Справа № 808/8264/13-а
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року об 11 год. 57 хв.Справа №
808/8264/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Колесникової С.Г.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - О.О. Корольов

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

22 жовтня 2013 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі
- позивач або ФОП ОСОБА_3) до Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- відповідач або Бердянська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області), в
якому позивач просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області від
03.04.2013 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
згідно Акту перевірки порушення
виникло внаслідок ненадання
Бердянській ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області податкових
накладних за перевіряємий період на
загальну суму 140 666,00 грн., однак вказані
обставини не відповідають дійсності,
оскільки усі податкові накладні наявні
у ФОП ОСОБА_3 за січень-вересень 2012 року.
Крім того, позивач зазначає, що не
отримувала повідомлення від 07.02.2013 №203
та копію Наказу від 07.02.2013 №183, та не
відмовлялась від їх отримання. Таким
чином, вказане стало причиною того, що
перевірка проводилась без відома ФОП
ОСОБА_3, отже обов'язок надати первинні
документи у позивача не виник.

Заперечуючи проти позовних вимог з
підстав, викладених в письмових
запереченнях, відповідач зазначає, що
позивачем не надано та не направлено
копії спірних податкових накладних,
навіть після закінчення перевірки та
прийняття податкового
повідомлення-рішення контролюючим
органам за результатами такої
перевірки. Крім того, відповідач
вважає, що вказані документи були
відсутні у позивача на час складення
такої звітності, у зв'язку з чим
податкове повідомлення-рішення від
03.04.2013 № винесене правомірно, в
межах повноважень та на підставі
законодавства України.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2014
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував та
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 21
травня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Серії НОМЕР_2 Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3
зареєстрована 06.09.2002 за адресою: 71100,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

На підставі пп.20.1.4, п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75, пп.78.1 п. 78.1. ст. 78, п.79.2 ст. 79, п. 82.2
ст. 82 5 Податкового кодексу України від
02.12.2010 за №2755-VI та Наказу від 07.02.2013 №183
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства з ПДВ за період з 01.01.2012
по 30.09.2012. За результатами перевірки
складено Акт від 11.02.2013 №73/1720/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України від
02.12.2010 за №2755-VI: до податкового кредиту
віднесено суми ПДВ не підтверджені
податковими накладними, у зв'язку з чим
завищено податковий кредит на загальну
суму 140 666,00 грн., у тому числі по
періодам: у січні 2012 року - 15 069,00 грн.; у
березні 2012 року - 8 854,00 грн.; у травні 2012
року - 2 863,00 грн.; червні 2012 року - 11 619,00
грн.; у липні 2012 року - 2 007,00 грн.; у серпні
2012 року - 88 645,00 грн.; у вересні 2012 року - 11
609,00 грн.

На підставі Акту перевірки Бердянської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій
області винесено податкове
повідомлення-рішення від 03.04.2013 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання, 175 832,50 грн., за платежем:
податок на додану вартість, за основним
платежем у розмірі 140 666,00 грн. та за
штрафними санкціями у розмірі 35 166,50
грн.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюється
Податковим кодексом України.

Контролюючі органи мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України), у
тому числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення (п.20.1.4. Податкового кодексу
України).

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового
кодексу України надано право органам
державної податкової служби мають
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом п. 79.2 ст. 79 ПК України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
якщо платник податків не надасть
пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий
письмовий запит контролюючого органу,
в якому зазначаються можливі порушення
цим платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту.

Згідно п.п. 20.1.6. п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають запитувати та вивчати під час
проведення перевірок первинні
документи, що використовуються в
бухгалтерському обліку, регістри,
фінансову, статистичну та іншу
звітність, пов'язану з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів,
виконанням вимог законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України
документи вважаються належним чином
врученими, якщо вони надіслані за
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або особисто вручені
платнику податків або його законному
чи уповноваженому представникові.

Відповідно до приписів п. 58.3 ст. 58
Податкового кодексу України податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) юридичній особі,
якщо його передано посадовій особі
такої юридичної особи під розписку або
надіслано листом з повідомленням про
вручення. Податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) фізичній особі,
якщо його вручено їй особисто чи її
законному представникові або
надіслано на адресу за місцем
проживання або останнього відомого її
місцезнаходження фізичної особи з
повідомленням про вручення. У такому
самому порядку надсилаються податкові
вимоги та рішення про результати
розгляду скарг. У разі коли пошта не
може вручити платнику податків
податкове повідомлення-рішення або
податкові вимоги, або рішення про
результати розгляду скарги через
відсутність за місцезнаходженням
посадових осіб, їх відмову прийняти
податкове повідомлення-рішення або
податкову вимогу, або рішення про
результати розгляду скарги,
незнаходження фактичного місця
розташування (місцезнаходження)
платника податків або з інших причин,
податкове повідомлення-рішення або
податкова вимога, або рішення про
результати розгляду скарги вважаються
врученими платнику податків у день,
зазначений поштовою службою в
повідомленні про вручення із
зазначенням причин невручення.

З матеріалів справи вбачається, що
Бердянською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області на адресу ФОП
ОСОБА_3 направлялись засобами
поштового зв'язку: розрахунок
податкового зобов'язання та фінансових
санкцій до Акту документальної
перевірки ФОП ОСОБА_3 (а. с. 154), податкове
повідомлення-рішення від 03.04.2013 №
(а. с. 154), проте повернулись до
податкової із поштовими відмітками «за
закінченням терміну зберігання» (а. с.
153, 155, 156).

Пунктом 85.2 статті 85 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

Згідно п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу
України при проведенні перевірок
посадові особи контролюючого органу
мають право отримувати у платників
податків належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Такі копії повинні
бути засвідчені підписом платника
податків або його посадової особи та
скріплені печаткою (за наявності).

В силу норм абз. 1 і 2 п. 44.1 ст. 44 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно до п. 44.3 ст. 44 Податкового
кодексу України платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

Отже, при проведенні перевірок
контролюючі мають право отримувати,
вивчати та перевіряти, а платники
податків зобов'язані надати у повному
обсязі всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. При
цьому пунктом 44.3 статті 44 Податкового
кодексу України на платників податків
покладено обов'язок забезпечити
зберігання документів не менш як 1095
днів з дня подання податкової
звітності, для складення якої
використовуються зазначені документи,
а у разі її неподання - з передбаченого
цим Кодексом граничного терміну
подання такої звітності.

Відповідно до ст.61 Податкового кодексу
України при здійсненні податкового
контролю уповноваженими органами
вживають певних заходів із метою
контролю правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати податків
і зборів, а також дотримання
законодавства з питань проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.
Він може проводитися, зокрема, шляхом
ведення обліку платників податків та
проведення перевірок і звірок
відповідно до вимог цього Кодексу.

Для реалізації цих заходів контролюючі
органи наділені правом отримувати у
платників податків копії документів,
що свідчать про порушення вимог
податкового законодавства; інформацію,
довідки, копії документів про
фінансово-господарську діяльність,
отримані доходи, видатки платників
податків та іншу інформацію, пов'язану
з обчисленням та сплатою податків;
вивчати та перевіряти первинні
документи, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку,
інші регістри, фінансову, статистичну
звітність; вимагати під час про ведення
перевірок виготовлення і надання копій
зазначених документів тощо.

Згідно з п.85.1 ст.85 Кодексу
забороняється витребування документів
від платника податків будь-якими
посадовими (службовими) особами
контролюючих органів у випадках, не
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.85.2 ст.85 Кодексу
передбачено, що платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

З аналізу вищезазначеної норми
законодавства вбачається, що платник
податків зобов'язаний надати посадовим
особам контролюючого документи, що
належать до предмету перевірки, однак
такий обов'язок платника податку
виникає лише після початку перевірки.

Зі ст. 44 ПК України, вбачається, зокрема,
у разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї
статті, платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити контролюючий
орган за місцем обліку в порядку,
встановленому цим Кодексом для подання
податкової звітності, та контролюючий
орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
контролюючого органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), «податковий кредит» - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071, (який
набрав чинності 16 грудня 2011 року та
втратив чинність 01 березня 2014
року)(далі - Порядок) податкову накладну
заповнює особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).

Одночасно відповідно до положень п. 6.3
цього Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Закон № 996-ХІV),
який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

З матеріалів справи вбачається, що ФОП
ОСОБА_3 ні під час проведення
документальної перевірки, ні після її
закінчення не були надані до
контролюючого органу документи,
зокрема, податкові накладні від 23.01.2012
№167, від 17.02.2012 №88, від 31.01.2012 №182, від
28.02.2012 №2066, №01.06.2011 №2, від 30.03.2012 №21, від
09.12.2011 №1, від 26.04.2012 №198, від 04.05.2012 №43,
від 15.05.2012 №56, від 25.05.2012 №117, від 29.05.2012
№927, від 05.04.2012 №69, від 04.05.2012 №42, від
08.05.2012 №382, від 18.05.2012 №533, від 15.05.2012 №944,
від 24.06.2012, від 14.06.2012 №455, від 27.06.2012 №145,
від 27.06.2012 №194, від 06.06.2012 №8, від 18.07.2012
№171, від 18.07.2012 №114, від 23.07.2012 №78, від
16.05.2012 №4217, від 19.12.2011 №19, від 22.12.2011 №22,
від 01.02.2012 №1, від 02.02.2012 №2, від 03.02.2012 №3,
від 06.02.2012 №4, від 19.06.2012 №1670, від 25.06.2012
№2141, від 25.06.2014 №2142, від 02.07.2012 №129, від
10.07.2012 №1059, від 19.07.2012 №2062, від 22.07.2012
№2258, від 03.08.2012 №165, від 08.08.2012 №208, від
14.08.2012 №13, від 17.08.2012 №143, від 17.08.2012 №235,
від 22.08.2012 №885, від 31.08.2012 №321, від 27.07.2012
№1086, від 04.09.2012 №24, від 04.09.2012 №95, від
05.09.2012 №157, що були додані до матеріалів
справи.

Крім того, Заступником начальника
Бердянської ОДПІ В’южаніною А.М.
надсилався Запит від 15.01.2013 №797/10/17-211 на
адресу позивача, в якому зазначено, що
ФОП ОСОБА_3 необхідно надати письмові
пояснення з питання додержання
податкового, валютного та іншого
законодавства, а саме отримання
доходів ФОП ОСОБА_3 від контрагентів
протягом 1-3 кварталів 2012 року з
відповідними відображенням вказаних
доходів у податковій звітності з
податку на додану вартість протягом
періоду з 01.01.2012 по 30.09.2012 з відповідним
документальним підтвердженням за
вказаний період, а саме: книги обліку
доходів та витрат, первинні документи
(видаткові накладні, акти виконаних
робіт, платіжні документи); податкові
накладні, реєстри виданих та отриманих
податкових накладних; дозвільні
документи на здійснення діяльності
(ліцензії, патенти, дозволи); договори,
угоди, контракти; інформація шодо
власних та орендованих приміщень,
землевпорядні документи, документи, що
підтверджують право власності на
земельні ділянки, договори оренди
приміщень, ділянок; банківські виписки
про рух грошових коштів на
розрахункових рахунках за вказаний
період; відомості про наявність
залишків ТМЦ станом на 01.01.2012 та на
30.09.2012; відомості про дебіторську та
кредиторську заборгованість в розрізі
контрагентів станом на 01.01.2012 та на
30.09.2012; інші документи, які
підтверджують факт здійснення
підприємницької діяльності; документи,
що підтверджують оформлення трудових
відносин з найманими робітниками,
відомості нарахування та виплати
заробітної плати за вказаний період.

У відповідь на вищезазначений Запит,
ФОП ОСОБА_3 направила Заступнику
начальника Бердянської ОДПІ
В’южаніній А.М. пояснення від 24.01.2013 №5,
в яких зазначила, що відомості та
документи будуть надані невідкладно, у
разі отримання нею належним чином
оформленого Запиту з чітким переліком
запитуваної інформації та документів,
направленого у межах компетенції
контролюючого органу.

В силу вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Пунктом 79.3 статті 79 ПК України
передбачено, що присутність платників
податків під час проведення
документальних невиїзних перевірок не
обов'язкова.

З огляду на викладене, суд критично
оцінює посилання позивача на те, що її
право бути присутньою під час
проведення перевірки було порушене.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт
владних повноважень: 1) повинен бути
утвореним у порядку, визначеному
Конституцією та законами України; 2)
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
приймати рішення, а дії вчиняти
відповідно до встановлених законом
повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, але одночасно вони є і вимогами
для суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

В контексті вищевикладеного Суд
звертає увагу на те, що одним із
принципів, яким повинно відповідати
рішення суб'єкта владних повноважень, є
принцип обґрунтованості, закріплений в
пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Принцип обґрунтованості прийнятого
рішення, тобто прийняття рішення з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення або
вчинення дії, вимагає від суб'єкта
владних повноважень враховувати як
обставини, на обов'язковість
урахування яких прямо вказує закон, так
і інші обставини, що мають значення у
конкретній ситуації. Суб'єкт владних
повноважень повинен уникати прийняття
невмотивованих рішень, обґрунтованих
припущеннями, а не конкретними
обставинами. Рішення суб'єкта владних
повноважень повинно бути мотивованим.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України виявлення
невідповідності діяльності суб'єкта
владних повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності
слугує підставою для задоволення
адміністративного позову за умови, що
встановлено порушення прав, свобод та
інтересів позивача.

Суд звертає увагу на те, що дії
відповідача при винесенні
оскаржуваних рішень аналізуються
судом на предмет їх правомірності та
відповідності вимогам чинного
законодавства України станом на момент
вчинення цих дій та обсягу доказів та
інших фактичних обставин, які існували
на цей момент.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві вимоги
позивача є такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова