Справа № 2а-866/10/1170
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/20091/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу прокуратури
Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
26.05.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.06.2011

у справі № 2а-866/10/1170

за позовом Знам'янського міжрайонного
прокурора Кіровоградської області в
інтересах держави в особі Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Кіровоградській області
(далі - Знам'янська ОДПІ)

до Знам'янського міського виробничого
управління водоканалізаціного
господарства (далі - Підприємство)

про стягнення податкового боргу.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року Знам'янський
міжрайонний прокурор Кіровоградської
області в інтересах держави в особі
Знам'янської ОДПІ звернувся до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом про
стягнення з відповідача податкового
боргу в загальній сумі 565 161,13 грн.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 26.05.2010,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2011, у
позові відмовлено з посиланням на
порушення податковим органом порядку
погашення податкового боргу
відповідача як комунального
підприємства, встановленого статтею 11
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (Закон).

Посилаючись на невідповідність
висновків судів дійсним обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства, заступник прокурора
Кіровоградської області звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та задовольнити позов.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційні вимоги з
урахуванням такого.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що оспорювана сума
податкового боргу утворилася у
відповідача у зв'язку з несплатою ним
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, як самостійно визначених
Підприємством у поданих ним до
контролюючого органу податкових
деклараціях (розрахунках), так і
донарахованих податковою інспекцією
за податковими
повідомленнями-рішеннями.

Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

За правилами підпункту 5.3.1 пункту 5.3
цієї ж статті Закону платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків (підпункт 5.4.1
пункту 5.4. стаття 5 Закону).

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3.1.
статті 3 Закону активи платника
податків можуть бути примусово
стягнені в рахунок погашення його
податкового боргу виключно за рішенням
суду. В інших випадках платники
податків самостійно визначають
черговість та форми задоволення
претензій кредиторів за рахунок
активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу. У разі,
якщо такого платника податків визнано
банкрутом, черговість задоволення
претензій кредиторів визначається
законодавством про банкрутство.

Пунктом 3 статті 9 Закону України «Про
систему оподаткування» (який діяв до
01.01.2011) встановлено, що обов'язок
юридичної особи щодо сплати податків
припиняється їх сплатою.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення з відповідача податкового
боргу, суди виходили з того, що
податковим органом не дотримано
порядок погашення податкового боргу
відповідача як комунального
підприємства, встановлений статтею 11
Закону. Однак при цьому суди не
звернули увагу, що цією статтею
встановлений саме порядок погашення
податкового боргу державних або
комунальних підприємств, а не підстави
та порядок примусового стягнення
податкового боргу, який, як вказано
вище, визначений підпунктом 3.1.1 пункту
3.1 статті 3 Закону без будь-яких
виключень чи застережень щодо
реалізації органом стягнення
відповідного повноваження.

Згідно з пунктом 11.1 статті 11 Закону у
разі коли платник податків, який
перебуває у державній або комунальній
власності, не погашає суму податкового
боргу у строки, встановлені цим
Законом, податковий орган здійснює
заходи щодо продажу активів такого
платника податків, які не входять до
складу цілісного майнового комплексу,
що забезпечує здійснення основної
діяльності платника податків.

У разі коли сума коштів, отримана від
такого продажу, не покриває суму
податкового боргу та витрат, пов'язаних
з продажем активів, податковий орган
зобов'язаний звернутися до органу
виконавчої влади, що здійснює
управління таким платником податків, з
пропозицією щодо прийняття рішення про
продаж частини акцій
корпоратизованого підприємства за
кошти або під зобов'язання щодо
погашення його податкового боргу
протягом поточного бюджетного року.
Інформація зазначеного органу
управління щодо прийняття або
відхилення запропонованого рішення
має бути надіслана податковому органу
протягом тридцяти календарних днів з
дня направлення такого звернення.
Організація такого продажу
здійснюється за правилами і у строки,
встановлені законодавством з питань
приватизації. У разі коли зазначений
орган не прийме рішення про продаж
частини акцій для погашення
податкового боргу у зазначені цим
пунктом строки, податковий орган
зобов'язаний у місячний строк з дня
отримання такої відмови або після
закінчення встановленого для надання
відповіді строку звернутися до суду із
заявою про визнання такого платника
податків банкрутом.

За встановленого законом судового
порядку як єдиного способу примусового
стягнення податкового боргу
передбачений пунктом 11.1 статті 11
Закону порядок погашення податкового
боргу стосується лише не примусового
порядку (тобто такого, що здійснюється
за згодою державного або комунального
підприємства) звернення стягнення на
майно, що не входить до складу
цілісного майнового комплексу.
Будь-яких застережень щодо іншого
майна таких підприємств, включаючи
грошові кошти, стаття 11 Закону не
містить. Цей порядок також повинен був
дотримуватися до 01.01.2011 при зверненні
стягнення на активи комунального
підприємства в разі відсутності
грошових коштів для погашення
податкового боргу, стягнутого в
примусовому порядку.

У той же час за правилами частини
другої підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10
Закону стягнення коштів та продаж
інших активів платника податків
провадяться не раніше тридцятого
календарного дня з моменту надіслання
йому другої податкової вимоги.

Таким чином, юридичним фактом, з яким
Закон пов'язує можливість стягнення
податкового боргу, є надсилання
платникові податкових вимог в порядку
пункту 6.2 статті 6 Закону.

А відтак для правильного вирішення
цього спору судам слід було встановити
факт дотримання податковим органом
наведеної вимоги Закону, дослідивши
обставини щодо надсилання (вручення)
Підприємству податкових вимог у
встановленому Законом порядку.

Допущені судами порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а отже відповідно до
частини другої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування ухвалених у
справі судових рішень та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з метою установлення
наведених обставин.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу прокуратури
Кіровоградської області задовольнити
частково.

2. Постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
26.05.2010 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.06.2011 у справі № 2а-866/10/1170
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько