Справа № 2а-6015/10/1070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/14878/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Київської області

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2011

у справі № 2а-6015/10/1070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Київської області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень від
02.02.2010 № /0/550, від 02.03.2010 №
/1/1471, від 25.05.2010 № /2/1789.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 09.12.2010 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2011
скасовано судове рішення суду першої
інстанції, позов задоволено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції, постанову суду
апеляційної інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення позивачу за податковими
повідомленнями-рішеннями від 02.02.2010 №
/0/550, від 02.03.2010 № /1/1471, від
25.05.2010 № /2/1789 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальній сумі 166833 грн., в
тому числі: 83416, 50 грн. основного платежу
та 250249, 50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, слугували висновки планової
виїзної документальної перевірки,
викладені в акті від 11.01.2010 № 1/171/НОМЕР_1,
про порушення вимог п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1
п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР, що полягало у
неправомірному віднесенні до складу
податкового кредиту за червень 2009 року
податку на додану вартість:

- у сумі 116666,67 грн. на підставі виписаної
суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_2
податкової накладної від 23.04.2009 № 7,
отриманої 01.06.2009;

- у сумі 49992, 33 грн. на підставі
виписаної ВАТ Завод «Цегла Трипілля»
податкової накладної від 13.04.2009 № 35,
отриманої 01.06.2009;

- у сумі 174, 60 грн. на підставі
виписаної ВАТ Завод «Цегла Трипілля»
податкової накладної від 31.05.2009 № 63,
отриманої 01.06.2009.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вказує на те, що
оскільки позивач не скористався правом
сформувати податковий кредит у
періоді, в якому було виписано
податкові накладні, то він втратив таке
право.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивач
сформував податковий кредит у
відповідності до вимог Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР.

Суд касаційної інстанції вважає за
правильне погодитися з висновком суду
апеляційної інстанції про
протиправність оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Виходячи з положень п.п. п.п.7.2.3, п.п. 7.2.6.
п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР
(далі Закон № 168/97-ВР) підставою для
нарахування податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги). Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Пункт 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
забороняє включати до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Зі змісту наведених положень Закону
випливає, що у податковому обліку
податкова накладна є тим документом,
який складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця і
визначається як розрахунковий
документ, що підтверджує вчинення
певної господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платників податку (покупця
та продавця) обов'язки та права щодо
нарахування та сплати податку на
додану вартість, в тому числі
підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.

Зважаючи на наявність у позивача при
формуванні податкового кредиту
податкових накладних, виданих
платниками податку на додану вартість,
які мають силу податкових і одночасно
розрахункових документів та
підтверджують факт вчинення позивачем
господарської операції, що є об'єктом
оподаткування, відсутність у законі
обмежень щодо строку давності на
відображення податкового кредиту у
податковому обліку, суд касаційної
інстанції вважає, що формування
платником податку на додану вартість
податкового кредиту не у періоді, коли
виникло таке право, а у періоді, коли
отримано податкову накладну, само
собою не може бути підставою для
позбавлення такого платника права на
податковий кредит.

Враховуючи наведене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Київської області залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.02.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун