Справа № 812/1910/14
Суддя: В.В. Матвєєва
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1910/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Матвєєвої
В.В.

Суддів: Качуріної Л.С.,
Ушакова Т.С.,

при секретарі Захаровій
Ю.О.

за участю сторін:

представник позивача:
не з'явився,

представник відповідача

Відділу ПВР ДВС України:
не з'явився,

представник відповідача - ДВС України:
не з'явився,

представники третіх осіб - ДСА України:
не з'явився,

Міністерства фінансів України:
не з'явився,

Державної казначейської служби
України: не з'явився,

ОСОБА_2: не
з'явився,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за адміністративним позовом
Апеляційного суду Луганської області
до Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, Державної виконавчої служби
України, треті особи - Державна судова
адміністрація України, Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба, ОСОБА_2, про
визнання протиправною та скасування
постанови від 04.02.2014 ВП №24371511 про
накладення штрафу в розмірі 680,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Апеляційного суду Луганської області
до Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, Державної виконавчої служби
України, треті особи - Державна судова
адміністрація України, Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба, ОСОБА_2, про
визнання протиправною та скасування
постанови від 04.02.2014 ВП №24371511 про
накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач послався на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2010 року (набрала чинності 16 листопаду
2010 року), якою суд зобов'язав позивача
провести перерахунок ОСОБА_2 з 22 травня
2008 року надбавки за вислугу років у
розмірі 15% від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас, а з 19
серпня 2009 року перерахунок заробітної
плати, визначивши її розмір з
урахуванням посадового окладу у
розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат. Після перерахунку
здійснити виплату недоплачених сум з
утриманням обов'язкових податків та
зборів з одночасним поданням до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу та
зобов'язав апеляційний суд Луганської
області донарахувати та виплатити
ОСОБА_2 щомісячне грошове утримання з
донарахованих сум заробітної плати
(далі постанова від 13.09.2010).

18.01.2011 по зазначеній справі видані
виконавчі листи, які передані на
виконання до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України та відкрито виконавче
провадження ВП №24371511.

Під час виконання вказаного
виконавчого листа постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Кушнір Л.В. від 04 лютого 2014 року
на Апеляційний суд Луганської області
за невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язують боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, тобто за
невиконання вказаного виконавчого
листа, накладено штраф у розмірі 680,00
грн.

З вказаною постановою апеляційний суд
Луганської області не згоден, вважає її
такою, що не відповідає вимогам закону,
прийнятою з перевищенням повноважень,
оскільки постанова не виконана з
поважних причин внаслідок фактичної
неможливості її виконання.

При цьому позивач не виконує функції
головного розпорядника бюджетних
коштів, які у відповідному порядку
покладені на Державну судову
адміністрацію України

У судове засідання представник
позивача не з'явився, про дату, час та
місце проведення розгляду справи
повідомлявся належним чином, 04.06.2014 до
початку судового засідання від
позивача факсимільним зв'язком до суду
надійшла заява про проведення розгляду
справи за відсутності представника
Апеляційного суду Луганської області.

Представник відповідача Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
судове засідання не прибув, про дату,
час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, про причини неявки суду
невідомо.

Представник відповідача Державної
виконавчої служби України в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином. В
судовому засіданні, яке відбулось
04.04.2014, надав письмові заперечення
проти позову, в яких зазначено, що на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебуває виконавчий
лист від 13.09.2010 №2а-3419/10/1270 про
зобов'язання Апеляційний суд
Луганської області провести
перерахунок ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі 15%
від загальної суми щомісячного
заробітку з урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009
року перерахунок заробітної плати,
визначивши її розмір з урахуванням
посадового окладу у розмірі 9,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, після перерахунку
здійснити виплату недоплачених сум з
утриманням обов'язкових податків та
зборів з одночасним поданням до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу.
09.02.2011 державним виконавцем на підставі
вимог ст.25 Закону України "Про
виконавче провадження" відкрито
виконавче провадження №24371511 за
вищезазначеним виконавчим документом
та боржнику надано строк для
самостійного виконання рішення суду до
7 днів.

Після закінчення строку на самостійне
виконання, на адресу відділу не
надійшло повідомлення про виконання
рішення, лист Апеляційного суду
Луганської області від 31.03.2011 №146, на
який посилається позивач, у матеріалах
виконавчого провадження відсутній.
Після закінчення строку на самостійне
виконання до початку вжиття заходів
примусового характеру позивач жодного
разу не повідомив державного виконавця
про стан виконання рішення або про
обставини, що ускладнюють виконання
судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
вимогами ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», п. п. 1.6.-1.8.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, 26.07.2012, 16.11.2012, 19.02.2013,
29.05.2013, 02.08.2013 на адресу апеляційного
суду Луганської області було
направлено вимоги щодо виконання
судового рішення. Лише 09.08.2013 до відділу
надійшов лист позивача, згідно з яким
ОСОБА_2 не отримував щомісячне грошове
утримання, що унеможливлює провести
його донарахування з донарахованих сум
заробітної плати, а також про
неможливість провести виплати
недооплачених сум, так як фінансування
даних виплат здійснюється з єдиного
рахунку Державного бюджету України
відкритого у Державній казначейській
службі України.

На підставі вказаного листа позивача
державним виконавцем 30.08.2013 направлено
заяву до Луганського окружного
адміністративного суду про роз'яснення
виконавчого документу та винесено
постанову про зупинення виконавчого
провадження.

Керуючись вимогами ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», п. п. 1.6.-1.8.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, 12.11.2013 на адресу
апеляційного суду Луганської області
було направлено вимогу №318/6 щодо
виконання судового рішення.

Після тривалого невиконання рішення
суду, 04.02.2014 керуючись вимогами ст. ст. 11,
89 Закону України "Про виконавче
провадження" державним виконавцем
винесено оскаржувану постанову про
накладення штрафу на боржника у
розмірі 680,00 грн.

05.02.2014 на адресу боржника направлено
повторну вимогу щодо виконання
судового рішення, а 18.02.2014 державним
виконавцем винесено постанову про
накладення штрафу у розмірі 1360 грн.

27.02.2014 державним виконавцем було
внесено подання (повідомлення) до ГУМВС
України в Луганській області про
притягнення боржника за виконавчим
провадження до кримінальної
відповідальності, передбаченої ст. 382
КК України та 28.02.2014 державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Відповідач вважає, що державним
виконавцем виконавчі дії проведені у
відповідності до вимог Закону №606, що
регулюють виконавче провадження,
оскаржувана постанова про накладення
штрафу є законною, так як позивач без
поважних причин тривалий час не
виконував рішення суду, а тому позовні
вимоги безпідставні та такі, що не
підлягають задоволенню.

Представник Державної судової
адміністрації України в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином, про
причини неявки суду невідомо.

Представники третіх осіб Міністерства
фінансів України, Державної
казначейської служби України та ОСОБА_2
в судове засідання не прибули, про дату,
час та місце проведення судового
засідання були повідомлені належним
чином. Від Міністерства фінансів
України, Державної казначейської
служби України та ОСОБА_2 на адресу суду
надійшли заяви про розгляд справи за їх
відсутністю.

Суд, дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, приходить до наступного.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить
з наступного.

Частиною 1 статті 181 КАС України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (ч. 3 ст.181 КАС
України).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України від 21
квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон №606).

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення)
(ст. 1 Закону №606).

У відповідності із. ч. 1, 3 ст. 5 Закону
№606, вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №606,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону №606, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону №606,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Згідно ст. 25 Закону №606, державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону №606, копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Судом приймались заходи щодо повного,
всебічного розгляду справи, у тому
числі шляхом витребування доказів,
зокрема матеріалів виконавчого
провадження №24371511 з примусового
виконання виконавчого листа №2а-3419/10/1270
(а. с. 72-137).

Судом встановлено, що 09 лютого 2011 року
постановою уповноваженої особи
відповідача було відкрито виконавче
провадження ВП №24371511 з примусового
виконання виконавчого листа №2а-3419/10/1270
від 18.01.2011 про зобов'язання
Апеляційного суду Луганської області
провести перерахунок ОСОБА_2 з 22 травня
2008 року надбавки за вислугу років у
розмірі 15% від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас, а з 19
серпня 2009 року перерахунок заробітної
плати, визначивши її розмір з
урахуванням посадового окладу у
розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, після перерахунку
здійснити виплату недоплачених сум з
утриманням обов'язкових податків та
зборів з одночасним поданням до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу (а. с.
76-77, 78).

Разом із супровідним листом від 11.03.2011
постанова про відкриття виконавчого
провадження надіслана на адресу
позивача (а. с. 79).

Після отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження,
позивач листом від 31.03.2011 №146 повідомив
виконавчу службу про неможливість
виконання рішення суду, в
обґрунтування чого зазначив, що ОСОБА_2
до виконання обов'язків судді
Апеляційного суду Луганської області
приступив з 10 липня 2008 року та на момент
обрання суддею права на одержання
щомісячного грошового утримання не
мав. Тому виконання вимоги щодо
перерахунку заробітної плати з 22
травня 2008 року та перерахунку
щомісячного грошового утримання може
призвести до неправомірних стягнень
коштів з Державного бюджету України,
які в подальшому неможливо буде
повернути, оскільки ст.266 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює певні обмеження щодо
повороту виконання рішення суду в
окремих категоріях справ, зокрема по
справах про присудження виплати
заробітної плати. Апеляційний суд
Луганської області не виконує функції
головного розпорядника бюджетних
коштів. Відповідно до п.2 ст.142 Закону
України №2453 - VI від 07.07.2010 «Про
судоустрій і статус суддів» функції
головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів здійснює Державна судова
адміністрація України (а. с. 14).

Частинами 1 та 2 статті 75 Закону №606,
встановлено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно статті 89 Закону №606 у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

04.02.3014 року з посиланням на вимоги ст.89
Закону №606 у зв'язку з невиконанням без
поважних причин у встановлений
державними виконавцем строк рішення, у
виконавчому проваджені ВП №24371511
відповідачем було винесено постанову
про накладання на позивача штрафу у
розмірі 680,00 грн. (а. с. 116-117).

Позивач не погоджується з вказаною
постановою, оскільки вважає її такою,
що прийнята поспішно та без врахування
всіх поважних причин, з яких не
виконано рішення суду.

Позивач зазначає, що суд, зобов'язуючи
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010 у
справі №2а-3419/10/1270 Апеляційний суд
Луганської області провести
перерахунок ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі 15%
від загальної суми щомісячного
заробітку з урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009
року перерахунок заробітної плати,
визначивши її розмір з урахуванням
посадового окладу у розмірі 9,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, після перерахунку
здійснити виплату недоплачених сум з
утриманням обов'язкових податків та
зборів з одночасним поданням до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу не
врахував той факт, що суддя ОСОБА_2 у
спірний період щомісячне грошове
утримання, право на отримання якого
мали судді, які набули право на
відставку, не отримував, оскільки ще не
набув права на його утримання.

Отже, як вказує позивач, він не має
можливості виконати вказане рішення
суду у зв'язку з тим, що постановою
Луганського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010 у
справі №2а-3419/10/1270 стягувачу - ОСОБА_2
присуджено до виконання те, на що
ОСОБА_2 взагалі не має права.

26 липня 2012 року Відділом ПВР Державної
виконавчої служби України на адресу
позивача надіслана вимога №1570/6 від
26.07.2012, якою державний виконавець
вимагав Апеляційний суд Луганської
області в строк до 02.08.2012 виконати в
повному обсязі рішення суду, на
підставі якого видано виконавчий лист
Луганського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012
№2а-3419/10/1270 про зобов'язання
Апеляційний суд Луганської області
провести перерахунок ОСОБА_2 з 22 травня
2008 року надбавки за вислугу років у
розмірі 15% від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас, а з 19
серпня 2009 року перерахунок заробітної
плати, визначивши її розмір з
урахуванням посадового окладу у
розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, після перерахунку
здійснити виплату недоплачених сум з
утриманням обов'язкових податків та
зборів з одночасним поданням до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового оклад; в
строк до 02.08.2012 повідомити відділ про
стан виконання судового рішення з
наданням підтверджуючих документів
щодо його виконання; у разі невиконання
або часткового виконання вказаного
судового рішення надати пояснення
відповідальної особи про причини
невиконання рішення суду, на підставі
якого видано виконавчий лист (а. с. 80-81).

16 листопада 2012 року Відділом ПВР
Державної виконавчої служби України на
адресу позивача була надіслана
повторна вимога №1570/6 від 16.11.2012 з
аналогічними вищевказаними вимогами
та зазначенням строку виконання - до
23.11.2012 (а. с. 82).

Як встановлено в судовому засіданні,
вимога від 26.07.2012 та повторна вимога від
16.11.2012 Апеляційним судом Луганської
області не отримувались, що
унеможливлює їх виконання.

На вимогу суду доказів надіслання та
отримані позивачем вказаних вимог
Відділом ПВР Державної виконавчої
служби України не надано.

19 лютого 2013 року Відділом ПВР Державної
виконавчої служби України на адресу
позивача втретє була надіслана вимога
№1570/6 від 19.02.2013, якою зобов'язано
позивача у строк до 26.02.2013 виконати в
повному обсязі рішення суду, на
підставі якого видано виконавчий лист,
повідомити про стан виконання рішення
суду та в разі невиконання або
часткового виконання вказаного
судового рішення надати пояснення
відповідальної особи про причини
невиконання рішення суду, на підставі
якого видано виконавчий лист (а. с. 83).

Вимога №1570/6 від 19.02.2013 отримана
позивачем, що не заперечувалось
представником позивача у судовому
засіданні.

18 березня 2013 року Відділ ПВР Державної
виконавчої служби України звернувся до
Луганського окружного
адміністративного суду із заявою про
зміну способу та порядку виконання
рішення суду по справі №2а-3419/10/1270, у
задоволенні якої ухвалою суду від
04.04.2013, відмовлено (а. с. 20-21, 84-85).

У зв'язку із зверненням державного
виконавця до суду із заявою про зміну
способу та порядку виконання рішення
суду, постановою від 18.03.2013 виконавче
провадження №24371511 було зупинено до
розгляду питання по суті (а. с. 87).

Постановою старшого державного
виконавця про поновлення виконавчого
провадження від 23.04.2013 було поновлено
виконавче провадження №24371511, вказана
постанова була надіслана на адресу
позивача (а. с. 89, 90).

29 травня 2013 року першим відповідачем
була винесена вимога №317/6 та 02.08.2013
повторно була винесена вимога №318/6,
згідно яких державний виконавець
вимагав позивача в строк до 05.06.2013 та у
строк до 09.08.2013 відповідно, виконати в
повному обсязі рішення суду, на
підставі якого видано виконавчий лист;
повідомити про стан виконання рішення
суду та в разі невиконання або
часткового виконання вказаного
судового рішення надати пояснення
відповідальної особи про причини
невиконання рішення суду, на підставі
якого видано виконавчий лист (а. с. 91-91
«а», 99).

Листом від 09 серпня 2013 року №284, на
виконання вимоги №317/6 позивач
повідомив Відділ ПВР Державної
виконавчої служби України про
неможливість виконання рішення суду
про зобов'язання провести перерахунок
ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року надбавки за
вислугу років у розмірі 15 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, так як ОСОБА_2
приступив до виконання обов'язків
судді Апеляційного суду Луганської
області 10 липня 2008 року та не отримував
щомісячне грошове утримання, що
унеможливлює провести його
донарахування з донарахованих сум
заробітної плати. Крім того, було
зазначено, що позивач не може провести
виплату недоплачених сум відповідно до
рішення суду, так як фінансування таких
виплат здійснюється з єдиного рахунку
Державного бюджету України, відкритого
у Державній казначейській службі (а. с.
93).

Враховуючи зазначені обставини, Відділ
ПВР Державної виконавчої служби
України 05.09.2013 звертався до Луганського
окружного адміністративного суду з
заявою про роз'яснення виконавчого
документу та 03.10.2013 - із заявою про
роз'яснення рішення суду, які ухвалами
суду від 16.09.2013 та від 04.10.2013 були
залишені без задоволення (а. с. 108-110).

У зв'язку з чим, постановою від 30.08.2013
виконавче провадження було зупинено до
розгляду питання по суті (а. с. 100, 101),
постановою про поновлення виконавчого
провадження від 17.10.2013 виконавче
провадження №24371511 було поновлено (а. с.
111, 112).

12.11.2013 державним виконавцем була
винесена вимога №317/6, згідної якої
позивач повинен в строк до 18.11.2013
виконати в повному обсязі рішення суду
від 18.01.2011 №2а-3419/10/1270 та надати до
відділу документи (довідку) про
перерахунок ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі 15%
від загальної суми щомісячного
заробітку з урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009
року перерахунок заробітної плати,
визначивши її розмір з урахуванням
посадового окладу у розмірі 9,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, встановлених
Законом на момент проведення виплат - у
твердій грошовій сумі; в строк до 18.11.2013
повідомити відділ про стан виконання
судового рішення з наданням
підтверджуючих документів щодо його
виконання; у разі невиконання або
часткового виконання судового рішення
надати пояснення відповідальної особи
про причини невиконання (а. с. 113-1115).

04.02.2014 державним виконавцем була
винесена повторна вимога №317/6 та
встановлений строк до 11.02.2014 щодо
виконання та повідомлення про це
вищезазначеного рішення суду (а. с.
119-121).

Перед винесенням постанови про
накладення штрафу державний
виконавець повинен з'ясувати причину
невиконання рішення. У разі поважності
причини добровільного невиконання
рішення боржником, постанова про
накладення штрафу не повинна
виноситись.

Хоча у Законі України «Про виконавче
провадження» відсутній перелік
поважних причин, що давали б змогу
боржникові у встановлений строк не
виконати вимоги виконавчого документа,
суд вважає, що такими причинами є такі
фактичні обставини, які роблять
неможливим виконання вимог
виконавчого документа у встановлений
державним виконавцем строк, які
тягнуть відкладення чи зупинення
виконавчих дій, як то надання
відстрочки виконання, встановлення чи
зміну способу виконання рішення, чи
зумовлюють обов'язкове або
факультативне зупинення виконавчого
провадження (звернення до суду за
роз'ясненням судового рішення).

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає
підстав для винесення старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
постанови від 04.02.2014 ВП №24371511 про
накладення штрафу на Апеляційний суд
Луганської області за невиконання
рішення суду без поважних причин,
тобто, державний виконавець при
винесенні оскаржуваної постанови не
встановив усі причини невиконання
судового рішення та об'єктивно не
оцінив підстави неможливості
виконання такого рішення.

На вирішення справи по суті не впливає
постанова Луганського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року у справі №2н-77/11/1270, якою скасована
постанова Луганського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2010 року по справі №2а-3419/10/1270, в межах
виконання якої було відкрито виконавче
провадження, оскільки на час прийняття
оскарженого рішення зазначена
постанова суду була чинною (а. с. 182-186).

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи надані
сторонами по справі докази у
сукупності, а також те, що відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, на
якого частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності своїх дій та рішень, не
довів суду правомірність прийняття
постанови про накладення штрафу від
04.02.2014 ВП №24371511, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Апеляційного суду
Луганської області є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання Апеляційного
суду Луганської області про звільнення
від сплати судового збору, суд
зазначає, що воно підлягає задоволенню,
з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України, суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою зменшити розмір належних
до сплати судових витрат чи звільнити
від їх оплати повністю або частково, чи
відстрочити або розстрочити сплату
судових витрат на визначений строк.

У зв'язку з тим, що Апеляційний суд
Луганської області на підставі п. 7.11 ст.
7 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" внесено до
Реєстру неприбуткових організацій
(установ), суд вважає за необхідне
звільнити Апеляційний суд Луганської
області від сплати судового збору за
подачу до суду адміністративного
позову майнового характеру за позовом
Апеляційного суду Луганської області
до Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, Державної виконавчої служби
України, треті особи - Державна судова
адміністрація України, Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба, ОСОБА_2, про
визнання протиправною та скасування
постанови від 04.02.2014 ВП №24371511 про
накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Апеляційного суду
Луганської області до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
Державної виконавчої служби України,
треті особи - Державна судова
адміністрація України, Міністерство
фінансів України, Державна
казначейська служба, ОСОБА_2, про
визнання протиправною та скасування
постанови від 04.02.2014 ВП №24371511 про
накладення штрафу в розмірі 680,00 грн. -
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 04.02.2014 ВП №24371511 про
накладення на боржника - Апеляційний
суд Луганської області штрафу в
розмірі 680,00 грн., за невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
які можуть бути виконані лише
боржником.

Звільнити позивача Апеляційний суд
Луганської області від сплати судового
збору.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 05 червня 2014 року.

Головуючий суддя В.В. Матвєєвасуддя
суддя Л.С. Качуріна Т.С. Ушаков