Справа № 2а-115/13
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року м. Київ
К/800/35318/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову
Ленінського районного суду м.
Луганська від 22 квітня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року у справі № 2а-115/13 за позовом ОСОБА_1
до Луганської міської ради, третя особа
- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегастрой-плюс»,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про
скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до Ленінського
районного суду м. Луганська з
адміністративним позовом до
Луганської міської ради, третя особа -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегастрой-плюс»,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про
скасування рішення.

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 22 квітня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року, у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши в межах доводів касаційної
скарги матеріали справи на предмет
повноти та всебічності дослідження їх
судами та обґрунтованості
застосування норм матеріального права
до спірних правовідносин, вивчивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав до її
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, позивач ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки площею 0,0882
га за адресою: АДРЕСА_1, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку ЯЗ № 054108.
Співвласником, згідно даного акту, є
ОСОБА_3

Об'єкт нерухомого майна - житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_1, ОСОБА_3

З 19 березня 2008 року на підставі
нотаріально посвідченого Договору
купівлі-продажу від 19.03.2008 року ТОВ
«Мегастрой Плюс» належить на праві
власності нерухоме майно (нежитлове
приміщення), розташоване за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 259 кв.м.

Рішенням Луганської міської ради від
13.10.2010 року №42/45 надано Товариству з
обмеженою відповідальністю «Мегастрой
Плюс» дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки під розміщену нежитлову
будівлю за адресою: АДРЕСА_2 під
розміщену нежитлову будівлю.

30.08.2011 року рішенням Луганської міської
ради №13/109 передано ТОВ «Мегастрой
Плюс» в оренду земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_2 під розміщену
нежитлову будівлю.

01 лютого 2012 року на підставі Договору
№1 майнового найму (оренди приміщення),
ФОП ОСОБА_2 для підприємницької
діяльності взяте в тимчасове платне
користування до 01.01.2015 року для
розміщення кафе нежитлове приміщення,
загальною площею 259 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу
України передбачений порядок надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування,
положеннями якої (у редакції від 12.10.2010
року) зазначено що, надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок
відповідно до закону, надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі, на
місцевості.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Розроблений проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки подається Комісії з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою. Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі відмови у погодженні
проекту він повертається заявнику у
зазначений у цій частині строк.
Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів. Відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування у двотижневий строк з
дня отримання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Судом першої, апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Товариством з
обмеженою відповідальністю «Мегастрой
Плюс» було дотримано вищезазначений
порядок, а саме: 26.07.2010 року ТОВ
«Мегастрой Плюс» звернулося до
Луганської міської ради з заявою про
видачу рішення про надання дозволу про
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0567 га під розміщену нежитлову будівлю
за адресою: АДРЕСА_2, до якої додавався
план земельної ділянки, копії
правовстановлюючих документів.

Луганській міській раді були надані
правовстановлюючі документи на
нежитлову будівлю, в тому числі витяг
МКП БТІ м. Луганська, виданий 19.05.2008 року
за реєстраційним №9573882, в якому
зазначено, що об'єкт нерухомого майна
(нежитлова будівля) належить ТОВ
«Мегастрой Плюс» на праві приватної
власності.

Рішення Луганської міської ради
приймалося також на підставі висновку
Управління архітектури та
містобудування Луганської міської
ради від 30.07.2010 року № 01-13/10, в якому
зазначено, що розміщена нежитлова
будівля на земельній ділянці не
суперечить державним будівельним
нормам, іншим діючим нормам та
правилам.

ТОВ «Мегастрой Плюс» був розроблений
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, який погоджений
Комісією з розгляду питань, пов'язаних
з погодженням документації із
землеустрою (висновок від 10.08.2011 року №
611). Згідно з даним висновком № 611 від
10.08.2011 року була призначена категорія,
до якої можливо було віднести земельну
ділянку - землі житлової та громадської
забудови.

Статтею 1 Закону України «Про
землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV
визначено зміст поняття проект
землеустрою - сукупність
нормативно-правових, економічних,
технічних документів щодо
обґрунтування заходів з використання
та охорони земель, які передбачається
здійснити протягом 5-10 і більше років.

Відповідно до п. 4 «Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 677 від 26 травня 2004 року (далі -
Порядок), розробником проекту
відведення земельної ділянки є фізична
або юридична особа, яка має ліцензію на
проведення робіт із землеустрою
відповідно до закону (далі -
виконавець). Відповідно до п. 7 цього
порядку, виконавець у встановлений
договором строк розробляє проект
землеустрою, який включає текстові та
графічні матеріали, обов'язкові
положення, встановлені завданням на
розроблення проекту, інші дані,
необхідні для вирішення питання щодо
відведення земельної ділянки.

Відповідно до п. 9 Порядку, проект
відведення земельної ділянки
виконавець погоджує із землевласником
або землекористувачем, органом
земельних ресурсів, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічною
службою, органом містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини.

Згідно п. 10 Порядку, погоджений проект
відведення земельної ділянки підлягає
державній експертизі, яка проводиться
органом земельних ресурсів відповідно
до законодавства.

Відповідно до п. 11 Порядку, тільки після
одержання позитивного висновку
державної експертизи проект
відведення земельної ділянки
розглядається сільською, селищною,
міською радою, районною, Київською та
Севастопольською міською
держадміністрацією, затверджується
ними або в установленому порядку
подається до інших органів, до
повноважень яких належить надання у
користування або передача у власність
земельних ділянок.

Згідно вимог ч. 6 ст. 123 Земельного
кодексу України відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування у двотижневий строк з
дня отримання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування.
Тобто за наявності позитивного
висновку Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, міська рада зобов'язана
прийняти рішення про надання земельної
ділянки у користування, що і було
зроблено.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
щодо не прийняття до уваги твердження
позивача щодо того, що власник
земельної ділянки розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 відсутній, оскільки
згідно зі ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень міської ради
належить розпорядження землями
територіальних громад. Відповідно до ч.
1 ст. 122 Земельного кодексу України
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного
кодексу України землі України за
основним цільовим призначенням
поділяються на такі категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення;
б) землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Відповідно з ч.1 ст. 20 Земельного
кодексу України віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень. Зміна цільового
призначення земельних ділянок
здійснюється за проектами землеустрою
щодо їх відведення.

Згідно з ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу
України види використання земельної
ділянки в межах певної категорії
земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу
України до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Стосовно твердження позивача щодо до
того, що ТОВ «Мегастрой Плюс» не може
бути суб'єктом права власності земель
житлового фонду, або мати право
орендного користування вищевказаними
землями, колегія суддів вважає, що воно
правомірно не прийнято судом до уваги,
оскільки суперечить нормам ст. 40
Земельного кодексу України, якими
громадянам України за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
гаражного будівництва в межах норм,
визначених цим Кодексом. Понад норму
безоплатної передачі громадяни можуть
набувати у власність земельні ділянки
для зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

У відповідності до статті 134 Земельного
кодексу України, оскільки особа не
тільки має право, але і зобов'язана
оформити право оренди земельної
ділянки, на якій розташований об'єкт
нерухомості, що належить їй на праві
власності, що і було зроблено.

Що стосується необхідності проведення
громадських слухань під час
розроблення проектів оспорюваних
рішень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 16 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
містобудівна документація -
затверджені текстові та графічні
матеріали з питань регулювання
планування, забудови та іншого
використання територій.

Інструментом державного регулювання
планування територій є містобудівна
документація, яка поділяється на
документацію державного,
регіонального та місцевого рівнів.

Містобудівна документація
розробляється на паперових і
електронних носіях на оновленій
картографічній основі в цифровій формі
як набори профільних геопросторових
даних у державній геодезичній системі
координат УСК-2000 і єдиній системі
класифікації та кодування об'єктів
будівництва для формування баз даних
містобудівного кадастру.

Планування територій на місцевому
рівні здійснюється шляхом розроблення
та затвердження генеральних планів
населених пунктів, планів зонування
територій і детальних планів
території, їх оновлення та внесення
змін до них.

Містобудівна документація на
місцевому рівні розробляється з
урахуванням даних державного
земельного кадастру на актуалізованій
картографічній основі в цифровій формі
як просторово орієнтована інформація в
державній системі координат на
паперових і електронних носіях.

Генеральний план населеного пункту -
містобудівна документація, що визначає
принципові вирішення розвитку,
планування, забудови та іншого
використання території населеного
пункту.

Детальний план території -
містобудівна документація, що визначає
планувальну організацію та розвиток
території.

План зонування території (зонінг) -
містобудівна документація, що визначає
умови та обмеження використання
території для містобудівних потреб у
межах визначених зон.

У відповідності до ст. 21 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» громадським слуханням
підлягають розроблені в установленому
порядку проекти містобудівної
документації на місцевому рівні:
генеральні плани населених пунктів,
плани зонування територій, детальні
плани територій.

Затвердження на місцевому рівні
містобудівної документації,
зазначеної у частині першій цієї
статті, без проведення громадських
слухань щодо проектів такої
документації забороняється.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що
оскаржувані рішення відповідача не є
містобудівною документацією, що
унеможливлює застосування до спірних
правовідносин вищезазначених положень
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Порядку
проведення громадських слухань щодо
врахування громадських інтересів під
час розроблення проектів
містобудівної документації на
місцевому рівні, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 травня 2011 року № 555.

З огляду на викладене, а також
враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 220
КАС України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
доходить висновку про відсутність
належних правових підстав для
задоволення позову.

Судами вірно встановлено характер
спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Ленінського районного суду
м. Луганська від 22 квітня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року у справі № 2а-115/13 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: