Справа № 805/4537/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 р.
Справа № 805/4537/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 година 34
хвилини

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І., розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання
бездіяльності неправомірною та про
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В
И В:

Управління Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області (далі - позивач, УПФУ у
Волноваському районі) звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції (далі - відповідач, ВДВС
Волноваського РУЮ), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - третя
особа, ФОП ОСОБА_1) про визнання
бездіяльності ВДВС Волноваського РУЮ з
виконання вимоги № Ф 169у від 03.04.2013 року
про стягнення з ФОП ОСОБА_1
заборгованості на користь УПФУ у
Волноваському районі Донецької
області в розмірі 4 742,42 гривень -
неправомірною та про зобов'язання ВДВС
Волноваського РУЮ вжити дієві заходи з
примусового виконання вимоги № Ф 169у
від 03.04.2013 року про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі Донецької
області в розмірі 4 742,42 гривень, шляхом
направлення запитів до МРЕВ, БТІ,
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, земельних ресурсів,
здійснення виїзду за місцем здійснення
підприємницької діяльності, місцем
мешкання, винесення постанови про
привід божника через органи внутрішніх
справ, направлення до суду подання щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України, розгляду
клопотання УПФУ у Волноваському районі
Донецької області від 18.12.2013 року.

Позов мотивовано бездіяльністю
відповідача щодо фактичного виконання
вимоги УПФУ у Волноваському районі № Ф
169у від 03.04.2013 року про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі в розмірі 4 742,42
гривень.

26 травня 2014 року, представник позивача
у судовому засіданні надала клопотання
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Відповідач та третя особа в судове
засідання не з'явились, причини неявки
суду не повідомили, уповноважених
представників до суду не направили,
клопотань про відкладення розгляду
справи або про розгляд справи без їх
участі до суду не надали, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Частиною 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначено, що особа,
яка бере участь у справі, має право
заявити клопотання про розгляд справи
за її відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до вимог частини 4 статті 128
КАС України, у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи відсутність потреби
заслухати, свідка чи експерта, суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, що мають значення
для вирішення спору та перевіривши їх
доказами, наданими сторонами,
визначившись із правовими нормами, які
слід застосувати до спірних відносин,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідачем прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження від
07.05.2013 року № 37844724 щодо виконання
вимоги позивача № Ф 169у від 05.03.2013 року
про стягнення з ФОП ОСОБА_1
заборгованості на користь УПФУ у
Волноваському районі в розмірі 4 742,42
гривень.

Також, цією постановою накладено арешт
на все майно боржника в межах суми
боргу.

3 липня 2013 року УПФУ у Волноваському
районі звернулось до ВДВС
Волноваського РУЮ з проханням
здійснити проведення дій у відповідно
до вимог Закону України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року
(далі - Закон № 606), а саме: встановити
майновий стан боржника, у тому числі і
за місцем мешкання, у разі наявності
майна звернути на нього стягнення;
встановити можливі розрахункові
рахунки, у разі наявності звернути
стягнення на грошові кошти, що
обліковуються на розрахункових
рахунках; встановити місце праці
боржника, у разі наявності звернути
стягнення на заробітну плату
(заробіток); здійснити вилучення
готівкових коштів за місцем здійснення
підприємницької діяльності; направити
до суду подання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України. Про вжиті виконавчі дії
повідомити УПФУ у Волноваському
районі, у встановлений законодавством
термін.

13 грудня 2013 року позивач звернувся до
відповідача з клопотанням №15557/06 щодо
здійснення виходу за місцем здійснення
підприємницької діяльності боржника
та вилучення готівкових коштів
відповідно до вимог пункту 3 статті 52
Закону № 606.

За наслідками ознайомлення зі станом
реалізації виконавчого провадження
згідно статті 12 Закону № 606, у Відділі
державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції позивачем складено протокол
від 28.03.2014 року про ознайомлення зі
станом реалізації виконавчого
провадження (далі - протокол).

Відповідно до протоколу, з виконавчих
дій, державним виконавцем здійснено
лише запит до Державної податкової
інспекції від 27.02.2014 року.

Державним виконавцем, не здійснено,
зокрема виїзд за місцем здійснення
підприємницької діяльності та
вилучення готівки, не здійснено вихід
за місцем мешкання боржника, не
здійснено привід боржника через органи
внутрішніх справ, повністю не
встановлено майновий стан боржника,
запити до облікових установ направлено
частково, виконавчі дії згідно статті 11
Закону № 606 проведено не у повному
обсязі. 25 вересня 2013 року позивачем до
відповідача було направлене
клопотання щодо стягнення боргу на
заробітну плату ОСОБА_1, на підставі
чого, державним виконавцем 29 листопада
2013 року було винесено постанову, щодо
утримання боргу із заробітної плати.
Під час щоквартальної перевірки за
базами відділів пенсійного та
персоніфікованого обліку, було
виявлено, що боржник з листопада 2013
року - не працює.

Вказаний протокол підписаний
державним виконавцем, про що мається
відповідна відмітка про ознайомлення.

Жодних доказів вчинення заходів із
примусового виконання вимоги № Ф 169у
від 05.03.2013 року, відповідачем до суду не
надано, хоча ухвалою суду від 13.05.2014
року від ВДВС Волноваського РУЮ було
витребувано матеріали виконавчого
провадження № 37844724, проте, на момент
розгляду справи жодних документів від
відповідача суд не отримав.

Зі змісту пункту 2 статті 71 КАС України
вбачається, що обов'язок доказування в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 3 статті 181 КАС України
встановлено, що відповідачем у справах
з приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Згідно частини 1 статті 82 Закону № 606,
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Статтею 1 Закону № 606 встановлено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Таким чином, виконавче провадження
направлено на фактичну реалізацію
рішення уповноваженого органу шляхом
вчинення заходів примусового
характеру передбачених вказаним
Законом.

Відповідно до статті 6 цього Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Пунктом 2.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012
року № 512/5 встановлено, що державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження зобов'язаний
використовувати всі надані йому права
та повноваження, необхідні для
забезпечення своєчасного і повного
виконання рішення.

Згідно п. 3.12 вказаної Інструкції,-
організацію розшуку боржника -
юридичної особи та майна боржника чи
інформації про місце отримання
боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 зазначеної статті
встановлено, що державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 3 цієї статті, державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
тому числі: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, у разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища; накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; звертатися до суду з
поданням про розшук боржника - фізичної
особи або дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання; викликати фізичних осіб,
посадових осіб з приводу виконавчих
документів, що знаходяться у
виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ; у
процесі виконання рішень за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення; з метою
профілактичного впливу повідомляти
органам державної влади, громадським
об'єднанням, трудовим колективам і
громадськості за місцем проживання або
роботи особи про факти порушення нею
вимог законодавства про виконавче
провадження; у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням;
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Таким чином, наведені права, що надані
державному виконавцю, повинні
використовуватися ним для своєчасного
і повного вчинення виконавчих дій з
примусового виконання рішень.

Частиною 1 статті 27 Закону № 606
встановлено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

За приписами частини 2 статті 30 цього
Закону, державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк.

Про відкладення провадження
виконавчих дій, зупинення виконавчого
провадження або перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи - підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника відповідачем
позивача та суд не повідомлялось.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
виконавче провадження з примусового
виконання вимоги № Ф 169у від 03.04.2013 року
відкрито 7 травня 2014 року, відповідачем
порушено шестимісячний строк
здійснення виконавчого провадження
щодо виконання вимоги позивача № Ф 169у
від 03.04.2013 року.

Статтею 32 зазначеного Закону
встановлено, що заходами примусового
виконання рішень є: 1) звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем з моменту відкриття
виконавчого провадження (07.05.2013 року) і
до 27.02.2014 року (дата направлення запиту
до ДПІ) не було вчинено жодних дій,
спрямованих на примусове виконання
вимоги УПФУ у Волноваському районі №
Ф-169у від 05.03.2013 року, що свідчить про
бездіяльність відповідача.

При цьому суд зазначає, що визнання дій
та бездіяльності владного органу
незаконними або неправомірними є
різними словесними формами вираження
одного й того самого способу захисту
порушеного права позивача, а саме
визнання дій або бездіяльності
протиправною.

Пунктом 1 частини 2 статті 162 КАС України
передбачено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

На підставі вищевикладеного,
враховуючи порушення строку
здійснення виконавчого провадження та
відсутність доказів вжиття дієвих
заходів з виконання вимоги № Ф 169у від
03.04.2013 року, суд вбачає наявність
підстав для визнання протиправною
бездіяльності відповідача.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача вжити дієві
заходи з примусового виконання вимоги
УПФУ у Волноваському районі № Ф 169у від
03.04.2013 року, шляхом направлення запитів
до МРЕВ, БТІ, державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
земельних ресурсів, здійснення виїзду
за місцем здійснення підприємницької
діяльності, місцем мешкання, винесення
постанови про привід божника через
органи внутрішніх справ, направлення
до суду подання щодо встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України, розгляду клопотання
УПФУ у Волноваському районі Донецької
області від 18.12.2013 року, суд зазначає
наступне.

Суд вважає, що здійснення виїзду за
місцем здійснення підприємницької
діяльності, місцем мешкання, винесення
постанови про привід боржника через
органи внутрішніх справ, направлення
до суду подання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України є дискреційними
повноваженнями відповідача, які
направлені на фактичне виконання
виконавчого документу, тобто вжиття
дієвих заходів з примусового виконання
виконавчого документа.

Крім того, самі дії або бездіяльність
відповідача щодо направлення до
обліково-реєстраційних установ
запитів, здійснення виїзду за місцем
здійснення підприємницької
діяльності, місцем мешкання, винесення
постанови про привід боржника через
органи внутрішніх справ, направлення
до суду подання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України - не впливають на правовий стан
позивача, оскільки законним інтересом
стягувача є своєчасне та повне
виконання державним виконавцем
виконавчого документа, а не вчинення
державним виконавцем окремих заходів.

Законом визначені повноваження
державного виконавця, за допомогою
яких він здійснює виконавчі дії,
направлені на своєчасне та повне
виконання рішень. Обрання відповідних
заходів здійснюється безпосередньо
державним виконавцем окремо в кожному
виконавчому провадженні з урахуванням
обставин у справі, тому суд не може
підміняти повноваження органів
державної виконавчої служби та
визначати яким чином виконувати
рішення.

Не вжиття державним виконавцем певних
заходів може враховуватися судом при
оцінці дій або бездіяльності щодо
примусового виконання рішення, про що
позивачем заявлена окрема вимога.

Також, розгляд клопотання стягувача
щодо вжиття певних виконавчих дій не є
за змістом Закону України «Про
виконавче провадження» заходом
примусового виконання рішень.

Таким чином, позовні вимоги щодо
зобов'язання вчинити певні дії не
підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вбачає наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 1, 6, 11, 25, 27, 30, 32, 82
Закону України «Про виконавче
провадження», статтями 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86,
94, 122-154, 158-163, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання
бездіяльності неправомірною та про
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції щодо виконання вимоги
Управління Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області № Ф 167у від 03.04.2013 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова прийнята, складена і
підписана в нарадчій кімнаті 26 травня
2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
(проголошення вступної та резолютивної
частин постанови), а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Бабіч С.І.