Справа № 826/4080/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2014 року № 826/4080/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Клаад-Строй"до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті
Києвіпроскасування наказу, акта та
податкового-повідомлення рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Клаад-Строй"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про скасування наказа,
акта та податкового-повідомлення
рішення № 02 від 28.02.2014.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.

Позивачу було нараховане податкові
зобов'язання за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Галаінтер» за
період березень 2012. Підставою для
нарахування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість став
висновок відповідача про те, що
взаємовідносини між позивачем та
«Галаінтер» не спричиняють реального
настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з такими
висновками податкового органу,
зазначає, що у період, який перевірявся,
дійсно мав правовідносини з
«Галаінтер», які мали, за його
твердженням, реальний характер, та за
якими було отримано послуги в
подальшому використані ним у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.

Також позивач посилався на те, що наказ
на призначення перевірки № 240 від 21.01.2014
та складений акт за результатами
перевірки № 126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014 не
відповідають та порушують вимоги
чинного законодавства.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, у судовому засіданні 14.04.2014
надав письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Доводи відповідача викладені в
письмових запереченнях аналогічні
доводам та висновкам викладеним в акті
перевірки № 126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014.

У судове засідання 23.04.2014 представник
відповідача не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

У відповідності до частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного суд,
заслухавши у судовому засіданні
представника позивача ухвалив
продовжити розгляд справи у письмовому
провадженні.

Підчас судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

21.01.2014 начальником Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві видано наказ № 240,
яким наказано провести невиїзну
позапланову перевірку ТОВ "Клаад-Строй"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Галаінтер» за період з 01.03.2012 по
31.03.2012.

В період з 21.01.2014 по 04.02.2014 Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на підставі наказу № 240
від 21.01.2014 проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клаад-Строй" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Галаінтер» за період березень 2012.

За результатами перевірки складено акт
№ 126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014, яким
встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
що призвело до заниження податку на
додану вартість, який підлягає сплаті у
березні 2012 року на загальну суму 112 500
грн.

28.02.2014 на підставі акта № 126/26-55-22-02/36304545
від 10.02.2014 прийнято податкове
повідомлення - рішення № 2, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на загальну суму 140 312,00 грн., у тому
числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 28 062,00 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Клаад-Строй" не
погоджуючись з податковим
повідомленням - рішенням № 2 від
28.02.2014, актом №
126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014 та наказом про
проведення перевірки № 240 від 21.01.2014
вважаючи їх протиправними та такими, що
підлягають скасуванню звернулось з
відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Стосовно оскарження позивачем акту
відповідача про результати розгляду
скарги № 4036/10/26-15-10-06-01 від 05.09.2013 та
акту № 126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014 та
наказу про проведення перевірки № 240
від 21.01.2014 суд звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, встановлено, що позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних
повноважень є такими, що порушують
права і свободи особи в тому разі, якщо,
по-перше, такі рішення прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення є юридично
значимими, тобто такими, що мають
безпосередній вплив на суб'єктивні
права та обов'язки особи шляхом
позбавлення можливості реалізувати
належне цій особі право або шляхом
покладення на цю особу будь-якого
обов'язку.

Акт перевірки є лише носієм доказової
інформації та не містить волевиявлення
суб'єкта владних повноважень щодо
виявлених фактів правопорушень, з
огляду на що, акт перевірки не
створюють жодних правових наслідків
для суб'єкта господарювання та не
змінюють стану його суб'єктивних прав,
оскільки сам по собі не породжує
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на права та обов'язки
суб'єкта господарювання.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 10.10.2012 у справі № К/9991/30241/12.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про те, що оскільки акт
№ 126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014
"Про результати позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Клаад-Строй" (код за
) з питань дотримання вимог
по взаємовідносинах з ТОВ «Галаінтер»
за період березень 2012 " сам по собі не
породжує для позивача настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливає на права та обов'язки, то не
виникає і передумови для здійснення
захисту права або законного інтересу,
шляхом визнання його протиправним та
скасування, з огляду на що позовній
вимоги в зазначеній частині є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

У абзаці 4 пункту 1 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України № 2-зп від 23.06.1997 в справі №
3/35-313 вказано, що "…за своєю природою
ненормативні правові акти, на відміну
від нормативних, встановлюють не
загальні правила поведінки, а
конкретні приписи, звернені до
окремого індивіда чи юридичної особи,
застосовуються одноразово й після
реалізації вичерпують свою дію."

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду
України № 9-рп/2008 від 22.04.2008 в справі №
1-10/2008 вказано, що при визначенні
природи "правового акту індивідуальної
дії" правова позиція Конституційного
Суду України ґрунтується на тому, що
"правові акти ненормативного характеру
(індивідуальної дії)" стосуються
окремих осіб, "розраховані на
персональне (індивідуальне)
застосування" і після реалізації
вичерпують свою дію.

Наказом № 240 від 21.01.2014 призначено
невиїзну позапланову перевірку ТОВ
"Клаад-Строй" з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Галаінтер" за
період з 01.03.2012 по 31.03.2012.

Зазначена перевірка була проведена
відповідачем на підставі вказаного
наказу в період з 21.01.2014 по 04.02.2014 та за
її результатами складено акт №
126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014

Оскаржуваний наказ є актом
одноразового застосування та вичерпує
свою дію фактом його виконання, при
цьому за результатами реалізації прав,
що випливають із вказаного наказу,
відповідачем складено акт №
126/26-55-22-02/36304545 від 10.02.2014.

Отже, враховуючи, що податковим органом
фактично реалізована його компетенція
на проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки,
оскаржуваний наказ не є таким, що
порушує права позивача та інтереси
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи безпідставного покладення на нього
необґрунтованих обов'язків, а відтак,
задоволення позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
наказу № 240 від 21.01.2014 не призведе до
поновлення порушеного права позивача,
оскільки такий наказ не є юридично
значимими для позивача з огляду на те,
що після проведення на його підставі
перевірки він вичерпав свою дію
відносно позивача.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги щодо
скасування наказу № 240 від 21.01.2014 не
спрямовані за захист порушених прав та
інтересів позивача, а отже є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

В частині оскарження податкового
повідомлення - рішення № 2 від
28.02.2014 суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу
адміністративного судочинства України
одним з принципів адміністративного
судочинства є змагальність сторін,
диспозитивність та офіційне з'ясування
всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було
перевірено чи мали операції між
позивачем та ТОВ "Галаінтер" реальний
товарний характер, можливість
здійснення таких операцій з
урахуванням оперативності проведення
операцій та віддаленості контрагентів
один від одного, подальше використання
позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції. Також, судом
було зобов'язано позивача та
відповідача надати всі наявні докази
на обґрунтування їх правових позицій.

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача вбачається, що
позивач, у період, який перевірявся
податковим органом, мав правовідносини
з ТОВ "Галаінтер" за договором про
надання послуг № 1/03 від 01.03.2012
відповідно до умов якого в порядку та
на умовах, визначених договором,
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника протягом визначеного в
Договорі строку надавати за плату
наступні послуги: камеральна обробка,
складання технічного звіту, а Замовник
зобов'язується оплачувати надані
послуги.

На підтвердження факту надання послуг
за договором № 1/03 від 01.03.2012 позивачем
надано суду копії договору про надання
послуг № 1/03 від 01.03.2012, акту виконаних
робіт та податкової накладної.

В подальшому отримані послуги від ТОВ
«Галаінтер» за договором купівлі № 1/03
від 01.03.2012 було використано позивачем у
власній господарській діяльності та з
метою отримання прибутку при
взаємовідносинах з контрагентом ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»,
що підтверджується договорами про
надання послуг з комплексного
обстеження засобів протикорозійного
захисту та корозійного стану ТТО
обладнання КС Хуст № від 15.05.2012 та
№ від 15.05.2012 та складеними до них
первинними документами.

Відповідачем доказів, які б
спростовували пояснення позивача та
наданні ним докази суду не надано.
Зокрема, відповідачем не надано
доказів того, що ТОВ "Галаінтер" не
відобразило у своїй податковій
звітності операції з позивачем, а
також, що ним не було сплачено податок
на додану вартість з вказаних операцій.
Відтак, відповідачем не спростовано
доводів позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Галаінтер".

Посилання відповідача на акт №
146/26-55-22-08/37634963 від 02.07.2013 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта ТОВ "Галаінтер" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства і
правильності визначення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток та
податку на додану вартість при
визначенні господарських операцій з
купівлі товарів (робіт, послуг) та їх
подальшого продажу за період з 01.03.2012 по
30.09.2012" не приймаються судом з огляду на
наступне.

Згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок
затверджених наказом Державної
податкової адміністрації України №236
від 22.04.2011 у разі встановлення фактів,
що не дають змогу провести зустрічну
звірку суб'єкта господарювання,
зокрема у зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

Таким чином, акт про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання складається не за
результатами проведення зустрічної
звірки чи перевірки суб'єкта
господарювання, а у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, з огляду на що
зазначений акт може бути лише носієм
інформації щодо наявності фактів, які
унеможливлюють проведення зустрічної
звірки та не може містити інформацію
щодо фінансово - господарських
відносин суб'єктів господарювання.

Отже, акт № 146/26-55-22-08/37634963 від 02.07.2013 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта ТОВ "Галаінтер" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства і
правильності визначення об'єкту
оподаткування з податку на прибуток та
податку на додану вартість при
визначенні господарських операцій з
купівлі товарів (робіт, послуг) та їх
подальшого продажу за період з 01.03.2012 по
30.09.2012" не може бути належним доказом на
підтвердження допущення позивачем
порушення норм податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ "Філ ТОВ "Галаінтер".

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що інших доказів
та обґрунтувань, крім зазначених, на
підтвердження відсутності у позивача
прав на формування податкового кредиту
за фінансово - господарськими
відносинами з ТОВ "Галаінтер" за
договором про надання послуг 1/03 від
01.03.2012 відповідачем суду не надано та не
зазначено про причини неможливості їх
надання, суд дійшов висновку про те, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ "Галаінтер" за договором про
надання послуг 1/03 від 01.03.2012 мали
реальний характер.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Реальність та товарність операції між
позивачем та ТОВ "Галаінтер" за
договором про надання послуг 1/03 від
01.03.2012, в ході судового розгляду справи
судом було встановлено, у зв'язку з чим
суд дійшов висновку, що у позивача було
право на формування податкового
кредиту по операціях з ТОВ "Галаінтер"
за вказаним договором.

Крім того, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини
другої статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД
проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено,
що у разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки для отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до частин першої та другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в частині щодо скасування
податкового повідомлення-рішення №
2 від 28.02.2014.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов -
задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві № 2
від 28.02.2014.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку для її апеляційного оскарження.
У разі апеляційного оскарження
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П.
Огурцов