Справа № 872/16487/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 рокусправа № 804/10433/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника відповідача:
Онасенко Оксани Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпропетровської митниці Міндоходів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
серпня 2013р.

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
"СІСТАР" до Дніпропетровської митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування карток відмови та
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ науково-виробниче
підприємство "СІСТАР" 02.08.2013 року
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дніпропетровської митниця Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування карток відмови та рішення.
Просив визнати протиправним та
скасувати картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 15.05.2013 року №
110080000/2013/00081; визнати протиправним та
скасувати рішення Дніпропетровської
митниці про корегування митної
вартості товарів № 110080000/2013/100073/1 від
15.05.2013 року. Позов обґрунтовано тим, що
для оформлення вантажу була подана
вантажно-митна декларація. Однак,
митниця відмовила в оформленні товару
шляхом видачі карток відмови в
прийнятті митної декларації. Підставою
для відмови по оформленню товару за
основним методом (за ціною контракту) є:
відсутність в інвойсі інформації щодо
зовнішньоекономічного контракту для
ідентифікації ввезеного товару.
Митницею було видане рішення про
коригування митної вартості товарів.
Для уникнення простою та штрафу,
Товариством була подана нова митна
декларація з урахуванням скоригованої
митної вартості товарів.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
серпня 2013 року позовні вимоги
задоволені. Суд першої інстанції
обґрунтував свою позицію тим, що з
наданих позивачем доказів, дійсно в
інвойсах не було зазначено інформації
щодо зовнішньоекономічного контракту,
проте, суд дійшов висновку, що митний
орган міг ідентифікувати товар на
підставі залізничної накладної, яка
містить одночасно інформацію щодо
контакту (гр.2) та інвойсу (гр. 11, 23).
Відповідачем безпідставно не було
застосовано для визначення митної
вартості товару основний метод,
оскільки наданими позивачем
документами підтверджується
доцільність застосування саме даного
методу.

В апеляційній скарзі представник
митного органу просить постанову суду
скасувати та прийняту нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог. Вважає, що судом першої
інстанції прийнята постанова з
порушенням норм матеріального права,
суд першої інстанції дійшов невірних
висновків, які суперечать обставинам
справи. Посилається на те, що спірні
правовідносини виникли з питань
визначення митної вартості товару,
ввезеного позивачем 15.05.2013 року та
оскарження прийнятого митницею
рішення про коригування митної
вартості товару від 15.05.2013 року.
Зазначає, що поняття митної вартості є
базовою категорією не лише в системі
митного оподаткування, але й в системі
митного контролю та митного
оформлення, оскільки саме на основі
митної вартості розраховуються такі
платежі як мито, митні збори, податок на
додану вартість, акцизний збір.
Виключною компетенцією митних органів
є вирішення питання перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості, а також
визначення її митним органом
самостійно. Висновки щодо виключної
компетенції митних органів з питань
перевірки та контролю правильності
визначення митної вартості викладені в
Постанові ВСУ від 16.01.2012 року. За
результатами контролю із
застосуванням системи управління
ризиками було виявлено ризик можливого
зниження митної вартості товару, що
спричинило необхідність здійснити
перевірку правильності її визначення,
звернувши увагу на вартість ідентичних
або подібних товарів. Декларант
надіслав лист від 15.05.2013 року №15/05-2, в
якому відмовився від подання
додаткових документів та зазначив про
проведення з ним консультацій. В силу ч.
2 ст. 58 МКУ метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовуються, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні та
/або відсутня хоча б одна із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні. Позивач мав можливість
надати банківські платіжні документи,
однак свого обов'язку не виконав, чим
унеможливив застосування першого
методу визначення митної вартості
товарів. Інвойси від 29.04.2013 року не
містять посилань на номер та дату
контракту, а отже ідентифікувати
зазначені інвойси із спірними
поставками неможливо. При цьому спірні
інвойси надані іноземною мовою без
перекладу, що є порушенням ст. 254 МКУ.
Митницею застосований резервний метод
визначення митної вартості (ст. 64 МКУ),
який базується на світовій практиці,
згідно з якої в рамках цього методу
допускається розумна гнучкість в
підходах до застосування попередніх
методів визначення митної вартості. У
зв'язку з прийняттям митницею рішення
про коригування митної вартості
товару, за митною декларацією було
відмовлено в митному оформленні та
видано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 15.05.2013 року. Позивачу
надано дозвіл на митне оформлення
вантажу під фінансову гарантію
декларанта зі сплатою податків і
зборів до Держбюджету України,
митницею прийнято рішення щодо
можливості випуску ввезеного товару у
вільний обіг під обрані гарантійні
зобов'язання.

В судовому засіданні представник
Дніпропетровської митниці апеляційну
скаргу підтримав, суду пояснив, що
митний орган має право вимагати від
декларанта додаткові документи для
уточнення митної вартості товару.
Однак документів, що підтверджують
митну вартість товарів позивачем
митниці не надано. Тому митним органом
правомірно застосовано 6 метод
визначення митної вартості. Просить
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений
належним чином. Подав клопотання про
розгляд справи без участі представника
позивача.

Вислухавши представника митного
органу, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ТОВ науково-виробниче підприємство
"СІСТАР" та компанією U.S.Steel Kosice
(Словаччина), 14.02.2013 року укладено
контракт № 749ОDА13, а саме щодо отримання
прокату плоского з вуглецевої сталі, в
рулонах; прокату плоского з вуглецевої
сталі з полімером 66,39тн. Позивач
звернувся до Дніпропетровської
митниці для здійснення митного
оформлення товару за Контрактом №
749ОDА13 від 14.02.2013 року. Дніпропетровська
митниця відмовила в оформленні товару
шляхом видачі карток відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску товарів
транспортних засобів комерційного
призначення № 110080000/2013/00081 від 15.05.2013
року. Підставою для відмови по
оформленню товару за основним методом
(за ціною контракту) митним органом
зазначено: «в інвойсі відсутня
інформація щодо зовнішньоекономічного
контракту для ідентифікації ввезеного
товару». Митницею було видане рішення
про коригування митної вартості
товарів від 15.05.2013 року № 110080000/2013/100073/1,
яким скориговано митну вартість до
1,2765дол.США/кг. Позивачем була подана
нова митна декларація згідно ст. 55
Митного кодексу України та Наказу
Державної митної служби України № 230
від 03.11.2011 року, з урахуванням
скоригованої митної вартості товарів
№ 110080000/2013/111664 від 16.05.2013 року.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що суд першої інстанції
правильно застосував до даних
правовідносин Конституцію України,
Митний кодекс України від 13.03.2012 року,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин. Однак на думку колегії
суддів апеляційної інстанції, висновки
суду першої інстанції щодо можливості
задоволення позовних вимог є
передчасними.

Поняття митної вартості є базовою
категорією в системі митного контролю
та митного оформлення, оскільки саме на
основі митної вартості розраховуються
такі платежі як мито, митні збори,
податок на додану вартість, акцизний
збір.

Вирішення питання перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості, а також
визначення її митним органом
самостійно, є виключною компетенцією
митних органів.

Матеріалами справи підтверджено, що
митна вартість товару була заявлена
Позивачем шляхом подання декларації
митної вартості форми ДМВ-1 за ціною
договору (основний метод) відповідно до
ст. 58 МКУ, а саме 1,17 дол. США/кг.

В силу статті 57 Митного кодексу
України, від 13.03.2012 N 4495-VI, визначені
методи митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту.
Зокрема, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

2. Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

3. Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

4. Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

5. У разі неможливості визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу
за основу для її визначення може
братися або ціна, за якою ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному із
продавцем покупцю відповідно до статті
62 цього Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу.

6. При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

7. Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

8. У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операцій), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
в частині 1 ст. 58МКУ.

У відповідності до ст. 377 МКУ при
проведенні перевірки документів, які
надані для підтвердження митної
вартості, відповідно до п. 2 ст. 53,
посадовою особою Дніпропетровської
митниці були виявлені наступні
розбіжності: інвойси № 113/L0127001, 113/L0127002,
113/L0127003, 113/L0127004, 113/L0127005 від 29.04.2013 року не
містять посилання на номер та дату
контракту (№ 749ОDА13 від 14.02.2013 року).

У відповідності з п. 1 ст. 52 МКУ,
декларант зобов'язаний подавати
митному органу достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. Згідно матеріалів справи
проведено консультації декларанта з
митним органом. Під час консультації
декларанта зобов'язано протягом 10
календарних днів (відповідно до п. 2,3 ст.
53 МКУ) надати додаткові документи:
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару;
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
договір із третіми особами, пов'язаний
з договором про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. Також необхідне
подання інформації біржових
організацій про вартість сировини за
період 10 діб до дати інвойсу.

Однак, декларант (позивач) надіслав
митному органу лист від 15.05.2013 року, в
якому відмовився віл подання
додаткових документів та зазначив про
проведення з ним консультацій.

Згідно ч. 2 ст. 58 МКУ, метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і якісно та/або
відсутня хоча б одна із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Також, колегія суддів апеляційної
інстанції бере до уваги, що позивач
повинен був здійснити оплату за
поставлений товар в строк до 14.05.2013 року
(а.с. 19 - оплата в строк 15 днів після
виставлення рахунку-фактури (інвойсу)).
Товар заявлений до митного оформлення
15.05.2013 року. Таким чином, позивач мав
можливість надати банківські платіжні
документи, однак свого обов'язку не
виконав, чим унеможливив застосування
першого методу визначення митної
вартості товарів.

Також колегія суддів апеляційної
інстанції бере до уваги, що спірні
інвойси надані до митного органу
іноземною мовою без перекладу, що
порушує ст. 254 МКУ.

У зв'язку з неможливістю застосування
першого методу визначення митної
вартості товарів, слід перейти до
наступного методу визначення митної
вартості - ст. 59 МКУ - ідентичні товари.
Однак, відсутність інформації про
продаж ідентичних товарів
унеможливила застосування митним
органом цього методу для визначення
митної вартості товарів.

Наступний метод - подібні (аналогічні)
товари ст. 60 МКУ. Під подібними
(аналогічними) розуміються товари, які
хоч і не є однаковими за всіма ознаками,
але мають схожі характеристики і
складаються з схожих компонентів,
завдяки чому виконують однакові
функції порівняно з товарами, що
оцінюються, та вважаються комерційно
взаємозамінними. Ціна договору щодо
подібних (аналогічних) товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості і
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари. Однак, відсутність
інформації про продаж подібних
(аналогічних) товарів унеможливила
застосування митним органом цього
методу для визначення митної вартості
товарів.

Методи не основі віднімання та
додавання (ст. 62, 63 МКУ) повинні
ґрунтуватися на даних, які є
об'єктивними, підтверджуються
документально, піддаються обчисленню
та належать до вартості витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів. Однак, відсутність
необхідних документів унеможливила
застосування митним органом
зазначених методів.

Отже, під час перевірки заявленої
митної вартості товару та здійсненні
митної оцінки виникла потреба у
використанні різних джерел її
обґрунтування та була необхідність
застосування різних підходів до оцінки
товарів - застосування резервного
методу.

Резервний метод визначення митної
вартості (ст. 64 МКУ) базується на
світовій практиці, згідно якої в рамках
цього методу допускається розумна
гнучкість в підходах до застосування
попередніх методів визначення митної
вартості.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, з урахуванням відсутності
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару,
митний орган у відповідності до ст. 55
МКУ, прийняв правильне рішення про
коригування заявленої митної вартості
товару від 15.05.2013 року № 110080000/2013/100073/1,
скоригувавши митну вартість до 1,2765дол.
США/кг на підставі наявних у митниці
відомостей із застосуванням
резервного методу - 2(ґ), відповідно до
ст. 60МКУ.

В порядку ст. 264 МКУ, у разі відмови у
прийнятті митної декларації посадовою
особою митного органу заповнюється
картка відмови у прийнятті митної
декларації за формою, встановленою
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.
Один примірник зазначеної картки
невідкладно вручається декларанту. Що
й було виконано митним органом. Отже
картка відмови прийнята митницею у
відповідності до норм законодавства.
Позивачу надано митним органом дозвіл
на митне оформлення вантажу під
фінансову гарантію декларанта зі
сплатою податків і зборів до
Держбюджету України; митницею прийнято
рішення щодо можливості випуску
ввезеного товару у вільний обіг під
обрані гарантійні зобов'язання.

В період дії гарантійних зобов'язань,
позивач надав до Митниці додаткові
документи, а саме: експертний висновок
Дніпропетровської ТПП від 05.06.2013 року №
ГО-2778; переклади спірних інвойсів;
платіжне доручення від 30.05.2013 №500;
цінову інформацію Лондонської біржі.
Однак, виписка з бухгалтерської
документації, яка була витребувана
митним органом, декларантом не була
надана. Водночас, висновок експерта
Дніпропетровської ТПП, підтверджує
ринкову вартість сталі (а не митну
вартість, що є суттєвим). Це
унеможливлює використання висновку
експерта Дніпропетровської ТПП для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Отже, Позивач не надав митниці
документи, подання яких є обов'язковим.
На підставі того, що декларантом не
подано документи на вимогу митного
органу, митна вартість визначена
митним орган відповідно наявних
відомостей згідно із законодавством.

Функції митних органів мають
законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До них зокрема, належить
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (ч.1 ст. 19
Конституції України).

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Правомірність рішень, дій відповідача
доведена. Митним органом правильно
застосований резервний метод
визначення митної вартості товару.

Таким чином, судом першої інстанції
неповністю з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, не доведені обставини справи,
що мають значення для справи, що
призвело до прийняття постанови з
порушенням норм матеріального права та
неправильного вирішення справи.

Керуючись пунктом 3 ч. 1 статті 198,
статтями 202, 205, 207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
23 серпня 2013 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство "СІСТАР" до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування карток відмови та рішення -
скасувати

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна