Справа № 805/4403/14
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 р.
Справа №805/4403/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12 год. 45
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Бабаш Г.П.

при секретарі
Громоклицькому Є.О.

за участю

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Михайлової Т.С. за дов. від 13.05.2014
року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції в
Донецькій області, державного
реєстратора Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку, Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання неправомірною
бездіяльності та зобов,язання
зареєструвати право власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції в Донецькій
області, державного реєстратора
Реєстраційної служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, Ворошиловського районного
управління юстиції у м. Донецьку про
визнання неправомірною бездіяльності
та зобов,язання зареєструвати право
власності.

В обґрунтування позову позивач
зазначив наступне. Відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
№ 2300 від 17.12.2012 року, видане згідно з
розпорядженням Управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради, їй
належить на праві власності квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 58,8 кв.м.

24.02.2014 року вона звернулась до Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Головного управління
юстиції в Донецькій області з заявою
щодо реєстрації права власності на
вищезазначену квартиру.

25.03.2014 року вона отримала відмову в
державній реєстрації № 11905255 на
підставі того, що власником квартири є
начебто інша особа - ОСОБА_3 то той
договір купівлі - продажу квартири від
03.12.2011 року за яким ОСОБА_3 став
власником квартири, рішенням
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 29.11.2013 року не визнано
недійсним.

Вважає дії державного реєстратора
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції в Донецькій області
щодо відмови у реєстрації права
власності на зазначену квартиру
неправомірними та просить визнати його
бездіяльність неправомірною та
зобов,язати зареєструвати за нею право
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,8
кв.м.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача -
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку у судовому
засіданні заперечував проти позову,
просив в його задоволені відмовити,
посилаючись на те, що судом не було
застосовано наслідків недійсності
правочинів, не витребувано з чужого
незаконного володіння спірної квартир
та не передано її у комунальну
власність територіальної громади. Так
само відсутнє судове рішення про
скасування права власності ОСОБА_3 на
цю квартиру.

Представник відповідача зазначив, що
за таких обставин та вимог чинного
законодавства України, до усунення
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно рішення про державну реєстрацію
права власності на спірну квартиру на
підставі свідоцтва про право власності
№ 2300 від 17.12.2012 року, виданого
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради, буде
незаконним.

Представник відповідача - Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Головного управління
юстиції в Донецькій області та
відповідач - державний реєстратор
Реєстраційної служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку до судового засідання не
з,явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло № 2300 від 17.12.2012 року,
виданого згідно з розпорядженням
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради, ОСОБА_1
належить на праві власності квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 58,8 кв.м.

Після отримання зазначеного свідоцтва,
24.02.2014 року позивач звернулась
звернулась до Відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції в
Донецькій області з заявою щодо
реєстрації права власності на
вищезазначену квартиру.

Рішенням державного реєстратора
Реєстраційної служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку від 25.03.2014 року № 11905255 їй було
відмовлено у державній реєстрації
права власності на підставі того, що
власником квартири є ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі - продажу
квартири від 03.12.2011 року, посвідченому
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрованому в реєстрі за № 11038.
Також зазначено, що рішення суду, яким
не визнано недійсним договір купівлі -
продажу квартири, в даному випадку не є
підставою для скасування рішення КП
«Бюро технічної інвентаризації м.
Донецька» щодо проведення реєстрації
права власності на спірну квартиру за
ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004р. № 1952-ІУ (далі - Закон № 1952-ІУ)
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно ст.4 Закону № 1952-ІУ обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права на нерухоме майно, що
знаходиться на території України,
фізичних та юридичних осіб, держави,
територіальних громад, іноземців та
осіб без громадянства, іноземних
юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав, а саме
право власності на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 1952-ІУ
визначений порядок реєстрації прав та
їх обтяжень, а саме, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 16.10.2012 року було
визнано недійсним розпорядження
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради від 17.11.2011 року
№ 1923 про задоволення клопотання ОСОБА_5
про передачу квартири за адресою:
АДРЕСА_1 у приватну власність та
свідоцтво про право власності на житло
від 17.11.2011 року № 1923, видане на ім,я
ОСОБА_5

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 29.11.2013 року був
визнаний недійсним договір дарування
квартири від 01.12.2011 року, відповідно до
якого, ОСОБА_5 від імені та в інтересах
якого діяла ОСОБА_6 передав у
безоплатну власність ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_1 та визнаний недійсним договір
купівлі - продажу квартири від 03.12.2011
року, відповідно до якого, ОСОБА_7
передав у власність ОСОБА_3 вищезгадану
квартиру.

Пунктом 5 частини 1 ст. 19 Закону № 1952-ІУ
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Обов'язковість судових рішень
гарантується, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини,
статтею 6 Конвенції про захист прав і
основоположних свобод, Конституції та
законів України, як право на судовий
захист.

Частиною 1 статті 14 Цивільно -
процесуального кодексу України
встановлено, що судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч.1 ст. 223 Цивільно -
процесуального кодексу України
рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов,язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов,язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Як роз,яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 10 своєї постанови від
06.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання правочину
недійсним» норма ч. першої ст. 216 ЦК
України не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, якщо було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволеню позови
власника майна про визнання недійсним
наступних правочинів щодо відчуження
цього майна, які були вчинені після
недійсного правочину.

Тобто, оскільки судом були визнані
недійсним договір дарування квартири
від 01.12.2011 року та договір купівлі -
продажу квартири від 03.12.2011 року, є
недійсними і наслідки цих договорів,
тобто реєстрація на їх підставі права
власності.

Таким чином, враховуючи те, що на час
винесення відповідачем рішення про
відмову в реєстрації права власності
на нерухоме майно за ОСОБА_1, а саме на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 29.11.2013
року вже набрало законної сили 02.01.2014
року, тому суд вважає, що підстав для
відмови позивачу у реєстрації права
власності у відповідача не було.

В своїй позовній заяві позивач просить
визнати бездіяльність державного
реєстратора Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку неправомірною
щодо відмови в державній реєстрації
права власності ОСОБА_1 на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 58,8 кв.м.,
неправомірною, з огляду на що, суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції,
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Під бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень, суд розуміє пасивну
поведінку, яка може мати вплив на
реалізацію прав, свобод та інтересів
фізичної чи юридичної особи.

Протиправною бездіяльністю може бути
визнана така поведінка суб,єкта
владних повноважень, коли
законодавством на нього покладений
обов,язок до вчинення за певних
обставин визначених дій. При цьому такі
обставини настали, а суб,єкт не вживає
заходів до виконання покладених на
нього функцій.

Встановивши обставини справи, суд
приходить до висновку, що відповідачем
вчинені дії стосовно надання відповіді
позивачу щодо реєстрацію права
власності. Відтак, суд не вбачає
підстав для визнання протиправною
бездіяльність державного реєстратора,
оскільки бездіяльність
характеризується відсутністю взагалі
будь - яких дій.

Що стосується правомірності самої
відповіді, суд вважає її неправомірною
та вважає необхідним обрати спосіб
захисту прав позивача шляхом визнання
неправомірними дії державного
реєстратора Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку щодо відмови в
державній реєстрації права власності
за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
58,8 кв.м.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Головного управління юстиції в
Донецькій області, державного
реєстратора Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку, Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання неправомірною
бездіяльності та зобов,язання
зареєструвати право власності
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб,єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивач під час подачі позовної заяви
сплатив судовий збір у сумі 84,00 грн., що
підтверджується квитанцією.

Витрати по сплаті судового збору у сумі
84,00 грн. підлягають стягненню з коштів
Державного бюджету на користь
позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86,
87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Головного управління
юстиції в Донецькій області,
державного реєстратора Реєстраційної
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у м. Донецьку,
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов,язання зареєструвати право
власності - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного
реєстратора Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку щодо відмови в
державній реєстрації права власності
за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
58,8 кв.м.

Зобов,язати Ворошиловське районне
управління юстиції у м. Донецьку
зареєструвати право власності за
ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,8
кв.м.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 84,00 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови
виготовлений 26 травня 2014 року.

Суддя
Бабаш Г.П.