Справа № 2а-1211/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.
Справа № 136084/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання
- Нефедової А. О.;

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - Стасюка В. Я.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 травня 2011 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2011 року Луцьким міськрайонним
судом Волинської області
зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача - Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області щодо відмови у здійсненні
перерахунку пенсії; зобов'язання
відповідача провести позивачу
перерахунок та виплату пенсії з
урахуванням надбавок, встановлених
Указом Президента України «Про
додаткові заходи щодо впорядкування
грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України» від 14 липня 1999 року № 847/99,
Указом Президента України «Про
посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ» від 23 лютого 2002 року
№ 173/2002, Указом Президента України «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Державного комітету у
справах охорони державного кордону
України та Управління державної
охорони України за безперервну службу»
від 05 травня 2003 року № 389/2003 з 01 січня 2005
року (із врахуванням уточнених
позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що при нарахуванні та
виплаті позивачу пенсії не були
враховані зазначені надбавки.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 25 травня
2011 року в задоволенні позову відмовити.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
щомісячні надбавки не є підвищенням
грошового забезпечення з якого
позивачу нарахована пенсія, а новими
видами грошового забезпечення, яких
позивач під час служби в Збройних Силах
України не отримував.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що всі доплати є
видами грошового забезпечення, які
визначені наказом Міністра оборони
України, а отже, мали бути враховані при
здійсненні перерахунку пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що позивач - ОСОБА_1, є
пенсіонером із числа
військовослужбовців та отримує пенсію
за вислугу років з 28 жовтня 1995 року на
підставі Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» з урахуванням усіх видів
грошового забезпечення, яке він
отримував під час служби.

Листом № 562/Ф-01 від 06 липня 2010 року
Головне управління Пенсійного фонду
України у Волинській області
повідомило ОСОБА_1 про відсутність
підстав для перерахунку його пенсії з
врахуванням Указу Президента України
«Про додаткові заходи щодо
впорядкування грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України» від 14 липня 1999 року № 847/99,
Указу Президента України «Про
посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ» від 23 лютого 2002 року
№ 173/2002, Указу Президента України «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Державного комітету у
справах охорони державного кордону
України та Управління державної
охорони України за безперервну службу»
від 05 травня 2003 року № 389/2003.

Відповідно до положень статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» від 9 квітня 1992 року при
обчисленні пенсій особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом враховуються відповідні
оклади за посадою, військовим чи
спеціальним званням, процентна
надбавка за вислугу років, надбавки за
вчене звання і вчену ступінь,
кваліфікацію і умови служби в порядку і
розмірах, що визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 6 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсії і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби і військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей» від 17 липня
1992 року № 393 передбачено, що пенсії
особам зазначеної категорії
військовослужбовців обчислюються із
суми грошового забезпечення, що
виплачується їм на день звільнення з
військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про упорядкування додаткових видів
грошового забезпечення
військовослужбовців» від 06 квітня 1998
року № 452, якою затверджені додаткові
види грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України, премія, що виплачується
військовослужбовцям, не віднесена до
додаткових видів грошового
забезпечення.

Зазначене преміювання
військовослужбовців було запроваджене
на підставі Указу Президента України
«Про грошове забезпечення
військовослужбовців» від 04 жовтня 1996
року № 923 та здійснювалось на підставі
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про грошове забезпечення
військовослужбовців» від 22 травня 2000
року № 829. Проте наведеними
нормативними актами не визначено, що ці
премії віднесені до додаткових видів
грошового забезпечення
військовослужбовців і що вони
підлягають врахуванню при визначенні
суми грошового забезпечення, з якої
обчислюється пенсія.

Оскільки премія не віднесена до
додаткових видів грошового
забезпечення, тому вона не могла бути
врахована при нарахуванні пенсії
позивачу.

Що стосується інших надбавок, про
врахування яких просив позивач, то
щомісячні надбавки
військовослужбовцям, встановлені
Указом Президента України «Про
додаткові заходи щодо впорядкування
грошового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України» від 14 липня 1999 року № 847 в
розмірі 40% посадового окладу, Указом
Президента України «Про посилення
соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ» від 23 лютого 2002 року
№ 173 у розмірі 100% грошового
забезпечення, Указом Президента
України «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ
України, Державного комітету у справах
охорони державного кордону України та
Управління державної охорони України
за безперервну службу» від 05 травня 2003
року № 389 у розмірі 70% грошового
забезпечення, не є підвищенням
грошового забезпечення, з якого
позивачу нарахована пенсія, а є новими
видами грошового забезпечення, яких
він під час його служби в Збройних
Силах не отримував. У зв'язку з цим такі
надбавки не могли бути враховані
позивачу при перерахунку пенсії.

Крім того, зазначеними указами не
передбачено перерахунку пенсій
військовослужбовцям у зв'язку із
запровадженням цих надбавок.

Законом України «Про внесення змін до
статті 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» від 15 червня 2004 року було
встановлено, що при обчисленні пенсій
відповідно до частин 5,8 цієї статті в
розрахунок включаються щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії в розмірах, встановлених
законодавством на день призначення цих
пенсій.

При цьому пунктом 2 Прикінцевих
положень цього Закону було визначено,
що особи, яким раніше призначено пенсії
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», мають право на перерахунок
пенсій з урахуванням положень цього
Закону та виплату 50 відсотків
перерахованої пенсії з 1 січня 2005 року,
а з 1 січня 2006 року - 100 відсотків
перерахованої пенсії. У разі якщо
внаслідок перерахунку за нормами цього
Закону розмір пенсії або виплачуваної
в період з 1 січня 2005 року до 1 січня 2006
року її частини зменшується, пенсія
виплачується в раніше встановленому
розмірі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, який,
відмовляючи у задоволенні позову,
правильно виходив з того, що при
звільненні з дійсної військової служби
позивачу призначена та перерахована
пенсія у відповідності з вимогами
чинного на той період законодавства.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
подання.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 травня 2011 року в справі №
2а-1211/11/0308 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 02
червня 2014 року.