Справа № 2-а-492/11/0308
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа № 127022/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 17 лютого
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про зобов'язання
нарахувати та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення, особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи,

ВСТАНОВИВ :

14.01.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про зобов'язання
перерахувати та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010 рік ,
посилаючись на те, що він є учасником
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи першої категорії, має право
на щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, відповідно до вимог статті 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 17 лютого
2011 року, прийнятою в порядку
письмового провадження, вищевказаний
позов задоволено. Зобов'язано
Департамент соціальної політики
Луцької міської ради нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 належну
йому щорічну допомогу на оздоровлення
за 2010 рік у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат згідно статті 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржив Департамент соціальної
політики Луцької міської ради , який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і винести нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити. Апелянт звертає увагу
на те, що стягнення коштів з управління
є неможливим, оскільки у разі, якщо
застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій
громадян, у тому числі виплата допомога
на оздоровлення потребує фінансування
за рахунок коштів Державного бюджету
України, його обсяги не можуть
визначатися будь-яким іншим законом,
крім закону про Державний бюджет
України.

Крім того, апелянт зазначав, що із
заявою встановленої форми про виплату
щорічної допомоги на оздоровлення у 2010
році позивач не звертався. Із заявою
довільної форми про виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік
позивач звернувся 20.10.2010 року. У
відповідь на дане звернення 12.11.2010 р.
позивачу було роз'яснено, що для
виплати допомоги відсутні підстави,
оскільки до департаменту не подано
заяви встановленого зразка.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є визнаний особою яка є
учасником ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи першої
категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 , та має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частинами 5, 7 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення та розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що при визначенні розміру
щорічної допомоги на оздоровлення, що
передбачена Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», необхідно
керуватися ст.48 вище вказаного Закону,
а не постановою Кабінету Міністрів
України №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що була
чинною на час виплати даної допомоги у
2011 році. А відтак призначення і виплата
допомоги на оздоровлення повинна була
здійснюватися виходячи з її розміру, що
становить по Закону, зокрема для
учасників ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи віднесеним
до першої категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат.

Порядком виплати органами соціального
захисту щорічної допомоги на
оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженим наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 04.01.2000 року
№1,чинним на час спірних правовідносин
, було встановлено, що підставою для
призначення допомоги на оздоровлення
є, зокрема, письмова заява особи, якій
провадиться виплата допомоги, та
довідка з місця роботи або органу,що
виплачує пенсію із зазначенням терміну
останньої виплати допомоги. Термін
виплати допомоги визначається за
погодженням з громадянином, який
звернувся по допомогу.

Суд першої інстанції не встановив,чи
звертався позивач з письмовою заявою
та відповідними документами до
відповідача з метою реалізації права
на призначення допомоги на
оздоровлення за 2010 рік, як того вимагав
вищезазначений Порядок.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, ст. 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради - задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 17 лютого 2011
року у справі № 2а-492/11/0308 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про зобов'язання
нарахувати та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення, особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи - відмовити .

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, що беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
напротязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
А.Р. Курилець

О.І. Мікула