Справа № К/9991/15277/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/15277/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Каневі Черкаської області на
постанову Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 20 січня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 26 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Каневі Черкаської області про
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року позивачка звернулась
до суду із вказаним позовом до
відповідача. Просила зобов'язати
відповідача провести перерахунок
пенсії з урахуванням 40 % надбавки за
вислугу років відповідно до ст. 37
Закону України «Про державну службу»,
починаючи з 1 квітня 2006 року.

Постановою Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 січня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 26 вересня 2011
року, позов задоволено. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі
Черкаської області та зобов'язано
відповідача привести розмір пенсії
ОСОБА_4 у відповідність до вимог ст. 37
Закону України «Про державну службу» з
дня її призначення - 1 квітня 2006 року та
у зв'язку з цим виплатити позивачці
заборгованість.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 1 квітня 2006 року
ОСОБА_4 призначено пенсію відповідно до
Закону України «Про державну службу»
із загального стажу, який становить 34
роки 9 місяців та 21 день. Працюючи в
податковій інспекції позивачка
отримувала заробітну плату, яка
включала 40% винагороди за вислугу
років, виплачуваної згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 12
вересня 1997 року № 1013. Проте розмір
пенсії позивачці визначений з
урахуванням лише 20% надбавки за вислугу
років.

У травні 2009 року позивачка
звернулась до відповідача із заявою
про проведення перерахунку
призначеної пенсії з 1 квітня 2006 року у
зв'язку з неправильним її нарахуванням
в порушення вимог ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Згідно частини 2-7 ст. 33 Закону
України «Про державну службу» (тут і
далі в редакції на час виникнення
спірних відносин) заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок .
Надбавка за вислугу років виплачується
державним службовцям щомісячно у
відсотках до посадового окладу з
урахуванням доплати за ранг і залежно
від стажу державної служби у таких
розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років -
15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25,
понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків. Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань. Умови
оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок,
доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів
України .

Таким чином, розміри надбавки за
вислугу років визначені законом, а
повноваження щодо встановлення
конкретних розмірів посадових окладів,
запровадження інших надбавок, доплат
делеговані Уряду України.

У межах своїх повноважень
Кабінет Міністрів України видав
постанову «Про
Порядок виплати винагороди за вислугу
років посадовим особам органів
державної податкової служби, які мають
спеціальні звання» від 12 вересня 1997
року № 1013, якою встановлено порядок
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальні звання .

За змістом цього Порядку до
стажу роботи, що дає право на одержання
винагороди за вислугу років,
включається час роботи: на посадах і в
органах, визначених Порядком
обчислення стажу державної служби,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 3 травня 1994 року
№ 283; на підприємствах, в установах, та в
організаціях на посадах бухгалтерів,
економістів, фінансистів, юристів,
інженерів-програмістів, інженерів,
системотехніків,
інженерів-електроніків, якщо ці
працівники мали спеціальну освіту,
працювали за фахом та перейшли на
роботу до податкової адміністрації
(інспекції) і зараховані на відповідну
посаду.

Постанова Кабінету Міністрів
України від 3 травня 1994 року № 283 видана
на виконання постанови Верховної Ради
«Про введення в дію Закону України «Про
державну службу», якою Уряд України
уповноважено до 1 березня 1994 року
затвердити Положення про порядок
обчислення стажу державної служби в
державних органах.

З аналізу наведених правових
норм вбачається, що терміни «надбавка
за вислугу років» та «винагорода за
вислугу років», «стаж державної
служби» та «стаж роботи, що дає право на
одержання винагороди» є різними за
юридичним змістом, рівнем правового
регулювання тощо.

Зокрема пунктами 4, 5 постанови
Кабінету Міністрів України від 3 травня
1994 року № 283 визначено, що надбавка за
вислугу років враховується у разі
обчислення середнього заробітку, а
обчислений відповідно до цього Порядку
стаж державної служби застосовується
для встановлення державним службовцям
надбавки за вислугу років, надання
додаткових оплачуваних відпусток та
призначення пенсії.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
про задоволення позовних вимог,
оскільки дії відповідача щодо відмови
в проведенні позивачці перерахунку
пенсії з урахуванням 40 % винагороди за
вислугу років відповідно до вимог
ст. 37 Закону України «Про державну
службу» є неправомірними, не
відповідають вимогам
ст.ст. 33, 37, 37-1 вищезазначеного Закону
та постановам Кабінету Міністрів
України № 865 від 31 травня 2000 року, № 283
від 3 травня 1994 року, № 1013 від 12 вересня
1997 року.

Доводи касаційної скарги про
незастосування судами наслідків
пропуску строку звернення з позовом до
суду, передбачених ст. 100 КАС України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) не заслуговують
на увагу, оскільки за змістом вказаної
норми наслідки застосовуються якщо
відповідач наполягав на відмові у
позові з цих підстав. Проте, ні у
письмових запереченнях, наданих до
суду першої інстанції, ні у судових
засіданнях у суді першої інстанції
представники відповідача не заявляли
вимогу про відмову у задоволенні
позову саме з підстав пропуску строку,
а доводили лише безпідставність
позову.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі. Оскаржувані судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі
Черкаської області залишити без
задоволення, а постанову Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 січня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 26 вересня 2011 року -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк