Справа № 818/500/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 р.Справа № 818/500/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника позивача Гордієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Глухівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 13.03.2014р. по справі № 818/500/14

за позовом Приватного підприємства
"Слана Плюс"

до Глухівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Слана Плюс"
(далі по тексту - позивач, ПП "Слана
Плюс") звернулось до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом до Глухівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області (далі по тексту -
відповідач, Глухівська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Сумській області) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 25
січня 2014 року № щодо
донарахування податку на додану
вартість на загальну суму 233 176, 25 грн., у
тому числі за основним платежем - 186541,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 46635, 25 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р. по
справі № 818/500/14 адміністративний
позов ПП "Слана Плюс" до Глухівської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Сумській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Глухівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Сумській області від 25 січня 2014 року №
щодо донарахування податку на
додану вартість на загальну суму 233 176,25
грн., у тому числі основного платежу 186
541, 00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій 46 635, 25 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, просив
суд апеляційної інстанції скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р. по
справі № 818/500/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову ПП
"Слана Плюс" відмовити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив про порушення судом
першої інстанції, зокрема вимог ст.ст.11,
49, 71, 86, 161 КАС України. Стверджує, що ПП
«Слана Плюс» до перевірки не надано
головної книги по бухгалтерським
рахункам, в якій було б зафіксовано
залишок крупи гречаної у кількісному
та сумарному вигляді, договору
зберігання від 01.06.2013 р. №1 та накладних
на переміщення №СП-000004 від 03.06.2013 р.,
№СП-0000005 від 01.07.2013 р., №0000006 від 05.08.2013 р.
Вказав на те, що відповідно до журналу -
ордеру №26 «Готова продукція» по крупі
гречаній за період з 01.05.2013р. по 31.10.2013р.
станом на 01.09.2013р. залишок крупи
гречаної в кількості та сумі складає 0
кг/грн. Вважає, що відсутність у
бухгалтерських документах даних щодо
залишку крупи гречаної свідчить про те,
що вказана продукція була саме
реалізована, а не передана на
відповідальне зберігання. Пояснив, що
накладні на внутрішнє переміщення
включені до картки номенклатури «Крупа
гречана» без фізичного переміщення, а
щодо реалізації крупи гречаної в
кількості 194400,779 кг жодних первинних
бухгалтерських документів не надано,
при цьому, повернення крупи гречаної із
зберігання документально не
підтверджено. З огляду на викладене,
стверджує, що ПП «Слана Плюс» здійснено
господарську операцію без мети
отримання доходу, в результаті чого
підприємство занизило податок на
додану вартість всього у сумі 186541грн., в
т.ч. за червень 2013р. у сумі 114000грн., за
липень 2013р. у сумі 58500грн, за серпень
2013р. у сумі 14041грн., у зв'язку з чим,
вважає правомірним оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
25.01.2014 року № про збільшення ПП
«Слана Плюс» грошового зобов'язання з
ПДВ та не вбачає підстав для його
скасування.

Позивач у надісланих запереченнях на
апеляційну скаргу та його представник
в судовому засіданні, просили суд
апеляційної інстанції апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

З посиланням на пп. 196.1.2 п.196.1 ст.196
Податкового кодексу України вказує, що
операції з передачі товару у
відповідальне зберігання, що мало
місце у спірних відносинах, не є
об'єктом оподаткування, зокрема,
податком на додану вартість. Стверджує,
що під час перевірки позивачем
надавались як договір зберігання №1
від 01.06.2013р. (разом з поясненнями
директора ПП «Слана Плюс», які
цитуються на стор. 9 акту перевірки), так
і накладні на внутрішнє переміщення
№СП-000004 від 03.06.2013р., №СП-0000005 від
01.07.2013р., №0000006 від 05.08.2013р., на які
відповідач посилається в акті
перевірки (стор. 8 акту). Крім того, у
відповіді Глухівської ОДПІ «Про
розгляд заперечень до акту перевірки
«Про надання відповіді на заперечення»
№160/10/18-04-22-015 від 23.01.2014р. підтверджено
факт надання договору зберігання №1
від 01.06.2013р. між позивачем та ТОВ «Арго»,
накладних на внутрішнє переміщення
№СП-0000004 від 03.06.2013р. крупи гречаної у
кількості 120000 кг, №СП-0000005 від 01.07.2013р. у
кількості 60000 кг, №сп-0000006 від 05.08.2013р. у
кількості 14400.77 кг., однак, відповідачем
безпідставно не було взято до уваги
вищевказані документи та протиправно
зазначено про ненадання їх позивачем
по справі. Вказав, що акт перевірки не
містить посилань на відсутність
головної книги, крім того, за
інформацією тільки з головної книги
неможливо встановити кількісний
залишок кожного окремого товару, у
зв'язку з чим вважає необґрунтованими
доводи відповідача про ненадання
позивачем даних головної книги з
відображенням у ній спірних
господарських операцій. З огляду на
викладене, стверджує, що господарські
операції з передачі гречаної крупи до
ТОВ «Арго» на відповідальне зберігання
повністю підтверджено первинними
документами, наданими під час
перевірки, а посилання Глухівської
ОДПІ на ненадання документів до
перевірки не відповідає дійсності.

Також, вважає необґрунтованими доводи
відповідача про відсутність
підтвердження факту повернення крупи
гречаної зі зберігання, оскільки
термін повернення крупи зі зберігання
(листопад - грудень 2014 року) перебуває
поза межами періоду, охопленого
перевіркою (з 01.05.2013р. по 31.10.2013р.), крім
того, документи на підтвердження
повернення крупи гречаної зі
зберігання №СП- 0000014 від 14.11.2013р. у
кількості 194400,779 кг та подальшої її
реалізації покупцям в листопаді-грудні
2013 року надавались Глухівській ОДПІ
разом з додатковими поясненнями №2 від
23.01.2014р.

Крім того, відповідачу були надані
документи щодо оплати в повному обсязі
послуг зі зберігання товару, а також
копії інших бухгалтерських документів,
що підтверджують відсутність переходу
права власності до TOB «Агро» на крупу
гречану, яка передана на зберігання за
накладними №СП-000004 від 03.06.201Зр..
№СП-0000005 від 01.07.2013р.. №0000006 від 05.08.2013р.,
однак, відповідачем безпідставно
зроблено висновок про здійснення ПП
«Слана Плюс» господарської операції з
передачі крупи гречаної на зберігання
без мети отримання доходу, без
урахування того, що передача групи
гречаної ПП «Слана Плюс» на зберігання
TOB «Арго» взагалі не є операцією з
отримання доходу, а є операцією з
понесення витрат на зберігання товару.
При цьому, така передача відбувалась
згідно з наказом директора ПП «Слана
Плюс» №18 від 03.06.2013р. про планове
очищення складу для проведення в
серпні 2013 року підготовки для прийому
нового урожаю, тобто, прямо пов'язана з
господарською діяльністю позивача.

Зазначив, що в подальшому спірний товар
(крупа гречана) був реалізований
наступним покупцям, податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість з доходів від такого продажу
відображені у податковій декларації з
податку на додану вартість за листопад
та грудень 2013 року.

Враховуючи вищенаведене, вважає
помилковими висновки Глухівської ОДПІ
про відсутність мети отримання доходу
від спірних господарських операцій, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення про
донарахування податкових зобов'язань з
ПДВ на загальну суму 186541,00 грн. -
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином, надіслав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи,
що відповідач по справі належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, надіслав клопотання
про розгляд справи у його відсутність,
колегія суддів прийнято рішення щодо
розгляду адміністративної справи без
участі представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 19.12.2013 року по 25.12.2013 року
посадовими особами Глухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Приватного підприємства "Слана Плюс" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.05.2013 р. по
31.10.2013 р., за результатами якої складено
акт від 10.01.2014 р. № 4/18-04-22/015/33001493 (т.1 а.с.
10-26).

Зазначеним актом зафіксовано
порушення позивачем пп. 14.1.36, пп. 14.1.156
п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 201.6,
п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижена
сума податку на додану вартість всього
у сумі 186 541 грн., у тому числі за червень
2013 року у сумі 114 000 грн., за липень 2013
року у сумі 58 500 грн., за серпень 2013 року
у сумі 14 041 грн. , а саме ПП "Слана Плюс" не
включило до податкових зобов'язань
накладні на внутрішнє переміщення на
загальну суму 186 541 грн.

На підставі наведених висновків акту
перевірки 25.01.2014 р. Глухівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення позивачеві грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 233 176, 25 грн., у
тому числі за основним платежем - 186 541, 00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 46 635, 25 грн. (т.1 а.с. 8).

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішенням, ПП
"Слана Плюс" звернулось до суду з
вимогою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач при винесенні вказаного
податкового повідомлення - рішення
діяв не в межах наданих повноважень та
не у спосіб, передбачений Конституцією
та Законами України.

Так, судом першої інстанції зазначено,
що реальність господарських операцій
щодо здачі товару на відповідне
зберігання між позивачем та ТОВ «Агро»,
підтверджується матеріалами справи.
Вказав на те, що не є об`єктом
оподаткування з ПДВ операція з
передачі майна на відповідне
зберігання. Отже, не підлягає включенню
до складу податкових зобов`язань суми
коштів за накладними на внутрішнє
переміщення ТМЦ за червень - серпень в
сумі 186541 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що підставою для висновку
відповідача про порушення позивачем
пп. 14.1.36, пп. 14.1.156 п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.
187.1 ст. 187, п. 201.6, п.201.10 ст. 201 ПК України та
заниження податку на додану вартість
на суму 186541 грн., слугувало твердження
відповідача про те, що позивачем
здійснено господарські операції з
реалізації товару (194400,779 кг крупи
гречаної), а не передачу вказаного
товару на відповідальне зберігання ТОВ
«Агро». Такі доводи відповідач
обґрунтував відсутністю первинних
документів щодо операцій з передачі
крупи на зберігання.

Колегія суддів вважає такі висновки
відповідача хибними, виходячи з
наступного.

Колегія суддів зазначає, що правила
нарахування та сплату податку на
додану вартість встановлені приписами
Розділу V Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 188.1. ст. 188
Податкового кодексу України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів. До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

При цьому, за визначенням ст. 185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

У відповідності до п.194.1. ст.194 ПК
України операції, зазначені у статті 185
цього Кодексу, крім операцій, що не є
об'єктом оподаткування, звільнених від
оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка,
оподатковуються за ставкою, зазначеною
в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193
цього Кодексу, яка є основною.

Приписами пп. 196.1.2 п.196.1 ст. 196
Податкового кодексу України
передбачено, що не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість операції з передачі майна у
схов (відповідальне зберігання).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як встановлено статтею 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з положеннями ст. 953 ЦК України,
зберігач зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився.

Таким чином, як вірно зазначено судом
першої інстанції, основною відмінністю
між договорами купівлі-продажу та
зберігання є те, що:

- за договором купівлі-продажу
змінюється власник майна, а рухоме
майно переміщується у просторі, тоді як
за договором зберігання власник майна
не змінюється, натомість майно (річ)
переміщується у просторі;

- за договором купівлі-продажу одна
сторона (новий власник майна) повинен
сплатити іншій стороні (попередньому
власнику майна) певну грошову суму за
таке майно, а за договором зберігання -
одна сторона (власник майна) повинен
сплатити іншій стороні (особі, яка
зберігає майно) певну суму саме за
зберігання майна;

- за договором купівлі-продажу майно
передається однією стороною договору
безпосередньо іншій стороні такого
договору (або уповноваженому
представнику за довіреністю), а за
договором зберігання - майно може
передаватися, зі зберігання, за
вказівкою поклажодавця, особі, яка не є
стороною у договорі зберігання.

За договором зберігання власник майна
не змінюється, хоча зберігач фактично і
володіє, протягом певного проміжку
часу (визначеного договором) майном
(річчю), але не може таким майном
користуватися та розпоряджатися.

Підпунктом 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України встановлено, що продаж
(реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів. Не вважаються продажем
товарів операції з надання товарів у
межах договорів комісії (консигнації),
поруки, схову (відповідального
зберігання), доручення, довірчого
управління, оперативного лізингу
(оренди), інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачі прав власності на такі товари.

Згідно із п.п. 14.1.32 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
відповідальне зберігання -
господарська операція, що здійснюється
платником податків і передбачає
передачу згідно з договорами схову
матеріальних цінностей на зберігання
іншій фізичній чи юридичній особі без
права використання у господарському
обороті такої особи з подальшим
поверненням таких матеріальних
цінностей платникові податків без
зміни якісних або кількісних
характеристик.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 01.06.2013 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арго"
(Зберігач) та ПП "Слана-Плюс"
(Поклажодавець) було укладено договір
зберігання № 1 (а.с. 46).

За умовами договору Поклажодавець
передає, а Зберігач приймає на
зберігання протягом строку цього
договору наступне майно: крупа гречана
швидкорозварювальна 200 тн. Місце
зберігання: Сумська обл., Путивльський
р-н, с. Руднєве. Розмір винагороди за
Договором встановлюється у розмірі 20,00
грн. за 1 т за кожен місяць зберігання.
Винагорода сплачується за весь період
зберігання на підставі узгоджених
рахунків. Зберігач зобов'язаний
вживати всіх необхідних заходів для
забезпечення схоронності майна
протягом зберігання; нести
відповідальність за втрату (нестачу)
переданого на зберігання Зберігачеві,
у відповідності із цим договором та
чинним в Україні законодавством з
моменту одержання майна від
Поклажодавця та до закінчення терміну
дії цього договору, після закінчення
терміну дії цього договору Зберігач не
несе відповідальності за збереження
Майна Поклажодаця; повернути майно
Поклажодавцеві після закінчення
терміну дії нього договору.
Поклажодавець зобов'язаний забрати у
Зберігача майно до закінчення строку
цього договору, повідомити Зберігача
за сім робочих дні про намір забрати
майно, яке знаходиться на зберіганні.

На виконання умов договору зберігання
від 01.06.2013 р. позивачем передано на
зберігання ТОВ "Арго" крупу гречану
згідно з накладними на внутрішнє
переміщення: від 03.06.2013 № СП-000004 у
кількості 120 000 кг (а.с. 47), від 01.07.2013 №
СП-000005 у кількості 60 000 кг (а.с. 48), від
05.08.2013 № СП-000006 у кількості 14400,779 кг (а.с.
49); та повернуто зі зберігання згідно
накладної на внутрішнє переміщення від
04.11.2013 № СП-00000014 (а.с. 50).

З наявних в матеріалах справи копій
вищезазначених документів вбачається,
що останні оформлені у відповідності
до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а тому є належним
підтвердженням господарських операцій
з передачі на відповідальне зберігання
товару (гречаної крупи) за договором
від 01.06.2013 р.

Як встановлено судом першої інстанції,
та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, передача крупи гречаної на
зберігання була обумовлена сезонної
необхідністю проведення повного
очищення складу ПП «Слана Плюс».

Так, відповідно до наказу № 18 від 03
червня 2013 року (а.с. 128) ПП «Слана-Плюс»
було призначено планове очищення
складів для проведення в серпні 2013 року
підготовки їх для складування нового
урожаю.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що господарські операції з
передачі крупи на зберігання до ТОВ
«Арго» повністю підтверджені
первинними документами, копії яких
наявні в матеріалах справи, та
здійснені в рамках господарської
діяльності позивача.

При цьому, виходячи з умов договору від
01.06.2013 року, колегія суддів зазначає, що
укладений між позивачем та ТОВ "Арго"
договір містить положення щодо
найменування товару, прав та обов`язків
зберігача, обов`язків поклажодавця,
вирішення спорів, інших умов, зазначено
місцезнаходження та реквізити сторін,
що свідчить про наявність наміру щодо
настання реальних наслідків в момент
укладення договору, а саме - зберігання
товару, оскільки, укладаючи угоду,
сторони домовлялися щодо істотних умов
правочину.

Податковим органом не надано доказів
про наявність підстав недійсності
такого договору зберігання, та не
доведено, що здійснені сторонами
правочини підпадають під визначення
договору купівлі-продажу.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем не надано доказів
та не зазначено обставин, які б ставили
під сумнів фактичне здійснення цих
операцій. Зокрема, не надано доказів,
які б підтверджували, що зміст угод не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків чи
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання договорів або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Наявні у справі документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та ТОВ "Арго" взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в Державі
суспільного ладу або моральних засад.

Колегія суддів вказує на те, що позивач
та його контрагент ТОВ "Арго" виконали
умови укладеного між ними договору, чим
підтвердили факт його укладення, саме
як договору зберігання.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що між позивачем та ТОВ "Арго" було
здійснено господарські операції щодо
здачі товару на відповідальне
зберігання, а не купівлі-продажу, як
стверджує відповідач.

Колегія суддів відхиляє доводи
відповідача про ненадання позивачем до
перевірки документів на підтвердження
здійснення саме господарських
операцій по передачі товару на
зберігання, а саме: договору
зберігання, накладних на внутрішнє
переміщення, головної книги, оскільки,
як вбачається зі змісту акту перевірки
(стор. 8 акту), останній містить
посилання на накладні внутрішнього
переміщення як на підставу
донарахування податкових зобов'язань
з податку на додану вартість що
спростовує факт їх ненадання до
перевірки (т.1 а.с. 17).

Крім того, матеріалами справи
підтверджено, що договір зберігання
було надано перевіряючим разом з
поясненням директора ПП «Слана Плюс»,
які цитуються на стор. 9 акту перевірки,
що не спростовано відповідачем по
справі (т.1 а.с. 18).

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового
кодексу України, якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

При цьому, п. 44.7 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі якщо
документи надійшли до контролюючого
органу після завершення перевірки,
контролюючий орган має право не
приймати рішення за результатами
проведеної перевірки та призначити
позапланову документальну перевірку
такого платника податків.

Як свідчать матеріали справи, копію
договору зберігання товару №1 від
01.06.2013р. та вищевказані накладні на
внутрішнє переміщення було надано
позивачем разом із запереченнями №1
від 15.01.2014р., що підтверджується також
відповіддю Глухівської ОДПІ «Про
розгляд заперечень до акту перевірки
«Про надання відповіді на заперечення»
№160/10/18-04-22-015 від 23.01.2014р. (а.с. 38), яка
містить посилання на зазначені
документи.

Однак, вищезазначені документи
при проведенні перевірки та прийнятті
спірного податкового
повідомлення-рішення враховані не
були, внаслідок чого відповідачем
зроблено хибний висновок про передачу
товару позивачем не на зберігання, а на
реалізацію.

Слід відмітити, що акт перевірки
взагалі не містить посилань на
відсутність головної книги, а тому
доводи відповідача про її ненадання є
необґрунтованими.

Разом з тим, Головна книга, відповідно
до Наказу Мінфін України від 29.12.2000 № 356
«Про затвердження Методичних
рекомендацій по застосуванню
регістрів бухгалтерського обліку»,
використовується для узагальнення
даних журналів, взаємної перевірки
правильності записів за окремими
рахунками і складання фінансової
звітності. До Головної книги
заносяться із журналів підсумки
оборотів з кредиту рахунків. На кожний
синтетичний рахунок у Головній книзі
відводять окрему сторінку.

Враховуючи той факт, що ПП «Слана Плюс»
здійснює торгівлю різною продукцією, а
не тільки крупою гречаною, то головна
книга містить зведені обороти за
синтетичними рахунками за всіма
товарами і тільки в грошовому виразі, а
тому не є належним доказом для
встановлення кількісного залишку
кожного окремого товару.

Щодо тверджень відповідача про
ненадання позивачем до перевірки
документів щодо повернення крупи
гречаної зі зберігання від ТОВ «Арго»,
колегія суддів зауважує, що термін
повернення такої крупи зі зберігання
(листопад - грудень 2013 року),
встановлений договором, не був
предметом перевірки, оскільки не
увійшов до періоду, охопленого
перевіркою з 01.05.2013 р. по 31.10.2013 р. Крім
того, термін дії договору (до 31.05.2014
року) також знаходиться поза межами
перевіряємого періоду.

Між тим, ПП «Слана плюс» під час
розгляду заперечень до акту перевірки
було надано додаткові пояснення №2 від
23.01.2014р. (зареєстровано в податковому
органі №318/10 від 23.01.2014р.), разом з якими
надано копії документів про повернення
товару з відповідального зберігання,
подальший продаж та відображення
податку на додану вартість, у складі
податкових зобов'язань ПП «Слана Плюс»,
які не були предметом перевірки
(укладені поза межами перевіряє мого
періоду), але мають суттєве значення
для розгляду справи.

Однак, зазначені документи не були
враховані відповідачем при прийнятті
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Щодо твердження Глухівської ОДПІ
про відсутність переміщення крупи
гречаної від ПП «Слана Плюс» до
зберігача ТОВ «Арго», колегія суддів
зазначає, що відповідачем в акті
перевірки (стор.4 додатку 1 до акту )
підтверджено факт оренди ПП «Слана
Плюс» відповідно до договору оренди
від 01.01.2008р. приміщень під склад.

Зазначене вказує на те, що переміщення
крупи гречаної на зберігання від ПП
«Слана Плюс» до TOB «Арго»
здійснювалось, зі складу, що
орендувався ПП «Слана Плюс» на інший
склад ТОВ «Арго», що знаходились в с.
Руднєво.

Крім того, TOB «Арго» на запит
Глухівської ОДПІ надало відповідь №6
від 11.03.2014 року (отримано Глухівською
ОДПІ 13.03.2014р.), копія якої наявна в
матеріалах справи, в якій зазначено, що
переміщення крупи гречаної на
зберігання та повернення зі зберігання
на склад ПП «Слана Плюс» здійснювалось
засобами TOB «Арго», а саме: упакована в
мішки крупа гречана переміщувались
вантажниками та транспортними
засобами TOB «Арго». Крім того, в наданих
поясненнях TOB «Арго» було зазначено про
наявність на балансі нежитлових
приміщень, транспортних засобів (5
одиниць), транспортерів (2 одиниці) та
найманих працівників у штаті (95 осіб).

Наведені вище документи долучені до
матеріалів справи і спростовують
висновки апеляційної скарги стосовно
відсутності фактичного переміщення
крупи гречаної з м. Путивль до с.
Руднєво на склад для зберігання.

З огляду на викладене, беручи до уваги
положення пп.196.1.2 п.196.1 ст. 196
Податкового кодексу України, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем правомірно не включено до
складу об'єкту оподаткування ПДВ
вартість товару (крупи гречаної),
переданого на відповідальне
зберігання ТОВ «Арго».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті оскаржуваних
податкового повідомлення-рішення від 25
січня 2014 року № щодо
донарахування податку на додану
вартість на загальну суму 233 176,25 грн., у
тому числі основного платежу 186 541, 00
грн. та штрафних (фінансових) санкцій 46
635, 25 грн., діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, з порушенням вимог ч.3
ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п.1 ч.1
ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Глухівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р. по
справі № 818/500/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С. Повний
текст ухвали виготовлений 30.05.2014 р.