правочини, які вчинені недієздатною
фізичною особою при відсутності
схвалення опікуном (ст. 226 ЦК України),
правочини, які порушують публічний
порядок (ч. 2 ст. 228 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. При кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Частиною 3 цієї ж статті
передбачено, що у разі недодержання
вимоги щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам такий правочин може
бути визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Крім того, відповідно до статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» - господарська операція - дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства;
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення;
фінансова звітність - бухгалтерська
звітність, що містить інформацію про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства за звітний період. Метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Відповідно до
статті 9 цього ж Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правильними висновки суду
першої інстанції про не доведення
податковим органом нікчемності
правочину, укладеного між позивачем та
його контрагентом, а також не доведено
фіктивність первинних документів, що
містяться у матеріалах справи, тому не
має підстав вважати, що умови договору
сторонами не виконувались.

Так, транспортування придбаного
позивачем товару здійснювалось ТОВ
«Альянс - Трейдинг» вантажним
автомобілем марки ВАЗ НОМЕР_1, 1999 року
випуску, свідоцтво про реєстрацію СРВ
412001 від 27.09.2007 року, який належить ТОВ
«Альянс - Трейдинг» на праві власності,
відповідно до укладеного договору
№2/2013 від 02.01.2013 року.

Транспортування товару
підтверджується талоном замовника
(а.с.52), товарно-транспортною накладною
(а.с.53) та наказом «Про закріплення
автотранспорту» №5/тр від 01.12.2009 року
(а.с.54).

Щодо правомірності віднесення
позивачем сум податку на додану
вартість до податкового кредиту,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом. Відповідно до підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).
Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що право
платника податку на податковий кредит
виникає, якщо ним у звітному періоді
сплачені суми податку на додану
вартість у ціні товару (робіт, послуг),
який придбавається у продавця, та
наявності належним чином складеної
податкової накладної, а відтак -
позивач правомірно сформував
податковий кредит по даті отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт отримання послуг за договором.

Отже, знайшли своє підтвердження
необхідні факти, які надавали право
позивачу віднести сплачену ним суму
ПДВ у розмірі 52857,00 грн. до податкового
кредиту за січень 2013 року, що свідчить
про необґрунтованість висновку
відповідача про відсутність підстав у
позивача для підтвердження фактичного
отримання товару.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, вірно застосований
матеріальний закон та не допущено
порушень процесуального права,
оскаржене судове рішення має бути
залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження у суді апеляційної
інстанції, у зв'язку з чим вона підлягає
залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко