Справа № 1512/2-а-251/11
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/2-а-251/11
Провадження № 2-а/520/101/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Варгаракі С.М., Сушко М.О.,

Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом

ОСОБА_3

до Виконавчого комітету Одеської
міської ради,

за участю третьої особи - ОСОБА_5

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, третя особа - ОСОБА_5, в якому
просив скасувати рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради № 460 від
25.08.2005 року «Про прийняття в
експлуатацію садового будинку літ.
«Дд», що належить ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилався на те, що йому на підставі
договорів купівлі продажу від 17.08.2005
року належить житловий будинок та
земельна ділянка загальною площею 0,0282
га за адресою АДРЕСА_1.

Позивач також вказує, що на земельній
ділянці за адресою АДРЕСА_1, яка межує
із земельною ділянкою ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_5 без будь якої дозвільної
документації, без отримання узгоджень
та без отримання згоди позивача, як
власника суміжної земельної ділянки
самочинно здійснив знесення усіх
будівель та збудував новий
двоповерховий з підвалом та горищем
садовий будинок загальною площею 241
кв.м., житловою площею 108.4 кв.м.

ОСОБА_3 зазначає, що 25.08.2004 року ОСОБА_5
звернувся до заступника голови
Одеської міської ради з заявою про
надання дозволу на введення в
експлуатацію самочинно
реконструйованого дачного будинку.

У вересні 2004 року за замовленням ОСОБА_5
приватне підприємство «Проект»
розробило технічний висновок, у
відповідності до якого конструкції,
інженерні мережі збудованого ОСОБА_5
садового будинку знаходяться у
задовільному стані, дачний будинок
можливо експлуатувати.

В подальшому даний технічний висновок
було узгоджено: Управлінням
архітектури та містобудування
Одеської міської ради (висновок № 4230
від 15.11.2004 року); Інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю
(висновок № 640 від 25.05.2005 року), Головним
управлінням МНС України в Одеській
області (висновок № 36 -46 - 8717 від 01.09.2004
року ), СЕС м. Одеси (висновок № 3/1939 від
04.10.2004 року); Управлінням інженерного
захисту території м. Одеси та розвитку
узбережжя (висновок № 903 від 28.09.2004
року).

Рішенням міської міжвідомчої комісії
(протокол № 3) від 24.06.2005 року було
затверджено технічний висновок
приватного підприємства «Відкриття»,
яке, як вказує позивач, не надавало
будь-яких висновків по вказаному
садовому будинку, а сам садовий будинок
прийнято в експлуатацію.

Вищезазначений акт прийняття в
експлуатацію будівель було
затверджено оскаржуваним рішенням
Виконавчого комітету Одеської міської
Ради № 460 від 25.08.2005 року. Вказаним
рішенням виконавчого комітету
Одеської міської Ради садовий будинок
літ. «Дд» жилою площею 108,4 кв.м.,
загальною площею 241 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1. було прийнято в експлуатацію,
КП «ОМБІ та РОН» зобов'язано внести
зміни до технічного паспорту та видати
ОСОБА_5 свідоцтво про право власності.

ОСОБА_3 вважає, що рішення виконавчою
комітету Одеської міської Ради № 460 від
25.08.2005 року є протиправним та підлягає
скасуванню, оскільки прийнятий н
експлуатацію садовий будинок
збудовано з порушенням будівельних,
санітарних, та протипожежних норм,
внаслідок нового будівництва (а не
реконструкції) садового будинку ОСОБА_5
порушена інсоляція будинку позивача,
знизився рівень природного освітлення
тощо.

ОСОБА_3 зауважує, що всі вказані вище
висновки УАМ, ІДАБК. МНС, СЕС, УІЗТ були
надані на узгодження технічного
висновку ПП «Проект», а не ПП
«Відкриття», на який посилається
міжвідомча комісія у протоколі № 3 від
24.06.2005 року, тобто будинок прийнято в
експлуатацію на підставі неіснуючого
технічного висновку.

Крім того, згідно висновку № 640 від
25.05.2005 року Управління архітектури та
містобудування для прийняття
вказаного садового будинку в
експлуатацію потрібно отримати
узгодження сусідів, однак такого
узгодження ОСОБА_5 ні від позивача, ні
від попереднього власника не
отримував.

Висновком СЕС № 3/1939 від 04.10.2004 року та
висновком МНС № 36-46-8717 від 01.09.2004 року
було узгоджено подальшу експлуатацію
саме дачного, а не садового будинку.

На переконання позивача Виконавчий
комітет Одеської міської Ради при
прийнятті оскаржуваного рішення
порушив норми ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень», ст. 27
Закону України «Про архітектурну
діяльність», статті 23 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
ст. 376 ЦК України, а також норми глави 2
Закону України «Про місцеве
самоврядування» щодо повноважень
виконавчого комітету та ст.ст. 4. І 1
Закону України «Про місцеве
самоврядування» щодо законності
діяльності виконавчих комітетів
міських рад.

Щодо строку звернення до
адміністративного суду ОСОБА_3
вказував, що про існування рішення йому
стало відомо тільки у серпні 2010 року
при отриманні листа Департаменту
архівної справи та діловодства
Одеської міської Ради № 914 - 01 - 09 від
02.08.2010 року та просив поновити строк
звернення до суду.

У судовому засіданні представники
ОСОБА_3 наполягали на задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача Виконавчого
комітету Одеської міської ради у
судове засідання не з'явився,
сповіщався належним чином (а.с. 247),
заперечень на позовну заяву не надав.

Третя особа ОСОБА_5 та його представник
у судовому засіданні заперечували
проти задоволення позову, вказували на
пропуск позивачем строку звернення до
суду, на те, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, а також на дотримання
відповідачем вимог законодавства при
прийнятті рішення № 460 від 25.08.2005 року
«Про прийняття в експлуатацію садового
будинку літ. «Дд», що належить ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1.

Вислухавши пояснення представників
позивача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_5
та його представника, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі
продажу від 17.08.2005 року належить
житловий будинок та земельна ділянка
загальною площею 0,0282 га за адресою
АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Судом також встановлено, що на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1,
яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_5 без будь якої
дозвільної документації, без отримання
узгоджень та без отримання відповідної
згоди позивача, як власника суміжної
земельної ділянки, як без отримання і
згоди ОСОБА_6 (попереднього власника
суміжної земельної ділянки) здійснив
знесення приналежного йому на підставі
договору дарування від 14.04.2003 року (а.с.
11) садового будинку загальною площею 24,5
кв.м та збудував новий двоповерховий з
підвалом та горищем житловий будинок
загальною площею 241 кв.м., житловою
площею 108.4 кв.м. (а.с. 12-18, 35).

03.09.2004 року ОСОБА_5 звернувся до
заступника голови Одеської міської
ради з заявою про введення в
експлуатацію самочинно
реконструйованого дачного будинку (а.с.
24).

07 вересня 2004 року за замовленням ОСОБА_5
приватне підприємство «Проект»
розробило технічний висновок, у
відповідності до якого конструкції,
інженерні мережі збудованого ОСОБА_5
садового будинку знаходяться у
задовільному стані, дачний будинок
приданий до експлуатації (а.с. 25-28).

В подальшому даний технічний висновок,
виконаний приватним підприємством
«Проект», було узгоджено: Управлінням
архітектури та містобудування
Одеської міської ради (висновок № 4230
від 15.11.2004 року); Інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю
(висновок № 640 від 25.05.2005 року), Головним
управлінням МНС України в Одеській
області (висновок № 36 -46 - 8717 від 01.09.2004
року), СЕС м. Одеси (висновок № 3/1939 від
04.10.2004 року); Управлінням інженерного
захисту території м. Одеси та розвитку
узбережжя (висновок № 903 від 28.09.2004 року)
(а.с. 35-41).

На засіданні міської міжвідомчої
комісії, оформлене протоколом № 3 від
24.06.2005 року, було затверджено технічний
висновок приватного підприємства
«Відкриття», яке не надавало будь-яких
висновків по вказаному садовому
будинку, а сам садовий будинок даним
рішенням прийнято в експлуатацію (а.с.
49).

За результатами засідання комісії було
складено акт про прийняття в
експлуатацію будівель № 460 від 25.08.2005
року (а.с. 50-51), який було затверджено
оскаржуваним рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської Ради № 460 від
25.08.2005 року (а.с. 8).

Вказаним рішенням виконавчого
комітету Одеської міської Ради садовий
будинок літ. «Дд» жилою площею 108,4 кв.м.,
загальною площею 241 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1. було прийнято в експлуатацію,
КП «ОМБІ та РОН» зобов'язано внести
зміни до технічного паспорту та видати
ОСОБА_5 свідоцтво про право власності.

Вказані вище висновки УАМ, ІДАБК, МНС,
СЕС, УІЗТ були надані саме на
узгодження технічного висновку ПП
«Проект», а не ПП «Відкриття», на яке
посилається міжвідомча комісія у
протоколі № 3 від 24.06.2005 року.

Крім того, як вбачається з висновку № 640
від 25.05.2005 року Управлінням архітектури
та містобудування узгоджує прийняття
вказаного садового будинку в
експлуатацію, однак при цьому
необхідно отримати узгодження сусідів
(а.с. 36).

Судом встановлено, що таке узгодження
ОСОБА_5 від суміжних землекористувачів
не отримував, хоча на момент прийняття
вказаною садового будинку в
експлуатацію ОСОБА_3 вже був власником
суміжної земельної ділянки та будинку.
Не міститься посилання на наявність
такої згоди суміжних
землекористувачів й у акті про
прийняття в експлуатацію будівель № 460
від 25.08.2005 року.

Рішення Виконавчого комітету Одеської
міської ради № 460 від 25.08.2005 року «Про
прийняття в експлуатацію садового
будинку літ. «Дд», що належить ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1 з усіма додатками було
надано представнику ОСОБА_3
Департаментом архівної справи та
діловодства. У вказаних матеріалах
відсутні докази погодження суміжними
землекористувачами введення в
експлуатацію ОСОБА_5 самочинно
збудованого будинку.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_5 посилався на наявність
письмової згоди ОСОБА_6 (попередній
власник земельної ділянки та будинку
позивача ОСОБА_3), однак зі змісту цієї
розписки вбачається, що ОСОБА_6 не
заперечував лише проти підключення
ОСОБА_5 до газопроводу, однак розписка
не свідчить про надання згоди на
введення ОСОБА_5 будинку в експлуатацію
(а.с. 272).

Висновком СЕС № 3/1939 від 04.10.2004 року та
висновком МНС № 36-46 8717 від 01.09.2004 року
було узгоджено подальшу експлуатацію
саме дачного, а не садового будинку.

Відповідно до п. 3.41* ДБН 360-92**
Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень,
затвердженого наказом № 44 від 17.04.1992
року Державного комітету України у
справах містобудування і архітектури:
«Території дачних та садівницьких
поселень (районів) призначаються для
організації позаміського відпочинку
громадян, ведення садівницького та
городницького господарства з
можливістю розташування садових або
дачних будинків.

Дачний будинок - це житловий будинок
для використання протягом року з метою
позаміського відпочинку.

Садовий будинок - будівля для літнього
(сезонного) використання, яка в
питаннях нормування площі забудови,
зовнішніх конструкцій та інженерного
обладнання не відповідає нормативам,
установленим для житлових будинків.

Таким чином, висновком СЕС № 3/1939 від
04.10.2004 року та висновком МНС № 36 -46 - 8717
від 01.09.2004 року було узгоджено введення
в експлуатацію саме дачного будинку, а
міська міжвідомча комісія та
виконавчий комітет Одеської міської
Ради прийняли рішення про прийняття в
експлуатацію не дачного, а садового
будинку.

ПП «Проект» також надало технічний
висновок на прийняття в експлуатацію
дачного будинку, а не садового будинку
як це зазначено в оскаржуваному
рішенні виконавчого комітету Одеської
міської Ради.

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив
суду, що збудований ним будинок є
житловим будинком, будівлею
капітального типу, обладнаний усіма
комунікаціями, системами опалення,
газо -, водопостачання, водовідведення
тощо, позивач мешкає у ньому цілий рік.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі
висновком ПП «Проект», а тому суд
дійшов висновку, що введена в
експлуатацію Виконавчим комітету
Одеської міської ради будівля в якості
садового будинку, не є садовим
будинком, а рішення було прийнято
відповідачем без урахування положень
ДБН 360-92** Містобудування Планування і
забудова міських і сільських поселень,
затвердженого наказом № 44 від 17.04.1992
року Державного комітету України у
справах містобудування і архітектури.

Згідно статті 23 Закону України «Про
планування і забудову територій» (в
редакції, що була чинною станом на
момент прийняття оскаржуваного
рішення) забудова територій передбачає
здійснення нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування
об'єктів містобудування, розширення та
технічного переоснащення підприємств
(далі - будівництво). Будівництво
об'єктів містобудування здійснюється
згідно з законодавством, державними
стандартами, нормами та правилами,
регіональними і місцевими правилами
забудови, містобудівною та проектною
документацією.

Будівництво здійснюється суб'єктами
планування та полягає в організації
комплексної забудови території або
розташуванні та будівництві окремих
будинків і споруд.

Планування окремої земельної ділянки,
будівництво на ній будинків і споруд
власниками або користувачами
здійснюється з урахуванням інтересів
інших власників або користувачів
земельних ділянок, будинків і споруд..

Відповідно до ст.ст. 26, 27 Закону України
«Про архітектурну діяльність»
архітектор, інші проектувальники, які
здійснюють роботи по створенню
об'єктів архітектури, зобов'язані не
порушувати під час проектування,
організації і виконання будівельних
робіт законні права та інтереси
власників і користувачів будинків і
споруд, прилеглих до ділянки забудови;

Замовники та підрядники під час
створення об'єкта архітектури
зобов'язані:

доручати виконання окремих видів
проектних і будівельних робіт особам,
які мають відповідну ліцензію
(кваліфікаційний сертифікат);

обирати виконавців робочої
документації для будівництва з
додержанням вимог статті 8 цього
Закону;

забезпечувати будівництво об'єктів
архітектури згідно з робочою
документацією, застосовувати
будівельні матеріали, вироби і
конструкції, які відповідають
державним стандартам, нормам і
правилам і такі, що пройшли
сертифікацію, якщо вона є обов'язковою;

не порушувати під час організації і
виконання будівельних робіт законні
права та інтереси користувачів
прилеглих земельних ділянок, власників
розташованих на них будинків і споруд,
відшкодовувати завдані їм збитки
відповідно до закону.

Згідно ст. 5 Закону України «Про основи
містобудування» при здійсненні
містобудівної діяльності повинні бути
забезпечені:

розробка містобудівної документації,
проектів конкретних об'єктів згідно з
вихідними даними на проектування, з
дотриманням державних стандартів, норм
і правил, регіональних і місцевих
правил забудови;

розміщення і будівництво об'єктів
відповідно до затверджених у
встановленому порядку містобудівної
документації та проектів цих об'єктів;

раціональне використання земель та
територій для містобудівних потреб,
підвищення ефективності забудови та
іншого використання земельних ділянок;

охорона культурної спадщини,
збереження традиційного характеру
середовища населених пунктів;

урахування державних та громадських
інтересів при плануванні та забудові
територій;

урахування законних інтересів та вимог
власників або користувачів земельних
ділянок та будівель, що оточують місце
будівництва.

Таким чином, виконавчий комітет
Одеської міської Ради при прийнятті
рішення № 460 від 25.08.2005 року не врахував
норми ДБН 360-92** Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень, ст. 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст. 23 Закону України «Про планування і
забудову територій», ст. 5 Закону
України «Про основи містобудування», в
тому числі щодо врахування законних
інтересів та вимог власників або
користувачів земельних ділянок та
будівель, що оточують місце
будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з того, що прийняття в
експлуатацію будівлі порушує права
позивача.

Так, згідно висновку № 8464 від 20.12.2013
року судової будівельно-технічної
експертизи, виходячи з розташування
будинків ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зменшення
тривалості інсоляції приміщень
будинку ОСОБА_3 не відповідає вимогам
10.4 ДБН В 3.2-2-2009 Житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт та
п. 10.30* ДБН 360-92* Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень.

На теперішній час ОСОБА_5 створені
ОСОБА_3 перешкоди щодо обслуговування
та остаточної обробки зовнішніх стін, а
також щодо організації відведення
атмосферних опадів з боку покрівлі,
орієнтованої у сторону садового
будинку ОСОБА_5, що не відповідає
вимогам п. 3.25 ДБН 360-92* Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень.

Зазначені негативні фактори внаслідок
проникнення вологи призвели до
пошкоджень на поверхні
оздоблювального покриття приміщень
1-го та 2-го поверхів житлового будинку
ОСОБА_3 в порушення вимог п. 6.1 ДБН
В.2.2-15-2005 «Житлові будівлі», п. 3.67 табл. 15
СНіП 3.04.01-87.

У висновку судової
будівельно-технічної експертизи також
вказується, що існуючий протипожежний
розрив між будівлями ОСОБА_3 та ОСОБА_5
не відповідає вимогам п. 3.1 ДБН 360-92*
Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень (а.с. 207-223).

Частина 2 статті 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що вимоги позивача є
обґрунтованими, а адміністративним
відповідачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження правомірності
свого рішення, суд приходить до
висновку про задоволення позову.

Суд не приймає до уваги посилання
третьої особи на пропуск ОСОБА_3 строку
звернення до суду, адже про існування
оскаржуваного рішення позивачу стало
відомо лише у серпні 2010 року, що
підтверджується листом Департаменту
архівної справи та діловодства
Одеської міської Ради № 914 - 01 - 09 від
02.08.2010 року (а.с. 7), а з позовом ОСОБА_3
звернувся 06.10.2010 року, не пропустивши
встановлений ст. 99 КАС України строк.

Аналіз змісту Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
дає суду підстави дійти висновку, що
спір у даній справі є адміністративно -
правовим, підлягає розгляду в порядку
КАС України, а тому суд вважає
помилковими посилання представника
третьої особи на те, що його слід було
розглядати в порядку цивільного
судочинства, адже в даному випадку
оспорюється правомірність та
законність прийняття рішення суб'єктом
владних повноважень

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 4-15, 18, 19, 79, 160 - 163, 185, 186 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Одеської міської
ради про скасування рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Виконавчого комітету Одеської
міської ради № 460 від 25.08.2005 року «Про
прийняття в експлуатацію садового
будинку літ. «Дд», що належить ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1.

Постанову може бути оскаржено шляхом
подання до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Київський районний суд м. Одеси
апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Петренко В. С.