Справа № 812/2386/14
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ірметова О.В.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
справа №812/2386/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

судді - доповідача: Жаботинської С.В.,
суддів: Лях О.П., Нікуліна О.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
р. у справі № 812/2386/14 за позовом ОСОБА_2
до Луганського міського центру
зайнятості про визнання протиправним
та скасування наказу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позивом до
Луганського міського центру
зайнятості в якому просить визнати
протиправним і скасувати Наказ
Луганського міського центру
зайнятості «Про повернення коштів
ОСОБА_2 від 05.02.2014 р. № 4-б.

В обґрунтування позову зазначив, що
вона не порушивала п. 2 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», акт Луганського
міського центру зайнятості містить
недостовірні відомості, а наказ є
таким, що прийнятий з порушенням норм
чинного законодавства, оскільки в
період обліку як безробітна вона не
перебувала у трудових відносинах з ТОВ
«СТАРЛАЙФ», дохід не отримувала.
Вказує, що договор укладений з ТОВ
«СТАРЛАЙФ», за своїм змістом не є
трудовим.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
р. у справі № 812/2386/14 у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

З постановою суду першої інстанції
позивач не погодився, подав апеляційну
скаргу, вказуючи аналогічну позицію
позовній заяві. Просить рішення суду
скасувати і прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
справу розглянуто у порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
встановила наступне.

ОСОБА_2 перебувала на обліку в
Луганському міському центрі
зайнятості як безробітна в періоди з
04.05.2012 року по 11.10.2012 року та з 23.04.2013
року по 05.10.2013 року.

Позивачка отримала допомогу по
безробіттю за періоди з 02.06.2012 року по
10.10.2012 року у сумі 7212,21 грн.; матеріальну
допомогу в період професійного
навчання з 01.06.2012 року по 01.06.2012 року у
сумі 60,91 грн.; вартість навчання за
період з 01.06.2012 року по 01.06.2012 року у сумі
22,73 грн.; також допомогу по безробіттю
за період з 30.04.2013 року по 04.10.2013 року у
сумі 7203,05 грн.; вартість навчання за
період з 20.05.2013 року по 24.05.2013 року у сумі
116,78 грн.

05 лютого 2014 року Луганським міським
обласним центром зайнятості винесено
акт № 149 у висновках якого зазначено, що
в період перебування на обліку як
безробітна, ОСОБА_2 стала зайнятою
особою згідно ст. 4 Закону України «Про
зайнятість населення» та в порушення п.
2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» не повідомила про
обставини, що впливають на умови
виплати забезпечення та надання
соціальних послуг, незаконно отримала
матеріальну допомогу в період
професійного навчання за період з
01.06.2012 р. по 01.06.2012 р. у сумі 60,91 грн.,
допомогу по безробіттю за період з
02.06.2012 р. по 10.10.2012 р. у сумі 7212,21 грн., за
період з 30.04.2013 р. по 04.10.2013 р. у сумі 7203,05
грн. та соціальні послуги у вигляді
проходження навчання за направленням
служби зайнятості вартістю 139,51 грн.
(а.с. 10).

На підставі зазначеного акту
Луганський міський центр зайнятості
виніс Наказ № 4-б від 05.02.2014 р., яким
наказав направити ОСОБА_2
лист-повідомлення про повернення
незаконно одержаного забезпечення та
соціальних послуг за період з 01.06.2012 р.
по 04.10.2013 р. у сумі 14615,68 грн.

Актом Луганського міського центру
зайнятості № 149 від 05 лютого 2014 року
зазначено, що у період перебування
позивачки на обліку як безробітної, нею
укладався договір на надання
посередницьких послуг з ТОВ
«СТАРЛАЙФ». Дана обставина сторонами у
судовому засіданні не заперечувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно ч. 5. ст.626 Цивільного
кодексу України договір є відплатним,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає із суті
договору.

Виходячи зі змісту договору укладеного
між ОСОБА_2 та ТОВ «СТАРЛАЙФ» умовами
договору не передбачено його
невідплатність, а тому виходячи зі
змісту ст. 626 Цивільного Кодексу
України вказаний договір є відплатним,
та передбачає отримання його
виконавцем матеріальної винагороди.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
укладаючи зазначений договір
Позивачка мала на меті можливість
отримання доходів за договором
цивільно-правового характеру, а тому
відповідно до п. 2 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» мала обов'язок подати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їй забезпечення та
соціальних послуг.

Частиною 2 ст. 5 Кодексу
адміністративного судочинства
України, провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Під час постановки відповідача на
облік до позивача правовідносини
регулювалися Законом України "Про
зайнятість населення" від 1 березня 1991
року № 803-XII та Порядком реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 р. N 219.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 2 Закону
України «Про зайнятість населення» у
разі відсутності підходящої роботи
рішення про надання громадянам статусу
безробітних приймається державною
службою зайнятості за їх особистими
заявами з восьмого дня після
реєстрації у центрі зайнятості за
місцем проживання як таких, що шукають
роботу. Реєстрація громадян
провадиться при пред'явленні паспорта
і трудової книжки, а в разі потреби -
військового квитка, документа про
освіту або документів, які їх
замінюють. Порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 р. N 219, незайняті громадяни,
які звертаються до державної служби
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні, підлягають
реєстрації. Під час проведення
реєстрації кожна особа самостійно або
за допомогою працівника центру
зайнятості заповнює із застосуванням
автоматизованої системи картку особи,
що звернулася до центру зайнятості
(далі - картка), засвідчує особистим
підписом достовірність внесених до неї
даних та ознайомлюється з пам'яткою
"Ваші права - Ваші обов'язки". Форму
картки та пам'ятки затверджує Мінпраці.

У п. 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» встановлено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

За приписами ч. 3 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

05.07.2012 року прийнят Закону України "Про
зайнятість населення" № 1533-III, частиною
3 статті 1 Закону України "Про
зайнятість населення" встановлено, що в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, зокрема, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців.

Згідно з статті 2 Закону України "Про
зайнятість населення" безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів.

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону №
1533-III застраховані особи, зареєстровані
у встановленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

На підставі підпункту 1 пункту 5.5
"Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності",
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України №
307 від 20.11.2000, виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою діяльністю
або іншою діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу безпосередньо від
цієї діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами
(з дня працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
за цивільно-правовими угодами).

Статтею 31 Закону № 1533-III встановлено, що
виплата допомоги по безробіттю
припиняється; зокрема, у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Частиною 3 статті 36 Закону № 1533-III
передбачено, що сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання послуг.

18 квітня 2014 року Луганським окружним
адміністративним судом було
направлено судовий запит до Державної
податкової інспекції в Артемівському
районі м. Луганська ГУ Міндоходів у
Луганський області щодо отримання
доходів ОСОБА_2 у період червень 2012 -
червень 2013 року.

Згідно наданої відповіді Державної
податкової інспекції в Артемівському
районі м. Луганська ГУ Міндоходів у
Луганський області та наданих
відомостей з центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПА
України про суми виплачених доходів
ОСОБА_2 у другому кварталі 2012 року від
ТОВ «СТАРЛАЙФ» нараховано дохід у сумі
129,60 грн. та у другому кварталі 2013 року -
144,6 грн. (а.с. 47 - 49).

Таким чином із отриманої інформації
вбачається, що ОСОБА_2 за договором
укладеним із ТОВ «СТАРЛАЙФ» отримувала
дохід.

Колегія суддів не приймає посилання
апеляційної скарги, що позивачка не
укладала трудовий договір з ТОВ
"СТАРЛАЙФ", як на обставину для
прийняття наказу про повернення
коштів, є незмістовним, оскільки ст. 4
Закону України "Про зайнятість
населення" чітко визначено коло осіб,
які відносяться до зайнятого
населення, а саме - які працюють за
наймом на інших умовах. У даному
випадку, договір, укладений позивачкою
з ТОВ "СТАРЛАЙФ" є договором найму на
умовах цивільно-господарських
відносин.

Враховуючи, що ОСОБА_2 у період
перебування на обліку в Луганського
міського центру зайнятості в статусі
безробітного уклаа договір на надання
посередницьких послуг з ТОВ «СТАРЛАЙФ»
за яким отримала прибуток, колегія
суддів, погождується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги
центру зайнятості є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до вимог ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
допущено неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального
права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 197, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
р. у справі № 812/2386/14 -
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили

Колегія суддів
С.В. Жаботинська

О.П. Лях

О.А. Нікулін