Справа № 2а/1304/327/12 1304/3974/12
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Справа № 148256/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга
О.І.,

судді Ліщинський
А.М.

судді Запотічний
І.І.

секретар судового засідання Коцур В.К.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача Балюєв С.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові
апеляційну скаргу виконавчого
комітету Львівської міської ради на
постанову Галицького районного суду
Львівської області від 14.08.2012 року у
справі № 2а/1304/327/12 1304/3974/12 за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Львівської міської ради про визнання
бездіяльності міської ради та
ненаданні відповіді на інформаційні
звернення,-

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Львівської
міської ради про визнання
протиправною бездіяльність
Львівської міської ради, яка полягала
у ненаданні відповіді на інформаційні
звернення ОСОБА_1 від 16.01.2012 року, 06.02.2012
року, 03.03.2012 року; визнання
протиправною дію виконавчого комітету
Львівської міської ради, яка полягала
у неправомірній відмові ОСОБА_1 у
наданні публічної інформації про усі
земельні ділянки у межах м. Львова, не
надані у користування, що можуть бути
використані під забудову; зобов'язати
виконавчий комітет ЛМР письмово надати
ОСОБА_1 інформацію про усі земельні
ділянки комунальної форми власності у
межах м. Львова, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову; зобов'язати
Виконавчий комітет Львівської міської
ради письмово надати ОСОБА_1
інформацію про усі земельні ділянки
комунальної форми власності у межах м.
Львова, не наданих у користування, що
можуть бути використані під забудову;
зобов'язати виконавчий комітет
Львівської міської ради в 10-денний
строк з моменту набрання постановою
суду першої інстанції законної сили
подати до суду звіт про виконання
судового рішення, а копію цього звіту
направити ОСОБА_1 та покласти на
відповідача судові витрати.

В обґрунтовування позовних вимог
позивач посилається на наступне.

16.01.2012 року позивач звернувся до
відповідача, Управління архітектури
ЛМР, Головного управління Держкомзему
у Львівській області та Управління
земельних ресурсів у м. Львові з
інформаційним запитом, у якому просив
надати інформацію про усі земельні
ділянки комунальної форми власності у
межах м. Львова, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову для
реалізації його права на безоплатне
отримання у власність для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівельних споруд;
нанести відповідні дані на графічні
матеріали (для подальшого доручення
цих матеріалів до клопотання з ціллю
реалізації ним норми ч.6 ст.118 ЗК
України). Відповідач на його запит
відповіді не надав, тому він 06.02.2012 року
повторно звернувся до виконавчого
комітету ЛМР із проханням надати
відповідь на інформаційний запит від
16.01.2012 року, однак відповіді також не
отримав.

Постановою Галицького районного
суду м. Львова від 14.08.2012 року позов
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Львівської міської ради про визнання
дій та бездіяльності протиправними та
зобов'язання до вчинення дій
задоволено повністю. Визнано
протиправною бездіяльність
виконавчого комітету Львівської
міської ради, яка полягала у ненаданні
відповіді на інформаційні звернення
ОСОБА_1 від 16.01.2012 року, від 06.02.2012 року,
від 03.03.2012 року. Визнано протиправною
дію виконавчого комітету Львівської
міської ради, яка полягала у
неправомірній відмові ОСОБА_1 у
наданні публічної інформації про усі
земельні ділянки у межах м. Львова, не
надані у користування, що можуть бути
використані під забудову. Зобов'язано
виконавчий комітет Львівської міської
ради письмово надати ОСОБА_1 інформацію
про усі земельні ділянки комунальної
форми власності у межах м. Львова, не
наданих у користування, що можуть бути
використані під забудову. Зобов'язано
виконавчий комітет Львівської міської
ради в 10-денний строк з моменту
набрання постановою суду першої
інстанції законної сили подати до суду
звіт про виконання судового рішення, а
копію цього звіту направити ОСОБА_1

Не погодившись із постановою
Галицького районного суду м. Львова від
14.08.2012 року виконавчий комітет
Львівської міської ради подав
апеляційну скаргу. З посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права просить таку
скасувати, та прийняти нову, якою в
задоволені позовних вимог відмовити
повністю.

Позивач в судовому засіданні
просить в задоволені апеляційної
скарги відмовити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Представник виконавчого
комітету Львівської міської ради
підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова
скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.01.2012 року
ОСОБА_1 надіслав на адресу виконавчого
комітету ЛМР, управління архітектури
ЛМР, Головного управління Держкомзему
у Львівській області, управління
земельних ресурсів у м. Львові
інформаційний запит в порядку Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», в якому просив надати
інформацію про усі земельні ділянки
комунальної форми власності у межах м.
Львова, не наданих у користування, що
можуть бути використані під забудову
для реалізації його права на
безоплатне отримання у власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд; нанести відповідні дані на
графічні матеріали (для подальшого
долучення цих матеріалів до клопотання
з ціллю реалізації ним норми ч.6 ст.118 ЗК
України); надати йому інформацію про
усі земельні ділянки комунальної форми
власності, які у період з 01.01.2005 року до
01.12.2011 року безоплатно надавалися у
власність громадянам для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд із
зазначенням їх місця розташування,
кадастрового номеру, розміру, тощо;
надати відповідь на даний запит у строк
не пізніше ніж п'ять робочих днів з дня
отримання запиту, як це встановлено
нормою ч.1 ст.20 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»; у
разі, якщо задоволення цього запиту на
інформацію передбачатиме виготовлення
копій документів обсягом більш як 10
сторінок, заявник просить повідомити
вартість робіт (із доданням розрахунку
з чого складається така вартість) та
зобов'язується оплатити вартість
копій.

Відповідями управління архітектури
департаменту містобудування
Львівської міської ради від 23.01.2012 року
№ 2401-3 вих.-132, управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин Львівської міської ради від
10.02.2012 року № 2403-3 вих.-476, управління
Держкомзему у місті Львові від 25.01.2012
року № 40/0114/265, Головного управління
Держкомзему у Львівській області №
01-16/3-500 від 23.01.2012 року на запит
позивача надано відповіді. Судом
встановлено, що відповіді виконавчим
комітетом Львівської міської ради
надано не було.

Висновок суду першої інстанції
базувався на тому, що відповідно до ст.19
ч.2 Закону України «Про доступ до
публічної інформації», запитувач має
право звернутися до розпорядника
інформації із запитом на інформацію
незалежно від того, стосується ця
інформація його особисто чи ні, без
пояснення причини подання запиту. У
відповідності до ч.5 ст.24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» передбачено, що спеціально
уповноважені органи з питань
містобудування та архітектури і
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та його
територіальні органи забезпечують
відкритість, доступність та повноту
інформації про наявність на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці земель державної та
комунальної власності, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову, про
наявність обмежень і обтяжень
земельних ділянок, містобудівні умови
та обмеження в містобудівному і
державному земельних кадастрах.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що інформація про наявність
земельних ділянок, що можуть бути
використані під забудову є публічною,
оскільки відповідно до вимог Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», вказана
інформація повинна створюватися в
процесі виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством.
Тому на таку інформацію та на
правовідносини, пов'язані із її
поширенням, оприлюдненням, наданням
тощо, поширюються усі норми Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», невиконанням вимог цього
закону є підставою для зобов'язання
органу владних повноважень вчинити
відповідні дії на виконання вимог
законодавства.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
вважає його таким, що не відповідає
реальним обставинам справи з
врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» встановлено, що
розпорядник інформації, який володіє
запитуваною інформацією, але якому за
статусом або характером діяльності
відомо або має бути відомо, хто нею
володіє, зобов'язаний направити цей
запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік
строку розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

Згідно ухвали Львівської міської
ради № 3704 від 08.07.2010 року «Про
розмежування повноважень між
виконавчими органами Львівської
міської ради», із змінами та
доповненнями, інформаційні запити
позивача було скеровано для
безпосереднього розгляду по суті у
департамент містобудування
Львівської міської ради, управління
архітектури департаменту
містобудування Львівської міської
ради та управління природних ресурсів
та регулювання земельних відносин
Львівської міської ради, якими були
надані відповіді позивачу на його
звернення.

Як вбачається з матеріалів
справи, за результатами розгляду
інформаційних запитів, позивачу
надані відповіді.

Листом від 23.01.2012 року № 2401-3
вих.-132 департамент містобудування
управління архітектури повідомив, що
управління архітектури не володіє
даною інформацією, відтак запит
позивача скеровано до управління
природних ресурсів та регулювання
земельних відносин Львівської міської
ради.

Листом управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин Львівської міської ради від
10.02.2012 року № 2403-3 вих.-476 повідомлено
ОСОБА_1 про те, що інформаційний запит
від 17.01.2012 року № 3-К-1093 про надання
інформації стосовно земельних ділянок
комунальної форми власності у межах
міста Львова, що не надані у власність
або користування та можуть бути
використані під забудову скерований,
відповідно до ст.ст. 193,204 Земельного
кодексу України в управління
Держкомзему у місті Львів.

Листом від 25.01.2012 року № 40/0114/265
управління Держкомзему у місті Львові
надало позивачу відповідь на його
звернення від 16.01.2012 року, де зазначено,
що у відповідності до ст. 20 Земельного
кодексу України, віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Згідно державної
статистичної звітності (форми 6-зем),
станом на 01.07.2011 року, загальна площа
земель запасу, та земель не наданих у
власність на постійне користування на
території м. Львова становить 2340,1352 га.,
з них забудовані землі 2226,6587 га, інші
землі 113,4765 га.

Додатково позивача було
повідомлено, що згідно постанови КМ
України від 01.11.2000 року № 1619 «Про
затвердження Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів» та від
01.08.2011 року № 835 «Про деякі питання
надання Державним агентством
земельних ресурсів та його
територіальними органами платних
адміністративних послуг» інформація
по конкретній земельній ділянці
надається у вигляді довідки про
правовий статус земельної ділянки.
Підготовка та видача довідок про
правовий статус земельних ділянок є
платною послугою.

Головне управління Держкомзему
у Львівській області на запит позивача
надало відповідь за № 01-16/3-500 від
23.01.2012 року, де повідомлялось, що
інформація про земельні ділянки в
межах м. Львова, які не надані у
користування і можуть бути
використані під забудову для
реалізації право на безоплатне
отримання у власність для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, в
Головному управлінні відсутня.
Додатково позивача було повідомлено,
що відповідно до державної
статистичної звітності з кількісного
обліку станом на 01.07.2011 року загальна
площа земель, не наданих у власність
та користування в межах м. Львова,
становить 488,0 га, в тому числі 260,70 га
сільськогосподарських угідь, з них 160,6
га ріллі.

Колегія суддів зазначає, що
доводи позивача не обґрунтовують
належним чином заявлені ним вимоги
щодо визнання протиправною
бездіяльності відповідача, оскільки
інформаційний запит позивача із
відповідним обсягом та змістом
запитуваної останнім інформації не
відповідає меті запиту, про яку
зазначає позивач в обґрунтування
бездіяльності відповідача. В
зазначених позивачем запитах також
ставилось питання про виконання робіт
із нанесенням відповідних даних на
графічні матеріали.

Порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, та інформації, що
становить суспільний інтерес визначає
Закон України «Про доступ до публічної
інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI.

Метою цього Закону є забезпечення
прозорості та відкритості суб'єктів
владних повноважень і створення
механізмів реалізації права кожного на
доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2
Закону України «Про доступ до
публічної інформації»).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
України «Про інформацію» кожен має
право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Аналізуючи зазначені норми, колегія
суддів зазначає, що законодавцем
відокремлено поняття інформації та
публічної інформації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» право на доступ
до публічної інформації гарантується:
обов'язком розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» доступ до
інформації забезпечується шляхом
надання інформації за запитами на
інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
запит на інформацію - це прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Тобто, за змістом наведених статей
можна виділити такі ознаки публічної
інформації: 1) готовий продукт
інформації, який отриманий або
створений лише в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством; 2) заздалегідь
відображена або задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація; 3) така інформація
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень або інших
розпорядників публічної інформації; 4)
інформація не може бути публічною, якщо
створена суб'єктом владних повноважень
не під час виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків; 5)
інформація не може бути публічною, якщо
створена не суб'єктом владних
повноважень.

Отже, визначальним для публічної
інформації є те, щоб вона була
заздалегідь готовим, зафіксованим
продуктом, отриманим або створеним
суб'єктом владних повноважень у
процесі виконання своїх обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» визначено, що
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках: 1) розпорядник інформації не
володіє і не зобов'язаний відповідно до
його компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит; 2) інформація,
що запитується, належить до категорії
інформації з обмеженим доступом
відповідно до частини другої статті 6
цього Закону; 3) особа, яка подала запит
на інформацію, не оплатила передбачені
статтею 21 цього Закону фактичні
витрати, пов'язані з копіюванням або
друком; 4) не дотримано вимог до запиту
на інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.

Позивач, звернувся до відповідача з
інформаційними запитами, в яких просив
надати йому інформацію про земельні
ділянки комунальної форми власності у
межах м. Львова, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову для
реалізації його права на безоплатне
отримання у власність для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд;
нанести відповіді дані на графічні
матеріали (для подальшого доручення
цих матеріалів до клопотання з ціллю
реалізації ним норми ч.6 ст.118 ЗК
України); надати йому інформацію про
усі земельні ділянки комунальної форми
власності, які у період з 01.01.2005 року до
01.12.2011 року безоплатно надавалися у
власність громадянам для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд з
зазначенням їх місця розташування,
кадастрового номеру, розміру, тощо.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» спеціально
уповноважені органи з питань
містобудування та архітектури і
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та його
територіальні органи забезпечують
відкритість, доступність та повноту
інформації про наявність на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці земель державної та
комунальної власності, не наданих у
користування, що можуть бути
використані під забудову, про
наявність обмежень і обтяжень
земельних ділянок, містобудівні умови
та обмеження в містобудівному і
державному земельному кадастрах; до
моменту внесення відповідної
інформації до містобудівного та
державного земельного кадастрів
виконавчий орган сільської, селищної,
міської ради, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації або відповідний
місцевий орган виконавчої влади
зобов'язані надавати за запитами
фізичних та юридичних осіб письмову
інформацію про наявність земельних
ділянок, що можуть бути використані під
забудову.

Проте, запити позивача стосувались
відомостей, та містили вимогу вчинити
певні дії по підбору, обробці та
наданню інформації, яка б відповідала
поставленим у запитах умовам.

Враховуючи, що відповідач не мав
будь-якого офіційного документа, який
би містив запитувану інформацію,
відповідь про неможливість надання
такої інформації є правомірною.

Одночасно, судова колегія враховує
наступне.

Пунктом 31 частини 1 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» міським радам надані виключні
повноваження визначати органи щодо
управління майном, яке належить до
комунальної власності відповідної
територіальної громади, а також межі
цих повноважень та умови їх здійснення.

Колегія суддів зазначає що позивачем у
надісланих запитах було чітко
сформульовано зміст інформації та
ознаки об'єктів, відносно яких
витребовувалась інформація та яким
мають бути притаманні наступні ознаки:
об'єкти мають бути саме земельними
ділянками у розумінні Земельного
кодексу України, земельні ділянки
мають відноситись до комунальної форми
власності, земельні ділянки мають бути
вільними від прав третіх осіб, земельні
ділянки повинні мати визначене цільове
призначення, перелік вільних земельних
ділянок в межах міста має бути повним
та вичерпним.

Частиною 3 статті 2 Земельного кодексу
України землі України та земельні
ділянки визначаються в якості різних
самостійних об'єктів земельних
відносин.

В статті 79 Земельного кодексу України
міститься визначення терміну
«земельна ділянка» як частини земної
поверхні з встановленими межами,
певним місцем розташування,
визначеними щодо неї правами.

Тобто, в контексті зазначеної статті,
земельній ділянці мають бути
притаманні певні ознаки - визначене
місце розташування, межі, цільове
призначення та певний обсяг прав щодо
неї. Механізм формування земельної
ділянки як певного об'єкту цивільних
прав, який полягає у визначенні її
площі, меж та внесення інформації про
неї до Державного земельного кадастру,
визначено законодавцем у ст.79-1
Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» спеціально уповноважені
органи з питань містобудування та
архітектури і центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та його територіальні органи
мають забезпечувати відкритість,
доступність та повноту інформації про
наявність на території відповідної
територіальної одиниці земель
державної чи комунальної власності, не
наданих у користування, що можуть бути
використані під забудову, про
наявність обмежень і обтяжень
земельних ділянок, містобудівні умови
та обмеження у містобудівному та
земельному кадастрах.

У статті 1 Закону України «Про основи
містобудування» визначено зміст
термінів «містобудівна діяльність»
або «містобудування» як
цілеспрямовану діяльність державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, громадян, об'єднань
громадян по створенню та підтриманню
повноцінного життєвого середовища, яка
включає прогнозування розвитку
населених пунктів і територій,
планування, забудову та інше
використання територій, проектування,
будівництво об'єктів містобудування,
спорудження інших об'єктів,
реконструкцію історичних населених
пунктів при збереженні традиційного
характеру середовища, реставрацію та
реабілітацію об'єктів культурної
спадщини, створення інженерної та
транспортної інфраструктури.

Одними із головних напрямів
містобудівної діяльності є планування,
забудова та інше використання
територій, а також розробка і
реалізація містобудівної документації
та інвестиційних програм розвитку
населених пунктів і територій (ст.2
цього ж Закону).

Закон України «Про регулювання
містобудівної діяльності» визначає
розроблення містобудівної та
проектної документації як один із
інструментів здійснення планування та
забудови територій.

Приписи частини 1 статті 24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» визначають
необхідність розробки документації із
землеустрою з урахуванням положень
плану зонування та/або детального
плану територій.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
землеустрій» призначенням
землеустрою, зокрема, є: встановлення і
закріплення на місцевості меж
земельних ділянок власників і
землекористувачів; прогнозування,
планування і організацію
раціонального використання та охорони
земель на національному,
регіональному, локальному і
господарському рівнях; отримання
інформації щодо кількості та якості
земель, їхнього стану та інших даних,
необхідних для ведення державного
земельного кадастру, моніторингу
земель, здійснення державного контролю
за використанням та охороною земель.

Положення зазначеної статті Закону у
повній мірі кореспондуються із
приписами ст.181 Земельного кодексу
України в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин.

В статті 20 Закону України «Про
землеустрій» визначається перелік
випадків, в яких виконання робіт із
землеустрою є обов'язковим.

Зокрема, землеустрій проводиться в
обов'язковому порядку на землях усіх
категорій незалежно від форми
власності в разі; розробки
документації із землеустрою щодо
організації раціонального
використання та охорони земель;
встановлення та зміни меж об'єктів
землеустрою (зокрема, земельних
ділянок), у тому числі визначення та
встановлення в натурі (на місцевості)
державного кордону України; надання,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок; організації нових і
впорядкування існуючих об'єктів
землеустрою.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про
землеустрій» проекти землеустрою щодо
формування земель комунальної
власності територіальних громад і
проекти розмежування земель державної
та комунальної власності визначають: а)
місце розташування і розміри земельних
ділянок, що знаходяться в державній
власності за категоріями земель; б)
місце розташування і розміри земельних
ділянок комунальної власності
територіальної громади за категоріями
земель; в) місце розташування і розміри
земельних ділянок, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб
за категоріями земель; г) правове,
організаційне і фінансове
забезпечення, строки реалізації
ефективність розмежування земель
державної та комунальної власності.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 55
зазначеного Закону встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів;
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Таким чином, для утворення земельних
ділянок, як сформованих об'єктів
землеустрою та об'єктів нерухомого
майна, слід розробити певний обсяг
землевпорядної документації,
відповідно до якої визначити місця
розташування земельних ділянок, їх
розміри та межі, цільове призначення, а
також інші ознаки, за допомогою яких їх
можна ідентифікувати як об'єкти
правовідносин.

Крім того, законодавство визначає
необхідність розробки містобудівної
документації для населених пунктів,
але не містить імперативного припису,
відповідно до якого весь обсяг
містобудівної документації та,
зокрема, детальні плани територій
мають бути розроблені впродовж певного
часу чи до визначеного моменту.

Здійснення за власної ініціативи та за
рахунок бюджетних або залучення
формування певних земельних ділянок -
розробки землевпорядної документації,
визначення їх місцезнаходження,
розмірів, меж, а відтак - і самої
кількості, є правом органів місцевого
самоврядування.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів зазначає, що приписами Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Земельного
кодексу України, Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» не
встановлено обов'язок місцевих рад чи
їх виконавчих органів здійснити
передбачені земельним та
містобудівним законодавством заходи
щодо утворення певної кількості
земельних ділянок, оскільки
містобудівна діяльність і планування
та забудова територій, як один з її
напрямів, що полягає у розробленні
містобудівної документації, є
тривалими процесами, не обмеженими у
часі, та мають здійснюватись
уповноваженими суб'єктами впродовж
всього часу їх діяльності у
відповідності до положень
законодавства, а заходи по
забезпеченню доступності та повноти
інформації мають вживатись
уповноваженими на те органами вже
після утворення такої інформації.

З аналізу правового статусу управління
архітектури департаменту
містобудування Львівської міської
ради вбачається, що вказаний державний
орган діє на виконання рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 13.06.2008 року № 578 «Про
затвердження Положення про управління
архітектури департаменту
містобудування Львівської міської
ради», є юридичною особою та
структурним підрозділом
департаменту містобудування
Львівської міської ради. Серед
основних завдань цього органу є
розробка та реалізація містобудівних
програм та реалізація політики
Львівської міської ради у сфері
містобудування. За специфікою роду
діяльності, повноваження управління
архітектури поширюються на створення
містобудівної документації та
технічних завдань інженерного
забезпечення ,
архітектурно-планувальних завдань
тощо.

З врахуванням цих повноважень, колегія
суддів вважає, що вказані державні
установи правомірно проінформували
заявника про те, що єдиною державною
системою земельно-кадастрових робіт,
яка встановлює процедуру визнання
факту виникнення або припинення права
власності і права користування
земельними ділянками та містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
цих ділянок, їх оцінку, класифікацію
земель, кількісну та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів є
Державний земельний кадастр, котрий
ведеться уповноваженим органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Як встановлено колегією суддів, на час
звернення позивача із запитами щодо
надання публічної інформації, а також
на час отримання ним відповідей,
інформацією, яка цікавить позивача
володіє центральний орган виконавчої
влади з питань земельних ресурсів та
його територіальні органи, а саме -
управління Держкомзему у м. Львові,
яке листом від 12.03.2012 року № 40/0114/843 та
листом від 25.01.2012 року № 40/0114/265 надало
відповідь на звернення ОСОБА_1

Статтею 36 ЗУ «Про державний земельний
кадастр», щодо оприлюднення
відомостей Державного земельного
кадастру, передбачено, що на
офіційному веб-сейті центрального
органу виконавчої влади з питань
земельних ресурсів оприлюднюються
відомості Державного земельного
кадастру про: а) межі
адміністративно-територіальних
одиниць; б) кадастрові номери
земельних ділянок; в) межі земельних
ділянок; г) цільове призначення
земельних ділянок; г*) розподіл земель
між власниками і користувачами (форми
власності, вид речового права); д)
обмеження у використанні земель та
земельних ділянок; е) зведені дані
кількісного та якісного обліку земель;
є) нормативну грошову оцінку земель та
земельних ділянок; ж) земельні угіддя;
з) частини земельної ділянки, на які
поширюється дія сервітуту, договору
суборенди земельної ділянки; и)
координати поворотних точок меж
об'єктів кадастру; і) бонітування
грунтів. Зазначені відомості
підлягають оприлюдненню на
офіційному веб-сайті центрального
органу виконавчої влади з питань
земельних ресурсів з моменту їх
внесення до Державного земельного
кадастру. Пошук, перегляд, копіювання
та роздрукування відомостей
Державного земельного кадастру ,
оприлюднених на офіційному веб-сайту
центрального органу виконавчої влади
з питань земельних ресурсів,
зазначених у пунктах «а»-«е»
здійснюється безоплатно, а відомостей,
зазначених у пунктах «є»-«і» цієї
статті - за плату, розміри якої
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Вказана обставина заперечує
твердження позивача про
невідповідність дій суб'єкта владних
повноважень.

У відповідності до вимог ст.15 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» розпорядники інформації
зобов'язані оприлюднювати: інформацію
про організаційну структуру, місію,
функції, повноваження, основні
завдання, напрями діяльності та
фінансові ресурси ; нормативно-правові
акти, акти індивідуальної дії ,
прийняті розпорядником, проекти
рішень, що підлягають обговоренню,
інформацію про нормативно-правові
засади діяльності; перелік та умови
отримання послуг, що надаються цими
органами, форми і зразки документів,
правила їх заповнення; порядок
складання, подання запиту на
інформацію, оскарження рішень
розпорядників інформації, дій чи
бездіяльності; інформацію про систему
обліку, види інформації, яку зберігає
розпорядник; інформацію про механізми
чи процедури, за допомогою яких
громадськість може представляти свої
інтереси або в інший спосіб впливати на
реалізацію повноважень розпорядника
інформації; плани проведення та
порядок денний своїх відкритих
засідань; розташування місць, де
надаються необхідні запитувачам форми
і бланки установи; загальні правила
роботи установи, правила внутрішнього
трудового розпорядку; звіти, в тому
числі щодо задоволення запитів на
інформацію; інформацію про діяльність
суб'єктів владних повноважень, а саме
про: їхні місцезнаходження, поштову
адресу, номери засобів зв'язку , адреси
офіційного веб-сайту та електронної
пошти; прізвище, ім'я та по батькові,
службові номери засобів зв'язку, адреси
електронної пошти керівника органу та
його заступників, а також керівників
структурних та регіональних
підрозділів, основні функції
структурних та регіональних
підрозділів, крім випадків, коли ці
відомості належать до інформації з
обмеженим доступом; розклад роботи та
графік прийому громадян; вакансії,
порядок та умови проходження конкурсу
на заміщення вакантних посад; перелік
та умови надання послуг, форми і зразки
документів, необхідних для надання
послуг, правила їх оформлення; перелік
і службові номери засобів зв'язку
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери їх управління, та їх
керівників, крім підприємств, установ
та організацій, створених з метою
конспірації, оперативно-розшукової або
контррозвідувальної діяльності;
порядок складання, подання запиту на
інформацію, оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень, їх дій
чи бездіяльності; систему обліку, види
інформації, якою володіє суб'єкт
владних повноважень та іншу інформацію
про діяльність суб'єктів владних
повноважень, порядок обов'язкового
оприлюднення якої встановлений
законом.

Серед переліку видів інформації
відсутня інформація про яку зазначає у
позовній заяві позивач. Крім того,
позивачем взагалі не доведено, що він
скористався послугами веб-ресурсу по
отриманню інформації такого виду, та не
мав можливості її отримати по ряду
технічних чи залежних від суб'єкта
владних повноважень причин.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
відмову у задоволенні заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ч. 3 ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4
ст. 202, ч. 2 ст.205, ст..ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В
:

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Львівської міської ради
задовольнити, постанову Галицького
районного суду Львівської області від
14.08.2012 року у справі № 2а/1304/327/12 1304/3974/12
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволені позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання постановою законної сили, а у
разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.