Справа № 2а/1270/4541/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/9991/58483/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Територіальної державної
інспекції з питань праці у Луганській
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 04
липня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2012 року у справі за позовом
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Стаханові
Луганської області до Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Луганській області про скасування
припису,-

в с т а н о в и л а:

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Стаханові
Луганської області звернулось в суд з
позовом до Територіальної державної
інспекції з питань праці у Луганській
області про скасування припису №
12-15-033/0050-0045 від 29 травня 2012 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржуваний припис, яким позивача
зобов'язано у відповідність з вимогами
законодавства здійснити призначення
та виплату ОСОБА_4 та ОСОБА_5
одноразової допомоги як особам, які
перебували на утриманні потерпілого та
у призначенні щомісячної страхової
виплати як особам, які перебували на
утриманні потерпілого, є протиправним,
оскільки вказані особи не мають права
на вказані виплати.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року, позовні вимоги задоволено,
визнано протиправним та скасовано
припис головного державного
інспектора праці відділу з питань
додержання законодавства про працю,
зайнятість та інших
нормативно-правових актів
територіальної державної інспекції з
питань праці у Луганській області №
12-15-033/0050-0045 від 29 травня 2012 року.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Луганській області звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, на підставі
доручення Державної інспекції з питань
праці від 25 квітня 2012 року №918/51/01-12
посадовою особою відповідача
здійснено перевірку Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Стаханові
Луганської області щодо додержання
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, під
час проведення якої виявлено
порушення, про що складено акт №
12-15-033/0050 від 29 травня 2012 року.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено вимоги статті 33
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а саме безпідставно
відмовлено громадянкам ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у призначенні одноразової
допомоги як особам, які мали на це право
та у призначенні щомісячних страхових
виплат до встановлення судом факту їх
знаходження на утриманні померлих
чоловіків відповідно до статті 75
Сімейного кодексу України. ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 досягли 55 річного віку та не
працювали на час смерті їх чоловіків, а
тому вони є непрацездатними особами,
які перебували на утриманні померлих.

В акті перевірки зазначено про те, що
постанови Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Стаханові
Луганської області №1210/3551/3551.1/3 від 13
травня 2011 року та № 1210/1485.1/1485.1/3 від 15
лютого 2011 року щодо відмови у
призначенні та виплаті ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 одноразової допомоги як особам,
які перебували на утриманні
потерпілого та у призначенні
щомісячної страхової виплати як
особам, які перебували на утриманні
потерпілого, не відповідають вимогам
статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та пункту 6.1.2 постанови
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 27 квітня 2007
року № 24 "Про затвердження Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат".

Вказаними нормативними актами не
передбачено вимог щодо визнання
утриманцем потерпілого лише за судовим
рішенням, якщо непрацездатний член
сім'ї загиблого одержував пенсію за
віком у розмірі прожиткового мінімуму
на час його смерті.

На підставі акта перевірки № 12-15-033/0050
від 29 травня 2012 року позивачеві надано
припис № 12-15-033/0050-0045 від 29 травня 2012
року, яким приписано привести у
відповідність вимогам статті 33 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" та
пункту 6.1.2 постанови Правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 27 квітня 2007
року № 24 "Про затвердження Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат"
призначення та виплату ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 одноразової допомоги як особам,
які перебували на утриманні
потерпілого та у призначенні
щомісячної страхової виплати як
особам, які перебували на утриманні
потерпілого.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивач за наявних у
нього матеріалів, не міг встановити
факту знаходження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
утриманні у померлих чоловіків та
письмових доказів про наявність у них
права на одержання такого утриманні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 33 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Таким чином, необхідною умовою для
отримання страхових виплат є факт
непрацездатності особи та її
перебування на утриманні померлого.

Статтею 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено, що у разі
смерті потерпілого внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання розмір одноразової
допомоги його сім'ї повинен бути не
меншим за п'ятирічну заробітну плату
потерпілого і, крім того, не меншим за
однорічний заробіток потерпілого на
кожну особу, яка перебувала на його
утриманні, а також на його дитину, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після смерті
потерпілого.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 27
квітня 2007 року № 24, у разі настання
страхового випадку управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд) в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
відділення виконавчої дирекції Фонду в
районах та містах обласного значення
(далі - робочі органи виконавчої
дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
в разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які мають на це право: 1)
допомогу у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності; 2) одноразову допомогу в
разі стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого;
3) щомісячну страхову виплату в разі
часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого (далі - щомісячна
страхова виплата); 4) страхову виплату
потерпілому у розмірі його
середньомісячного заробітку при
тимчасовому переведенні його на легшу
нижчеоплачувану роботу; 5) страхову
виплату потерпілому під час його
професійної реабілітації; 6) щомісячну
страхову виплату особам, які мають на
неї право в разі смерті потерпілого; 7)
відшкодування вартості ритуальних
послуг, пов'язаних з похованням
померлого.

Пунктом 4 статті 75 Сімейного кодексу
України визначено, що один з подружжя є
таким, що потребує матеріальної
допомоги, тобто утримання, якщо
заробітна плата, пенсія, доходи від
використання його майна, інші доходи не
забезпечують йому прожиткового
мінімуму, встановленого
законодавством.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на момент смерті
чоловіка ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
пенсія його дружини ОСОБА_4, яка
досягла пенсійного віку, складала 758,94
грн., що підтверджено довідкою
управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові від 12 травня 2011 року № 1514, в
той час, як станом на січень 2011 року,
прожитковий мінімум на одну
непрацездатну особу складав 750,00 грн.

Тобто, ОСОБА_4 отримувала доходи у
розмірі більшому ніж розмір
прожиткового мінімуму, а відтак суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що з огляду на
положення діючого законодавства,
ОСОБА_4 не може вважатися особою, яка
потребує матеріальної допомоги.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 не перебуває на
обліку в Управління Пенсійного фонду
України в м. Стаханові, що підтверджено
довідкою № 1580/05-2-08 від 07 лютого 2011 року,
внаслідок чого у позивача відсутня
інформація про розмір отримуваного
доходу та відсутня можливість
з'ясувати чи є ОСОБА_5 особою, яка
потребує матеріальної допомоги.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Луганській області відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша