Справа № 813/4062/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа №
876/10840/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка
І.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
визнання протиправною та скасування
постанови,-

В С Т А Н О В И В
:

ОСОБА_3 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
визнання визнання незаконною та
скасування постанови № 24/18-ю/пз від
27.03.2013 року про накладення штрафу в сумі
11470 грн. за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
самовільно збудуване виробниче
приміщення (пилорама) у 2008 року, а тому
за вимогами п. 13-1 Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1995 р. N 244
не може бути накладено штраф за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності у зв'язку із пропуском
відповідачем строків його накладення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами.

Дану постанову суду оскаржив
відповідач, який просить скасувати
наведене рішення та прийняти нову
повстанову про відмову в задоволенні
позову.

При цьому апелянт стверджує, що строк
застосування санкції відповідачем не
пропущено, виробниче приміщення
(пилорама), що збудоване позивачем,
відноситься до громадських будівель.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити, з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідач Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Львівській області, на підставі
положень ст.13 Закону України «Про
архітектурну діяльність» є спеціально
уповноваженим органом державної
виконавчої влади та згідно ст.10 цього ж
Закону здійснює повноваження щодо
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
під час здійснення проектування й
будівництва об'єктів житлової та іншої
забудови, а тому позовні вимоги щодо
оскарження його актів, дій чи
бездіяльності з цього приводу, на
підставі положень ст.55 Конституції
України, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України
підвідомчі адміністративним судам та
повинні розглядатись у порядку
адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції встановив, що
26.03.2013 року інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області відповідно до ст.41
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" та згідно з
Порядком здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року №553
проведено позапланову перевірку з
питань дотримання вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил по АДРЕСА_1 та встановлено, що
ОСОБА_3 в 2008 році самочинно збудовано
виробничк приміщення (пилораму), що
належить до другої категорії
складності без проектної документації
та дозволу на проведення робіт.

За результатами позапланової
перевірки в цей день складено акт №24/13,
протоко №24/4-пз про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, з яких
встановлено, що ОСОБА_3 у 2008 році
самовільно збудував виробниче
приміщення (пилораму), що належить до
другої категорії складності без
проектної документації та дозволу на
виконання будівельних робіт на
земельній ділянці, що належить до
комунальної власності м. Сколе, чим
порушив Постанову Кабінету Міністрів
від 13.04.2011 року 3466 «Деякі питання
виконання будівельних та підготовчих
робіт», ст.26, ст.34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», ст.ст.7,9,27 Закону України
«Про архітектурну діяльність».

27.03.2013 року посадовою особою інспекції
ДАБК у Львівській області винесено
постанову № 24/18-ю/пз про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, якою
позивача визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого п.2 ч.2
ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
накладено штраф у розмірі 11470 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги з того, що позивача
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого п.2 ч.2
ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Пунктом 2 ч.2.ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
встановлено відповідальність за
виконання будівельних робіт без
повідомлення про початок їх виконання
або будівництво індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, громадських будинків І
та II категорій складності, закінчене у
період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011
року без дозволу на виконання
будівельних робіт, а також наведення
недостовірних даних у такому
повідомленні.

Проте, збудоване виробниче приміщення
(пилорама) не належить до жодного з
визначених нормою п. 2 ч.2.ст.2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» об'єктів будівництва.
Більше того, з врахування визначення в
оскаржуваній постанові категорії
виробничого приміщення (пилорами) як
другої категорії складності, виробниче
приміщення (пилорама) не відноситься до
громадських будинків.

Так, у ДБН В.2.2-9-2009. «Громадські будинки
та споруди. Основні положення», у
додатку А, що є обов'язковим, визначено
перелік основних груп будинків та
приміщень громадського призначення.
Серед цих об'єктів виробничі будівлі
(пилорами) не вказані. Крім того, у
таблиці 2 вказаних ДБН, будівлі також
розподіляють на громадські та
виробничі.

Також у таблиці 2 вказаних ДБН, будівлі
розподіляють на громадські та
виробничі.

Згідно з пп.3,4 Порядку віднесення
об'єктів будівництва до IV і V категорій
складності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 2011 р. N 557 категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до будівельних норм та
державних стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва.

Клас наслідків (відповідальності)
об'єкта будівництва визначається
згідно з вимогами ДБН В. 1.2-14-2009
"Загальні принципи забезпечення
надійності та конструктивної безпеки
будівель, споруд, будівельних
конструкцій та основ" за рівнем
можливих економічних збитків і (або)
інших втрат, пов'язаних з припиненням
експлуатації або втратою цілісності
об'єкта.

Сторона відповідача не представила
жодних доказів на обґрунтування
параметрів та властивостей будівлі
(виробничого приміщення (пилорами)) при
віднесенні її до II категорії
складності, не наведено принципів,
методів та моделей відповідних
розрахунків, визначених
законодавством.

Відповідно до п. 13-1 Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1995 р. N 244,
штраф може бути накладено на суб'єктів
містобудування протягом шести місяців
з дня виявлення правопорушення, але не
пізніше ніж через три роки з дня його
вчинення.

Пункт другий ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність у сфері
містобудування» від 10.11.1994 року N 239/94-ВР,
який застосований до даних
правовідносин відповідачем, набрав
чинності лише 19.01.2012 року.

Враховуючи те, що в оскаржуваній
постанові ОСОБА_3, самовільно збудував
виробниче приміщення (пилораму) у 2008р.,
на позивача не може бути накладено
штраф за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності у зв'язку із
пропуском відповідачем строків його
накладення.

Стаття 58 Конституції України
передбачено, що Закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння,
які на час їх вчинення не визнавалися
законом як правопорушення.

Відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС
України, прийняття суб'єктом владних
повноважень акту не в спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України є безумовною підставою для
визнання такого акту протиправним.

Зважаючи на дані обставини, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що відповідач як суб'єкт
владних повноважень не надав суду
достатніх та беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийнятого ним
рішення.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційних скаргах доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційні скарги без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційні скарги належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області-
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013 року
у справі №813/4062/13а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 03.06.2014р.