Справа № 2-а-6454/11/0229
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-6454/11/0229

Головуючий у 1-й інстанції: Гарник М.С.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

28 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю секретаря судового
засідання: Бондаренко С.А.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Чечельницького районного
суду Вінницької області від 27 грудня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Чечельницького
районного суду Вінницької області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання
нарахування щомісячної додаткової
пенсії та доплати, стягнення моральної
шкоди, зобов'язання сплатити пеню.

Постановою Чечельницького районного
суду Вінницької області від 27 грудня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову Чечельницького
районного суду Вінницької області та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Позивач під час судового засідання
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений вчасно та належним
чином.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач є пенсіонером за віком, особою,
віднесеною до категорії 4 постраждалих
внаслідок катастрофи на
Чорнобильській АЕС та постійно
проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 49 Закону України "Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Частина 2 статті 39 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" передбачає,
що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті, а згідно ч.
1 даної статті громадянам, які працюють
на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
таких розмірах: - у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення - три
мінімальні заробітні плати; - у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати; - у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата. Відповідно
до ст. 51 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", особам, віднесеним до
постраждалих четвертої категорії
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Згідно статті 2 Закону України "Про
прожитковий мінімум", прожитковий
мінімум застосовується, зокрема, для
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, визначення розмірів
соціальної допомоги, допомоги сім'ям з
дітьми, допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат,
виходячи з вимог Конституції України
та законів України.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
червня 2011 року позивач звернувся до
суду з вимогою про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату додаткової пенсії згідно з ст.
39 , 51 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", починаючи від дня
призначення пенсії - 27 липня 2005 року до
18 жовтня 2010 року.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що
позивач не порушував питання про
поновлення строку звернення до
адміністративного суду, а його причини
пропуску строку колегія суду розцінює
як неповажні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 з 27
липня 2005 року до 18 жовтня 2010 року
необхідно залишити без розгляду.

Позивач також просить суд зобов'язати
відповідача сплатити пеню, що
визначається, виходячи з розрахунку 120%
річних облікової ставки Національного
банку України.

Однак, відповідно до ч.2 ст.107 Закону
України "Про загальнообов'язкове
держане пенсійне страхування" суми
коштів, безпідставно стягнені органами
Пенсійного фонду з юридичних і
фізичних осіб, підлягають поверненню в
триденний строк із дня прийняття
рішення виконавчим органом Пенсійного
фонду або судом про безпідставність їх
стягнення, з одночасною сплатою
нарахованої на ці суми пені, що
визначається виходячи з розрахунку 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України.

Таким чином, вище зазначена вимога не
підлягає задоволенню за тієї
обставини, що відповідачем не
стягувалися з позивача будь які
грошові кошти.

Позовна вимога щодо стягнення
моральної шкоди також не підлягає
задоволенню.

Верховний Суд України в своїй
Постанові Пленуму від 31 березня 1995 року
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить
потерпіла особа, зазначаючи у позовній
заяві, які негативні наслідки мають
місце, у чому саме полягають моральні
втрати, чим обґрунтовано розмір їх
відшкодування. Письмовими доказами на
ствердження наявності моральної шкоди
можуть бути, зокрема, медичні довідки
про виникнення захворювання чи інше
погіршення стану здоров'я у зв'язку з
хвилюваннями, спричиненими посяганням
на права потерпілого; висновки лікарів
чи медичних комісій про ступінь втрати
працездатності, про необхідність
проведення хірургічної операції;
довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має
бути зазначено, коли виникло
захворювання, в результаті чого, чи
могло воно стати наслідком психічних
переживань через порушення
конкретного права, мало місце
погіршення загального стану чи сталося
загострення хронічної хвороби у
визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може
бути підтверджений також показаннями
свідків, зокрема, про важкий душевний
стан потерпілого, спричинений
правопорушенням, його переживання,
хвилювання, зміни в самопочутті,
загальному душевному настрої тощо,
стані здоров'я, способі життя,
спілкування, звичках, працездатності.

В обґрунтування даних вимог позивачем
не надано жодних доказів щодо розміру
моральної шкоди та доказів, що
підтверджують моральні страждання
позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Враховуючи, що судом І інстанції не
повно встановлено обставини, що мають
значення для справи в частині позовних
вимог, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність скасування постанови
Чечельницького районного суду
Вінницької області від 27 грудня 2011
року.

Відповідно до ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково .

Постанову Чечельницького районного
суду Вінницької області від 27 грудня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про перерахунок пенсії
скасувати частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 з 27 травня 2005
року до 18 жовтня 2010 року залишити без
розгляду.

В решті постанову Чечельницького
районного суду Вінницької області від
27 грудня 2011 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "02" червня 2014 р.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді

Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.