Справа № К/9991/34165/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/34165/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач),
Я.Л.Іваненко, Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва до
державного підприємства
«Суднобудівний завод імені 61 комунара»
про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У липні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути заборгованість по
сплаті витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до п.
«а» ст. 13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в розмірі 172214,34 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість в розмірі
172214,34 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 березня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано і прийнято нове рішення, яким
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість у розмірі 119384,99 грн.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Державне
підприємство «Суднобудівний завод
імені 61 комунара» зареєстроване
(перереєстроване) як суб'єкт
підприємницької діяльності і є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до пункту 2 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком №1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України "Про
пенсійне забезпечення". У цьому випадку
розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Порядок відшкодування фактичних
витрат з виплати та доставки пенсій
передбачений Інструкцією про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженою постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року №21-1.

Відповідно до пункту 6 вказаної
Інструкції, відшкодуванню підлягають
витрати Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
другої Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

За приписами пункту 6.4 вказаної
Інструкції розмір сум до відшкодування
на поточний рік визначається відділами
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у повідомленнях про
розрахунок сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", які
надсилаються підприємствами до 20-го
січня поточного року протягом десяти
днів з новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, що
визначено пунктом 6.8 Інструкції.

Відповідно до п. 6.10 Інструкції,
відшкодування сум і фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов в повному обсязі, у своєму
рішенні вказав, що на підтвердження
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах, позивачем надані відповідні
довідки, відомості та банківські
виписки, а тому відповідач зобов'язаний
відшкодовувати Пенсійному фонду
фактичні витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених
працівникам відповідача, у повному
розмірі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і задовольняючи частково
позов, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем не
доведено різницю в сумі 52829,35 грн., адже
нарахування пільгових пенсій не є
підтвердженням фактичних витрат на їх
виплату і доставку.

В якості доказу суми боргу відповідача
перед позивачем суди приймали
розрахунок суми боргу, який не
підтверджує фактичних витрат позивача
та факт перерахування ним коштів (факту
оплати).

Відповідно до статті 16 Закону України
від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ "Про
платіжні системи та переказ коштів в
України" до документів на переказ
відносяться розрахункові документи,
документи на переказ готівки,
міжбанківські розрахункові документи,
клірингові вимоги та інші документи, що
використовуються в платіжних системах
для ініціювання переказу. При цьому,
під розрахунковим документом
розуміється документ на паперовому
носії, що містить доручення та/або
вимогу про перерахування коштів з
рахунку платника на рахунок отримувача
(пункт 1.4. глави 1 "Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюти", затвердженої
постановою Правління НБУ від 21 січня 2004
року № 22, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2004 року за №
377/8976).

Таким чином, хоча судами і зазначено, що
питання підтвердження фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій
ними досліджувалось, але матеріали
справи не містять належних доказів
щодо зазначених позивачем сум на
предмет їх правильності, а саме,
розрахунків фактичних витрат на
доставку та виплату пільгових пенсій,
де містилася інформація як щодо
новопризначених, так і щодо
перерахованих пенсій, які надсилались
позивачем відповідачу. У зв'язку з цим
не можна вважати що судами в повній
мірі перевірялись, вивчались і
досліджувались такі докази.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За нормами статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Таким чином, з урахуванням наведеного
рішення судів попередніх інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому судовому розгляді справи
необхідно дослідити вищевказані
обставини і прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 березня 2011
року скасувати і справу направити до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Я.Л.Іваненко

Т.О. Лиска