Справа № 2а-2437/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Справа № 9104/135227/11

Львівський апеляційний
адміністративний суду в складі колегії
суддів:

головуючого
Довгополова О.М.,

суддів:
Пліша М.А., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 07 березня 2011 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
неправомірними дії відповідача та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як
особі, віднесеній до категорії 1,
інваліду ІІІ групи, відповідно до ст.ст.
49, 50, 67 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за шість місяців, що
передують даті звернення до суду, в
сумі 1497, 65 грн. та надалі нараховувати
та виплачувати додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 07 березня
2011 року позов задоволено частково:
визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови позивачу у
проведенні перерахунку та виплати
пенсії відповідно до вимог ст. 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 02 серпня 2010
року по 31 січня 2011 року включно;
зобов'язано відповідача провести
позивачу перерахунок та виплату
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком з
врахуванням додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком за період з
02 серпня 2010 року по 31 січня 2011 року
включно на підставі ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з врахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з даною постановою, її
оскаржив відповідач, в апеляційній
скарзі, покликаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позову. На обґрунтування
апеляційної скарги зазначає, що суд при
постановленні судового рішення
істотно вийшов за межі
адміністративного позову. Крім того,
призначення та перерахунок державної
пенсії відповідно до Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
відноситься до повноважень Головного
управління Пенсійного фонду.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від
22 жовтня 2002 року (а.с.4), довідкою Сер.
МСЕ № 031466 від 09 січня 2004 року (а.с.7)
позивач віднесений до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, перебуває
на обліку у відповідача, отримує
додаткову пенсію як інвалід ІІІ групи
інвалідності по ЧАЕС в розмірі 15%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

На звернення позивача про проведення
перерахунку додаткової пенсії
відповідно до ст.50 Закону № 796-ХІІ
відповідачем у такому відмовлено.

Відповідно до статті 49 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Так, відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до чинної на час спірних
правовідносин ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами третьої групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розрахунок додаткової пенсії позивачу
проведено відповідачем на підставі
постанови КМ України № 530 від 28.05.2008р.
«Про деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» у розмірі
15 % прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили прцездатність.

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи з наступного.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затверджено постановою КМ України №
523 від 30.05.1997р. Ця Постанова є чинною і її
положення стосовно критеріїв
обчислення розмірів пенсій
відповідають положенням ст. 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Пунктом 2 постанови КМ України № 01 від
03.01.2002р. «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету», а
також постановою КМ України № 530 від
28.05.2008р. всупереч положення ст. 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
КМ України установив розміри сум, з
яких проводиться розрахунок пенсій,
при тому що ці суми не відповідають
розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний
спір суд першої інстанції, враховуючи
вимоги Законів України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», прийшов до
обґрунтованого висновку, що при
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

У 2010 році часових обмежень у
застосуванні ст.ст.50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не було.

Пунктом 7 частини першої цього Закону
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 50,
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання: яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
розв'язання спорів зазначеної
категорії, перевагу слід надавати тій
із них, що прийнята пізніше. У
розглядуваному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік".

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" 6 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову N 745 "Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто до 23
липня 2011 року, застосуванню підлягають
положення статті 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

При цьому суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.137 КАС України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) - позивач може протягом
всього часу судового розгляду
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про
зміну позовних вимог повинна
відповідати вимогам, які встановлені
цим Кодексом для позовних заяв. У разі
невідповідності такої заяви вимогам
статті 106 цього Кодексу суд своєю
ухвалою повертає її позивачу. Ухвала
суду, прийнята за результатами
розгляду питання про прийняття заяви
про зміну позовних вимог, окремо не
оскаржується.

Враховуючи наведене, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції істотно
вийшов за межі позовних вимог і
зобов'язав нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 державну пенсію в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з
врахуванням додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком тоді як
позивач, згідно із заявленим ним у
позовній заяві вимогами, просив
здійснити перерахунок та виплату лише
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, а зміна позовних вимог згідно
із ч.1 ст. 137 КАС України можлива
протягом усього часу судового розгляду
шляхом подання письмової заяви, проте
позивач наданим йому правом не
скористався, оскільки не подала заяву
про збільшення позовних вимог, відтак
правові підстави для застосування у
спірних правовідносинах ч.2 ст.11 КАС
України - відсутні.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції неправильно і неповно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з порушенням норм
процесуального права, а тому наявні
правові підстави для скасування
постанови суду та задоволення позову
ОСОБА_1, зобов'язавши відповідача
провести нарахування та виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, віднесеній до
категорії 1, інваліду ІІІ групи за
період з 02 серпня 2010 року по 22 липня 2011
року.

Позовна вимога про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
конкретні суми спірних виплат
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи позивач має
право на отримання додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі
50% мінімальної пенсії за віком, а тому
захист такого порушеного права полягає
у зобов'язанні відповідача вчинити
кореспондуючі цьому праву дії.

Разом з тим, судом першої інстанції не
взято до уваги положення ст.67 ч. 3 Закону
№ 796-ХІІ, якою врегульовано, що в разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

За таких обставин відмова пенсійного
органу у проведенні наведеного
перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162
КАС України адміністративний позов
може містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про часткове задоволення позовних
вимог з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 99, 195, 197 ч. 1 п. 3, 198, 202
п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області задовольнити
частково, постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 07 березня 2011 року у справі
№ 2-а-2437/11/0308 - скасувати та прийняти
нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області щодо виплати додаткової пенсії
на користь ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області здійснити перерахунок та
виплатити на користь ОСОБА_1, як
інваліда ІІІ групи, додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 50 та ч.3 ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону, яка діяла до 01.01.2008 року,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період з 02 серпня 2010 року по 22 липня 2011
року включно, з урахуванням виплачених
сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
М.А. Пліш

В.В. Святецький