Справа № 810/4095/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Прометей» до Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Прометей» на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 02
жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Прометей» звернулося у суд з
позовом до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області, у якому просило
визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу від 23.05.2013 року №263-19
щодо погашення податкового боргу з
податку на землю.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідачем не порушено норм закону
при винесенні оскаржуваної податкової
вимоги. При цьому, місцевий суд виходив
із того, що самостійно визначене
платником податків грошове
зобов'язання підлягає сплаті незалежно
від наступного визнання платника
банкрутом.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Колегією суддів установлено, що
позивач є користувачем земельної
ділянки та платником земельного
податку, перебуває на обліку в
Бориспільській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Правила справляння земельного податку
визначені Розділом ХІІІ Податкового
кодексу України. Порядок обчислення
плати за землю встановлений статтею 286
цього Кодексу.

Відповідно до п. 286.2 вказаної правової
норми платники плати за землю (крім
фізичних осіб) самостійно обчислюють
суму податку щороку станом на 1 січня і
не пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями.

Як убачається із матеріалів справи,
14.02.2013 року позивачем, відповідно до
приведеної норми, була подана до
податкового органу податкова
декларація з плати за землю за 2013 рік, в
якій ним самостійно визначено річну
суму земельного податку, що підлягає
сплаті - 119681,33 грн., з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями: по
9973,44 грн. щомісяця з січня по листопад
2013 року та 9973,49 грн. за грудень.

Згідно пункту 287.3 статті 287 Податкового
кодексу України податкове зобов'язання
щодо плати за землю, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Таким чином, позивач, визначивши
податкові зобов'язання шляхом подання
податкової декларації з плати за землю
за 2013 рік, був зобов'язаний сплачувати
9973,44 грн. земельного податку не пізніше
ніж на тридцятий календарний день, що
настає за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Як убачається із облікової картки
платника податку, витяг з якої наявний
в матеріалах справи, позивачем 27.02.2013
року було сплачено 9973,44 грн. земельного
податку за січень 2013 року, а 27.03.2013 року
сплачено 9973,44 грн. земельного податку
за лютий 2013 року. Проте, позивач
припинив виплати даного податку,
починаючи з квітня 2013 року, тобто за
звітний місяць березень 2013 року
позивачем відповідна суму земельного
податку не сплачувалась. У зв'язку із
чим, податковий орган почав
обліковувати за позивачем податковий
борг.

Із матеріалів справи слідує, що
припинення позивачем сплати
земельного податку пов'язане із
винесенням Господарським судом
Київської області постанови від 01.03.2013
року у справі №Б-24/064-12, якою ПАТ
«Прометей» визнано банкрутом і
відкрито ліквідаційну процедуру
товариства.

Разом з тим, враховуючи наявність
податкового боргу за задекларованими
податковими зобов'язаннями,
відповідачем, з метою погашення такого,
винесено податкову вимогу від 23.05.2013
року №263-19 на суму 9953,52 грн.

Не погоджуючись із даною вимогою
податкового органу, позивач звернувся
у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, колегія
суддів зважає на наступне.

Податкова вимога - це письмова вимога
контролюючого органу до платника
податків щодо погашення суми
податкового боргу (пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК
України).

Податковим боргом являється сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175.
п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. п. 59.1, 59.4 ст. 59 ПК
України у разі коли платник податків не
сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу в порядку, визначеному для
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається
(вручається) також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Податковим зобов'язанням є сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк) (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК
України).

Зважаючи на приведені норми, за
загальним правилом задекларовані
платником податкові зобов'язанні
повинні сплачуватись ним самостійно у
встановлені Податковим кодексом
України строки. Тобто, позивач повинен
був сплачувати поточні суми земельного
податку відповідно до пункту 287.3 статті
287 Кодексу. Несплата податку в указаний
цією нормою строк обумовлює виникнення
у платника податкового боргу та
являється підставою для вжиття
контролюючим органом заходів із
погашення такого боргу, зокрема, шляхом
направлення податкової вимоги.

Разом з тим, як було з'ясовано судом, з
01.03.2013 року позивача визнано банкрутом
та відкрито ліквідаційну процедуру.

Обговорюючи дану обставину, колегія
суддів зазначає, що умови та порядок
визнання суб'єкта підприємницької
діяльності банкрутом та застосування
ліквідаційної процедури визначені
Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Положеннями частини 1 статті 37 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» передбачено,
що у випадках, передбачених цим
Законом, господарський суд приймає
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриває ліквідаційну
процедуру строком на дванадцять
місяців. Під ліквідацією розуміється
припинення суб'єкта підприємницької
діяльності, визнаного господарським
судом банкрутом, з метою здійснення
заходів щодо задоволення в порядку
цього Закону вимог кредиторів шляхом
продажу його майна.

Приписами частини 1 статті 38 цього
Закону встановлено, що з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
зокрема, строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута вважається таким,
що настав; у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури; припиняється
нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
за всіма видами заборгованості
банкрута.

Таким чином, починаючи з 01.03.2013 року, у
позивача не могло виникнути жодних
зобов'язань, зокрема, зі сплати
податків, якщо такі не пов'язані із
здійсненням ліквідаційної процедури.

В оскаржуваному рішенні місцевий суд
посилався на те, що в період дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, згідно положень Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», не
зупиняється виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, а отже, і не припиняються
заходи, спрямовані на їх забезпечення
(діє загальний режим виконання
боржником грошових зобов'язань).

У зв'язку із чим, суд першої інстанції
дійшов висновку, що позивач, після
визнання його банкрутом, повинен був
направити податковому органу через
арбітражного керуючого уточнюючу
податкову декларацію з плати за землю
із зменшенням податкового зобов'язання
по земельному податку на 2013 рік. Проте,
таких дій не вчинив. Зазначене, за
висновком суду першої інстанції,
свідчить про відсутність з боку
відповідача порушень норм закону при
винесенні оскаржуваної податкової
вимоги.

Судова колегія вважає цей висновок
таким, що зроблений без будь-якого
логічного причинно-наслідкового
зв'язку та таким, що не ґрунтується на
нормах чинного законодавства, позаяк
жодним нормативно-правовим актом
арбітражний керуючий боржника,
визнаного банкрутом, не зобов'язаний
подавати податковому органу уточнення
до податкових декларацій, а дія
загального режиму виконання боржником
грошових зобов'язань в період дії
мораторію не має відношення до спірних
правовідносин, які склались після
визнання позивача банкрутом, оскільки
спеціальною нормою по відношенню до
таких правовідносин є саме визначена у
статті 38 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Колегія суддів наголошує, що судом
першої інстанції невмотивовано не
застосовано положення названої норми,
якою в імперативній формі не
допускається виникнення у банкрута
жодних додаткових зобов'язань (у тому
числі зі сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів)), крім витрат,
безпосередньо пов'язаних із
здійсненням ліквідаційної процедури.

Окрім того, судом першої інстанції не
було враховано, що сфера дії
Податкового кодексу України, окреслена
в статті 1 Кодексу, не поширюється на
питання погашення податкових
зобов'язань або стягнення податкового
боргу з осіб, на яких поширюються
судові процедури, визначені Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Зважаючи на презумпцію правомірності
рішень платника податку, закріплену пп.
4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу
України, яка полягає в тому, що у в разі,
якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, у контексті з
приведеними вище нормами Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» та
Податкового кодексу України,
податковий орган був не вправі
вимагати у ПАТ «Прометей» сплати в
загальному порядку податкових
зобов'язань, що були визначені останнім
у податковій декларації з плати за
землю, після винесення Господарським
судом Київської області постанови від
01.03.2013 року про визнання товариства
банкрутом. Такі дії податкового органу
не відповідають, зокрема, критерію
обґрунтованості, на відповідність
якому адміністративні суди повинні
перевіряти вчинення дій та прийняття
рішень суб'єктом владних повноважень
згідно частини 3 статті 2 КАС України.
Тому, винесена відповідачем податкова
вимога підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що доводи
апеляційної скарги спростовують
висновки суду першої інстанції, які не
відповідають встановленим судом
обставинам, та прийняті з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Прометей»
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2013
року скасувати.

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Прометей»
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
23.05.2013 року №263-19.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М