Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/40102/12, К/9991/41118/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційними скаргами заступника
прокурора міста Києва та Київської
регіональної митниці на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13 березня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року у справі за позовом національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" до Київської регіональної
митниці про визнання талонів відмови у
митному оформленні недійсними та
зобов'язання виконати митне оформлення
природного газу,

в с т а н о в и л а:

Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулась до суду з
позовом, в якому просила визнати
недійсними талони відмови у митному
оформленні №№355/18, 356/18, 357/18, 358/18, 360/18,
які видані Центральною енергетичною
митницею 27 жовтня 1999 року, зобов'язати
Центральну енергетичну митницю
прийняти до митного оформлення
вантажні митні декларації НАК
«Нафтобаз України»№№010073, 010075, 010076,010077,
010078 та товари, вказані в них без
нарахування і сплати додаткового збору
в розмірі 2 відсотків митної вартості
товарів, який раніше встановлений
постановою Кабінету Міністрів України
№840 від 19 травня 1999 року «Про внесення
доповнення до постанови Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1997 року
№65».

Рішенням Арбітражного суду міста Києва
від 01 грудня 1999 року позов задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05 липня 2011 року припинено
провадження за поданням першого
заступника прокурора міста Києва про
перегляд рішення арбітражного суду
міста Києва від 01 грудня 1999 року за
нововиявленими обставинами на
підставі пункту 6 частини першої статті
80 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18 серпня 2011
року апеляційну скаргу заступника
прокурора міста Києва задоволено,
ухвалу Господарського суду м. Києва від
05 липня 2011 року скасовано.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 березня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2012 року заяву першого
заступника прокурора міста Києва про
перегляд рішення арбітражного суду
міста Києва від 01 грудня 1999 року за
нововиявленими обставинами - залишено
без розгляду.

У поданих касацій них скаргах
заступник прокурора міста Києва та
Київська регіональна митниця із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просили
скасувати оскаржувані судові рішення
та задовольнити подання першого
заступника прокурора міста Києва від
28.02.2001 про перегляд рішення
Арбітражного суду міста Києва від
01.12.1999.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційних скарг та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарги не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи без розгляду заяву першого
заступника прокурора міста Києва про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Арбітражного суду
м. Києва від 01 грудня 1999 року, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
недоведеності з боку заявника
наявності таких обставин, які є
підставою для перегляду судового
рішення за ново виявленими
обставинами.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Кодексу адміністративного судочинства
України після набрання чинності цим
Кодексом заяви і скарги у справах, що
виникають з адміністративно-правових
відносин, заяви у справах щодо відмови
органу державної реєстрації актів
цивільного стану внести виправлення в
актовий запис цивільного стану,
позовні заяви у господарських справах,
що віднесені цим Кодексом до
адміністративної юрисдикції, а також
апеляційні, касаційні скарги (подання),
заяви (подання) про перегляд судових
рішень у зв'язку з нововиявленими та
винятковими обставинами у таких
справах, подані і не розглянуті до
набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства
України, розглядаються в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 245
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами для перегляду
судового рішення за нововиявленими
обставинами є: 1) істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи; 2)
встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправдивих
показань свідка, завідомо
неправильного висновку експерта,
завідомо неправильного перекладу,
фальшивості документів або речових
доказів, що потягли за собою
ухвалення незаконного або
необґрунтованого рішення; 3)
встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;
4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для прийняття
постанови чи постановлення ухвали,
що належить переглянути; 5)
встановлення Конституційним
Судом України неконституційності
закону, іншого правового акта чи їх
окремого положення, застосованого
судом при вирішенні справи, якщо
рішення суду ще не виконано.

Як вбачається з мотивувальної частини
рішення Арбітражного суду міста Києва
від 01 грудня 1999 року у справі №20/546,
задовольняючи позов суд виходив з
безпідставності відмова Центральної
енергетичної митниці у митному
оформленні природного газу за митними
деклараціями НАК «Нафтогаз України»
відповідними спірними талонами із
посиланням на Постанову Кабінету
Міністрів України від 19 травня 1999 року
№ 840 «Про внесення доповнення до
постанови Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1997 року № 65», якою на період
з 01 липня до 31 грудня 1999 року
встановлений до митного збору за митне
оформлення товарів, які імпортуються
на митну територію України, додатковий
збір у розмірі 2 % митної вартості
товарів. Зазначена позиція суду
ґрунтується на тому, що в силу
спеціальної постанови Кабінету
Міністрів від 16 червня 1995 року № 425 «Про
декларування та митне оформлення
природного газу, що надходять в
Україну» позивач, як імпортер
природного газу, звільнений від сплати
будь-яких митних зборів за митне
оформлення природного газу. Крім того,
в даному рішенні суд додатково
послався на те, що рішенням Вищого
арбітражного суду України від 14
вересня 1999 року постанова Кабінету
Міністрів України від 19 травня 1999 року
№ 840 визнана недійсною.

Належних доказів оскарження даного
рішення в апеляційному порядку
матеріали справи не містять.

Доводи подання першого заступника
прокурора міста Києва про перегляд
зазначеного рішення за ново виявленими
обставинами фактично зводяться до
постанови судової колегії Вищого
арбітражного суду України від 28 лютого
2000 року у справі №1/63 за позовом ТОВ
«Акватон» до Кабінету Міністрів
України про визнання недійсною
постанови Кабінету Міністрів України
№840, якою визначено, що сплата
додаткового митного збору у розмірі 2 %
відповідає чинному законодавству.

У той же час, при прийнятті рішення від
01 грудня 1999 року Арбітражний суд міста
Києва виходив саме із спеціальності і,
як наслідок, пріоритетності норм
постанови Кабінету Міністрів від 16
червня 1995 року №425 «Про декларування та
митне оформлення природного газу, що
надходять в Україну» над нормами
постанови Кабінету Міністрів України
від 19 травня 1999 року №840 «Про внесення
доповнення до постанови Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1997 року №
65» і лише додатково посилався на
скасування постанови Кабінету
Міністрів України від 19 травня 1999 року
№ 840 «Про внесення доповнення до
постанови Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1997 року №65» в судовому
порядку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновками судів
попередніх інстанцій в частині того, що
Арбітражний суд м. Києва не поклав в
основу свого рішення судове рішення
Вищого арбітражного суду України від 14
вересня 1999 року, яке в подальшому було
скасовано, а лише посилався на нього, як
на неосновний та додатковий довід.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
те, що заявником не доведено наявності
таких обставин, з якими стаття 245
Кодексу адміністративного судочинства
України пов'язує наявність підстав для
перегляду судового рішення за ново
виявленими обставинами, колегія суддів
вказує на обґрунтованість позиції
судів попередніх інстанцій щодо
відсутності підстав для задоволення
поданої заяви.

Доводи касаційних скарг висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують. Порушень норм
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень судами не
допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги заступника прокурора
міста Києва та Київської регіональної
митниці відхилити, а ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 березня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: