Справа № 2а/2702/673/12 (2а-5281/11)
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/800/15896/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 17 вересня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Гагарінської
районної державної адміністрації м.
Севастополя про стягнення державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до Управління праці
та соціального захисту населення
Гагарінської районної державної
адміністрації м.
Севастополя про стягнення державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною.

Постановою Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 17
вересня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2013 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_2
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою.

У касаційній скарзі скаржник,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить вище
вказані рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить касаційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС
України суд касаційної інстанціх
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачу призначено
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, як
особі незастрахованій в системі
загальнообов'язкового державного
соціального срахування у зв'язку з
тимчасовою втратою працезданості з
04.01.2010 року у розмірі, визначеному ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сімям з дітьми» від 22.03.2001 року № 2334-111 в
редакції Закону № 107-YI від 28.12.2007 року.

Згідно до статті 13 Закону № 2811-ХІІ (в
його редакції, яка була чинна до 1 січня
2008 року) право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку має незастрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Частиною першою статті 14 зазначеного
Закону допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
виплачується щомісяця з дня
призначення допомоги по догляду за
дитиною по день досягнення дитиною
вказаного віку включно.

Статтею 15 зазначеного закону
встановлено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Пунктом 23 Розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
внесено зміни до статті 15 Закону №
2811-ХІІ, відповідно до яких допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130,00 гривень.

Пункт 3 розділу VIII "Прикінцеві
положення" викладено у такій редакції:
"Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців".

Зазначені норми Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" Рішенням
Конституційного Суду України такими,
що суперечать Конституції України (є
неконституційними) не визнавались.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" було
встановлено, що розділ ІІ цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з 1 січня 2009 року відновили
свою дію положення статті 15, пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», що були чинними до
набрання чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Вказані положення щодо відновлення
чинності статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» з 1
січня 2009 року висловлені також
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року по справі № 21-410а12.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2
просила перерахувати їй допомогу по
догляду за дитиною з січня 2010 року до
досягнення дитиною трирічного віку.

Частиною другою статті 45 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" встановлено, що у 2010 році
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми законів про Державний
бюджет на відповідний рік
неконституційними не визнавалися.

Так, пунктом 22 Постанови Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми» ( в редакції,
чинній у 2010 році) відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці з 1 січня
2010 року - 100 відсотками прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку
на одну особу за попередні шість
місяців, але не менш як 130 гривень.

Разом з тим, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» та іншими законами
особам незастрахованим в системі
загальнообов'язкового державного
страхування в 2011-2012 роках інший
розмір допомоги по догляду за дитиною
до досягнення трирічного віку, аніж у
Законі України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» не встановлювався.

Вищенаведеному суди попередніх
інстанцій не надали уваги, що, в свою
чергу, призвело винесення судового
рішення, яке не ґрунтується на нормах
чинного законодавства.

Крім того, суди попередніх інстанцій не
проаналізували дотримання Позивачем
строків звернення до суду з
адміністративним позовом, визначених
статтею 99 Кодексу адміністратвиного
судочинства України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті
107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Так, частинами 1 та 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За приписами статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства (в
редакції чинній на момент вирішення
питання про відкриття провадження у
справі) адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом 15 липня 2011
року з позовними вимогами про
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку
з січня 2010 року. Крім того, просила
зобов"язати відповідача виплатити
недоплачену суму допомоги у розмірі 11795
грн.

В той же час, відповідно до клопотання
ОСОБА_2, що міститься по тексту
позовної заяви, Позивач просила
поновити строк звернення до суду, проте
суд першої інстанції не вирішив
вказане клопотання ОСОБА_2, а суд
апеляційної інстанції на помилку суду
першої інстанції уваги не звернув і не
виправив її.

Згідно положень статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведене, колегія суддів прийшла
до висновку, що судами попередніх
інстанцій рішення винесені з
порушенням вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
з огляду на те, що суди не звернули
увагу на дотримання позивачем строку
звернення до суду, не встановили коли
саме Позивач дізнався про порушення
своїх законних прав та інтересів і чи
мали місце обставини, які
унеможливлювали своєчасне звернення
Позивача до суду із позовом, а також те,
що суди попередніх інстанцій не надали
увагу тому, що з 1 вересня 2009 року
положення статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
відновили дію в редакції Закону, яка
була чинною до 1 січня 2008 року та не
встановили в якому розмірі повинна
виплачуватись позивачу допомога по
догляду за дининою до досягнення нею
трирічного віку у 2011 році.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій було прийнято рішення в
порушення вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також те, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до
положень частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Під час нового розгляду справи судам
необхідно врахувати викладене,
всебічно, повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого правильно визначити
норми матеріального та процесуального
права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Постанову Гагарінського районного
суду м. Севастополя від 17 вересня 2012
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2013 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Гагарінської районної державної
адміністрації м. Севастополя про
стягнення державної соціальної
допомоги по догдяду за дитиною -
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам та може бути переглянута з
підстав, встановлених ст.ст. 237-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: