Справа № К/9991/14277/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/9991/14277/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Заступника Генерального
прокурора України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12.11.2009р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011р. у
справі №2-а-8875/09/2670 за позовом
Заступника Генерального прокурора
України до Кабінету Міністрів України,
треті особи: Міністерство транспорту
та зв'язку України, Державна
адміністрація морського і річкового
транспорту про визнання незаконною та
нечинною постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник Генерального прокурора
України звернувся з позовом до
Кабінету Міністрів України про
визнання незаконною та нечинною
постанови від 5 березня 2009 року № 227
«Питання Державної адміністрації
морського і річкового транспорту».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржувана постанова не
відповідає статті 4 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», оскільки всупереч цій
нормі оскаржуваною постановою
відповідач визначив орган,
уповноважений здійснювати державний
нагляд (контроль) у сфері господарської
діяльності та поклав на нього
здійснення державного нагляду у сфері
торговельного мореплавства,
судноплавства на внутрішніх водних
шляхах та навігаційно-гідрографічного
забезпечення судноплавства на
внутрішніх водних шляхах та
навігаційно-гідрографічного
забезпечення судноплавства,
здійснення контролю за додержанням
суб'єктами господарювання вимог
законодавства і міжнародних договорів
з питань торговельного мореплавства,
судноплавства на внутрішніх водних
шляхах, навігаційно-гідрографічного
забезпечення судноплавства,
запобіганню забрудненню довкіллю тощо.
Крім того, видаючи оскаржувану
постанову відповідач не розробив і не
подав на розгляд Верховної Ради
України зміни до Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
статтею 225 якого повноваження на
складання протоколів та розгляд справ
про адміністративні правопорушення
покладено на Головну державну
інспекцію України з безпеки
судноплавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2009р., залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011р., у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2009р. та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011р. Заступник Генерального
прокурора України звернувся з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на те, що при прийнятті зазначених
судових рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Постановою Кабінету
Міністрів України від 05 березня 2009 року
№ 227 «Питання Державної адміністрації
морського і річкового транспорту» з
метою удосконалення державного
управління в галузі морського і
річкового транспорту, зокрема:

- утворено Державну адміністрацію
морського і річкового транспорту (далі
-Уркрморрічфлот) як урядовий орган, що
діє у системі Мінтрансзв'язку, на базі
Державного департаменту морського і
річкового транспорту, що ліквідується;

- установлено, що Укрморрічфлот є
правонаступником Державного
департаменту морського і річкового
транспорту;

- затверджено Положення про
Укрморрічфлот;

- ліквідовано Головну державну
інспекцію України з безпеки
судноплавства;

- Мінтрансзв'язку зобов'язано
забезпечити здійснення в
установленому законодавством порядку
заходів з ліквідації Головної
державної інспекції України з безпеки
судноплавства;

- встановлено, що у межах граничної
чисельності, затвердженої для
Мінтрансзв'язку, для здійснення
державного нагляду (контролю) та
забезпечення безпеки судноплавства
утримуються посади капітанів
річкового порту, головних державних
інспекторів, старших державних
інспекторів, державних інспекторів,
державних інспекторів, інспекторів,
головних капітанів-координаторів,
старших капітанів-координаторів,
капітанів-координаторів, старших
оперативних чергових, оперативних
чергових Укрморрічфлоту загальною
чисельністю 290 осіб, які не відносяться
до категорії посад державних
службовців;

- Мінфіну разом з Мінтрансзв'язку
зобов'язано передбачити під час
підготовки змін до Державного бюджету
України на 2009 рік видатки для утримання
визначеної згідно із цією постановою
чисельності працівників
Укрморрічфлот;

- внесено до постанов Кабінету
Міністрів України від 4 березня 1997 року
№ 204 і від 26 лютого 2000 року № 403 зміни, що
додаються;

- визнано такими, що втратили чинність,
постанови Кабінету Міністрів України
згідно з переліком, що додається;

- місцезнаходженням Укрморрічфлоту
зазначено проспект Перемоги, 14 у
м.Києві;

- зобов'язано Мінтрансзв'язку, інші
заінтересовані центральні органи
виконавчої влади у шестимісячний строк
подати пропозиції щодо внесення до
актів законодавства змін, що
випливають з цієї постанови та
привести власні нормативно-правові
акти у відповідність з цією постановою.

Проведеною Генеральною прокуратурою
України перевіркою встановлено
невідповідність зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», у зв'язку з
чим 19 червня 2009 року виконувачем
обов'язків Генерального прокурора
України Винокуровим С. принесено
протест на постанову Кабінету
Міністрів України від 05 березня 2009 року
№ 227 «Питання Державної адміністрації
морського і річкового транспорту».

У протесті вимагається скасування в
цілому згаданої постанови Кабінету
Міністрів України, хоча з його змісту
вбачається, що прокурор вважає
незаконними лише окремі її положення, а
саме пункти 2-5. Обґрунтування щодо
незаконності інших положень постанови,
зокрема пунктів 1, 6-10, у протесті
відсутнє.

Листом від 07 липня 2009 року №10500/0/2-09
Кабінет Міністрів України відхилив
протест Генеральної прокуратури
України, зазначивши, що при виданні
опротестованого акта діяв в межах
компетенції та на підставі
законодавства.

Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно з положеннями частини 1 статті
113, пункту 3 статті 116 Конституції
України та абзацу 1 пункту 2 статті 20
Закону України «Про Кабінет Міністрів
України» Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади.

Статтею 117 Конституції України, якій
кореспондує стаття 52 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України»,
передбачено, що Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими для виконання.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про
Кабінет Міністрів України»
встановлено, що Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законами України, а також
указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

Частиною 5 статті 22 Закону України «Про
Кабінет Міністрів України» визначено
повноваження Кабінету Міністрів
України з утворення у системі
міністерств урядових органів,
затвердження положень про них,
призначення та звільнення їх
керівників.

Аналіз вказаної норми Закону дає
підстави стверджувати, що праву
Кабінету Міністрів України щодо
утворення урядових органів у системі
міністерств кореспондує його право
ліквідовувати такі органи.

Отже, Кабінет Міністрів України згідно
з пунктами 1, 2, 3 оскаржуваної постанови
правомірно утворив Укрморрічфлот як
урядовий орган, що діє у системі
Мінтрансзв'язку, на базі Державного
департаменту морського і річкового
транспорту, що ліквідується; затвердив
положення про цей орган та ліквідував
Головну державну інспекцію України з
безпеки судноплавства, утворену
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 грудня 1998 року № 2098 «Питання
безпеки судноплавства України».

Відповідно до частини 6 статті 22 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України», урядові органи відповідальні
перед Кабінетом Міністрів України,
підзвітні та підконтрольні міністру, у
системі міністерства якого вони
створені та функціонують.

Пунктом 3 Типового положення про
урядовий орган державного управління,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 лютого 2000 р.
№ 386, встановлено, що урядовий
орган у межах своєї компетенції бере
участь у реалізації державної політики
у відповідній підгалузі або сфері
діяльності центрального органу
виконавчої влади; здійснює в
установленому порядку управління
окремими підгалузями або сферами
діяльності, зокрема в межах, визначених
центральним органом виконавчої влади,
управління майном підприємств, установ
та організацій, що належать до сфери
управління центрального органу
виконавчої влади; виконує відповідно
до законодавства контрольно-наглядові
функції у відповідній підгалузі або
сфері діяльності.

Згідно з Положенням про Укрморрічфлот,
затвердженим оскаржуваною постановою
Кабінетом Міністрів України, до
основних завдань цього органу
віднесено, зокрема, здійснення
державного нагляду за забезпеченням
безпеки судноплавства у
територіальному морі, внутрішніх
водах, на внутрішніх водних шляхах, у
морських і річкових портах; здійснення
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання вимог законодавства і
міжнародних договорів України з питань
торговельного мореплавства,
судноплавства на внутрішніх водних
шляхах, навігаційно-гідрографічного
забезпечення судноплавства та
запобігання забрудненню довкілля. На
виконання цих завдань Укрморрічфлот
наділено відповідними наглядовими та
контролюючими повноваженнями.

Частиною 1 статті 10 Кодексу
торговельного мореплавства України
передбачено, що державний нагляд за
торговельним мореплавством
покладається на центральний орган
виконавчої влади в галузі транспорту,
що здійснює контроль за дотриманням
законодавства про мореплавство і
міжнародних договорів України щодо
мореплавства, а також нагляд за станом
морських шляхів і загальне керівництво
державною реєстрацією морських суден,
дипломуванням спеціалістів морського
флоту, рятувальною і лоцманською
службою.

Таким чином, через Укрморрічфлот, який
є урядовим органом у сфері управління
Мінтрансзв'язку, згадане Міністерство
реалізовуватиме покладені на нього
частиною 1 статті 10 Кодексу
торговельного мореплавства України
функції державного нагляду та контролю
у вищевказаній сфері.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів щодо
необґрунтованості доводів позивача
про невідповідність оскаржуваної
постанови Кабінету Міністрів України
статті 4 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності»,
враховуючи наступне.

Так, згідно зі статтею 2 цього Закону
його дія поширюється на відносини,
пов'язані зі здійсненням державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності.

Відповідно до Господарського кодексу
України господарська діяльність - це
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Тоді як наглядові (контролюючі) функції
щодо забезпечення безпеки
судноплавства передбачають перевірку
стану збереження (захищеності)
людського здоров'я і життя, довкілля та
майна на морі й на внутрішніх водних
шляхах; відсутність неприпустимого
ризику, пов'язаного з загибеллю або
травмуванням людей, заподіянням шкоди
довкіллю або матеріальних збитків.

У зв'язку з цим можна дійти висновку, що
норми Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності» не
можуть поширюватися на відносини,
пов'язані зі здійсненням державного
нагляду (контролю) у сфері безпеки
судноплавства.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає касаційну скаргу
безпідставною, та такою, що не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Заступника
Генерального прокурора України
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.11.2009р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: