Справа № 2а-2977/11/0970
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Справа №
9104/31378/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

прокурора
Ольшанської Н.М.,

представника позивача
Госедло Р.І.,

представника відповідача
Яремака Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції в м.
Яремче Івано-Франківської області, до
якої приєдналась прокуратура
Івано-Франківської області, на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 12
січня 2012 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Парктур" до
державної податкової інспекції в м.
Яремче Івано-Франківської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

14 вересня 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю (ТзОВ)
,,Парктур" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції (ДПІ) в м. Яремче
Івано-Франківської області за №
від 25 червня 2011 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 12
січня 2012 року позов задоволено в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ДПІ в м. Яремче подала
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на ті обставини, що відповідно до
акту невиїзної позапланової
документальної перевірки ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська від 18.04.2011 року №
972/233/35395395 контрагент позивач - ТзОВ
,,Вест-Траст" створено особами для
діяльності, спрямованої на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди для третіх осіб.
Використовуючи при цьому фінансово -
грошові потоки контрагентів, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, не звітують до податкових
органів та здійснюють свої операції
через таких же посередників. Фактично,
у періоді, що перевірявся ТзОВ
,,Вест-Траст" фінансово-господарською
діяльністю не займалося, а займалося
діяльністю, спрямованою на здійснення
операцій з метою надання податкової
вигоди для контрагентів, в тому числі і
ТзОВ ,,Парктур".

Таким чином, на думку податкового
органу, в силу ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст. ст.
216, 228 Цивільного кодекс України
правочин, укладений між ТзОВ
,,Вест-Траст" та ТзОВ ,,Парктур" є
нікчемним, а тому віднесення позивачем
в лютому 2011 року до складу податкового
кредиту сум ПДВ по вказаному правочину
є протиправним.

За таких обставин відповідач вважає
правомірним оскаржене податкове
повідомлення-рішення, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Прокуратура Івано-Франківської
області подала заяву про приєднання до
апеляційної скарги ДПІ в м. Яремче ,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Представник податкового органу в
судовому засіданні апеляційного суду
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Прокурор також підтримав вимоги
апеляційної скарги та просить їх
задовольнити.

Представник позивача заперечив вимоги
апеляційної скарги та просить залишити
скаргу без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

З матеріалів справи суд вбачає, що за
наслідками позапланової виїзної
документальної перевірки ТзОВ
,,Парктур", оформленої актом за
№185/23/32145510 від 07 червня 2011 року, ДПІ в м.
Яремче прийняла податкове
повідомлення-рішення за № від 25
червня 2011 року, яким збільшила
товариству суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 7 240 384,00
грн. та застосувала штрафну санкцію в
сумі 1 грн..

Висновки податкового органу базуються
на тому, що позивач порушив вимоги п.1
ст.203, ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України в
частині недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними (п. 5 ст. 203 ЦК України)
по правочинах, здійснених за лютий 2011
року по ланцюгу з контрагентами -
постачальниками ТзОВ ,,Вест-Траст", а
також вимоги ст. 198 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення суму
податкового кредиту та відповідно
заниження податку на додану вартість,
який підлягає до сплати в дохід
бюджету, по деклараціях за лютий 2011
року на загальну суму 5498333,00 грн..

Також податковий орган вважає, що ТзОВ
,,Парктур" не віднесло до рядку 27 ,,Сума
ПДВ, яка підлягає до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду"
Декларації з податку на додану
вартість за лютий 2011 року, позитивне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з ПДВ поточного звітного
періоду в сумі 1742051,00 грн., у зв'язку із
задекларованим підприємством в лютому
2011 року значення рядка 23 ,,Залишок
від'ємного значення попереднього
звітного періоду, що включається до
складу податкового кредиту поточного
звітного періоду" в сумі 4043595,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржене податкове
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції між позивачем
та його контрагентом мали реальний
характер, а тому позивач правомірно
сформував податковий кредит за лютий
2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, ч. 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України ,,Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

На підставі викладеного апеляційний
суд дійшов висновку, що будь-які
документи мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Наведені обставини свідчать про те, що
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З матеріалів справи, апеляційний суд
вбачає, що 01 жовтня 2009 року ТзОВ
,,Парктур" та ТзОВ ,,Вест-Траст"
(орендодавець) уклали договір
суборенди майна за № 10/09-ПТ, на
виконання якого ТзОВ ,,Вест-Траст"
(орендодавець) передало майно
туристичного комплексу ,,Буковель"
(будинки мобільні, будівлі підвісної
канатної дороги, телевізори,
холодильники, ліжка, штори, картини та
інші), майновий комплекс ,,Едельвейс" в
суборенду ТзОВ ,,Парктур" (орендар), яке
безпосередньо надає туристичні
послуги (Акт передачі майна в суборенду
від 01.10.2009р. № 1-10/09-ПТ на суму 91 568 366,24
грн.).

Згідно додатку від 30.11.2009 року до
договору суборенди № 10/09-ПТ від 01.10.2009р.
ТзОВ ,,Вест-Траст" (орендодавець)
передає, а ТзОВ ,,Парктур" (орендар)
приймає у платне користування
(оперативну суборенду) основні засоби
по залишковій балансовій вартості 320 458
472,63 грн. та майновий комплекс
,,Єдельвейс" за залишковою балансовою
вартістю 8 205 672,33грн . .

В лютому 2011 року ТзОВ ,,Парктур"
сплатило ТзОВ ,,Вест-Траст" орендну
плату в розмірі 32990000,00 грн., в т.ч. ПДВ в
сумі 5498333,33 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями та не
заперечується відповідачем.

Відповідно до даних декларації з
податку на додану вартість, додатку №5
до декларацій, даних системи АС
,,Контрагенти", до рядку 10.1 декларації
ТзОВ ,,Парктур" віднесло до податкового
кредиту за лютий 2011 року суму податку
на додану вартість - 5498333,33 грн., згідно
отриманих актів здачі-приймання
виконаних робіт (надання послуг) за
лютий 2011 року №ПТ-02/11-2, №ПТ-02/11-3,
№ПТ-02/11-5, №ПТ-02/11-1, №ПТ-02/11-4, №ПТ-02/11-6 та
виписаних ТзОВ ,,Вест-Траст" податкових
накладних.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що згідно довідок №
270/23-32145510 від 23.03.2010 року та № 165/23-32145510
від 24.05.2011року планових виїзних
перевірок ТзОВ ,,Парктур" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року,
складених ДПІ в м.Яремче, не виявлено
будь-яких порушень стосовно
використання майна по договору
суборенди майна № 10/09-ПТ, укладеного
між позивачем ТзОВ ,,Парктур" та ТзОВ
,,Вест-Траст".

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
доводів податкового органу про
нікчемність зазначеного правочину,
оскільки оспорюваний правочин є
недійсним з моменту винесення
відповідного судового рішення, а
нікчемний - з моменту його укладення, а
не в одному з періодів (місяці) його
виконання.

Крім того, факт передачі майна
(готельних комплексів) підтверджується
договором, який разом з усіма додатками
укладений у визначеній законом формі і
підписаний сторонами, актом передачі
майна в суборенду, актами
здачі-прийняття робіт і податковими
накладними , платіжними дорученнями,
звітом № 580/ТН1 про проведення
технічного нагляду за сертифікованими
послугами з тимчасового розміщення
(проживання) шале готельного комплексу
,,Буковель" ТзОВ ,,Парктур" від 21 лютого
2011 року, свідоцтвами про присвоєння
категорій готелям ,,Буковель" та
,,Едельвейс", виданими ТзОВ ,,Парктур",
актом повернення майна з суборенди.

Відповідність вказаних документів
вимогам Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а податкових
накладних - вимогам ст.201 ПК України
податковим органом не спростовується.

Орендоване майно позивач використав у
власній господарській діяльності,
отримав прибуток та задекларував свої
податкові зобов'язання з ПДВ за лютий
2011 року в розмірі 7455059,00 грн.

На підставі викладеного апеляційний
суд визнає вірними та обґрунтованими
висновки суду першої інстанції щодо
реального характеру господарських
операцій між підприємством позивача та
його контрагентом, оскільки вони
підтверджені належними та допустимими
доказами, первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

На час здійснення господарських
операцій ТзОВ ,,Вест-Траст" було
належним чином зареєстроване та мало
свідоцтво платника податку на додану
вартість.

Таким чином, позивач на законних
підставах відніс до складу податкового
кредиту суми ПДВ по господарських
операціях з ТзОВ ,,Вест-Траст".

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2011 року, ухвалено визнати
протиправними дії працівників ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, які полягають у
визнанні правочинів, здійснених ТзОВ
,,Вест-Траст" за період січень 2011 року по
ланцюгу з контрагентами - покупцями та
постачальниками такими, що вчинені з
порушенням ч.1 ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України
в частині недодержання в момент
вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
(п. 5 ст. 203 ЦК України).

Таким чином, посилання податкового
органу на акт перевірки ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська як на підставу для
визнання нікчемними правочинів між
позивачем та ТзОВ ,,Вест-Траст" є
безпідставними.

Апеляційний суд також констатує, що
несплата продавцем чи його
контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування ПДВ, якщо він має всі
документальні підтвердження розмірів
цих податків.

Таким чином, висновки податкового
органу щодо нікчемності правочину є
безпідставними, а винесене на основі
цих висновків податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
належать до скасування.

За таких обставин апеляційний суд не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, оскільки наведені
обставини спростовують доводи
апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в м. Яремче
Івано-Франківської області, до якої
приєдналась прокуратура
Івано-Франківської області, залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 12 січня 2012
року у справі № 2а-2977/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 19
травня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим