Справа № 701/511/14-а
Суддя: Калієвський І. Д.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №701/511/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року суддя Маньківського
районного суду, Черкаської області
Калієвський І.Д., розглянувши в порядку
скороченого провадження в приміщенні
Маньківського районного суду
Черкаської області справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду
України в м. Умань та Уманському районі
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що постановою Маньківського
районного суду Черкаської області від
13.09.2013 року, залишеною в силі ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2013 року,
задоволено позивача позов до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області про перерахунок
пенсії, визнано відмову у призначенні
пенсії згідно Закону України «Про
державну службу» неправомірною,
зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в м. Умані та Уманському
районі Черкаської області призначити
пенсію відповідно до ст. ст. 37, 37-1 Закону
України «Про державну службу», Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», з 01.08.2013 року. Однак,
відповідач, виконуючи постанову
Маньківського районного суду
Черкаської області від 13.09.2013 року
призначив йому пенсію відповідно до
Закону України «Про державну службу»,
але виплачує її в розмірі, як
працюючому судді, відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Тобто,
той розмір пенсії, який виплачується за
рахунок Пенсійного фонду виплачується,
а та частина пенсії, що повинна
виплачуватись за рахунок Державного
бюджету - не виплачується. Позивач
вважає такі дії відповідача
неправомірними. Статтею 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», відновленою в первинній
редакції рішенням Конституційного
суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013
передбачено, що пенсія або щомісячне
довічне грошове утримання судді
виплачується незалежно від заробітку
(прибутку) одержуваного суддею після
виходу у відставку, тобто, незалежно
від того, чи вийшов суддя у відставку,
чи ні, він має право одержувати або
пенсію, або щомісячне грошове
утримання і заробітну плату в разі його
роботи. Право судді на заробітну плату,
пенсію, щомісячне довічне грошове
утримання тощо, є гарантією
забезпечення незалежності працюючих
суддів. Забезпечення судді гідного
статусу життєвого рівня є обов'язком
держави, оскільки суддя обмежений у
праві заробляти додаткові матеріальні
блага. Згідно рішення від 18.06.2007 року
№4-рп/2007 Конституційний Суд України
також зазначив, що для окремих
категорій осіб передбачено особливий
порядок пенсійного забезпечення з
урахуванням їх правового статусу,
професійних обов'язків, підвищених
вимог до дисципліни, обтяжень та інших
особливостей, пов'язаних з ризиком для
життя та здоров'я, що й зумовило
встановлення додаткових гарантій
соціального забезпечення таких осіб.
Позивач вважає, що Управління
Пенсійного Фонду України в м. Умані та
Уманському районі повинно виплачувати
пенсію, у розмірі нарахованому
відповідно до ст. ст. 37, 37-1 Закону
України «Про державну службу», ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» у відновленій редакції
рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року на період роботи
судді. Такий порядок призначення та
виплати пенсії йому, як судді, витікає
із постанови Колегії суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України від 2.07.2013 року
у справі №21-186а 13 da. Так як цей позов
тісно пов'язаний з позовом, по якому
прийнято постанову Маньківського
районного суду Черкаської області від
13.09.2013 року у справі № 701/937/13-а, яка потім
перебувала у стадії роз'яснення вважаю,
що строки звернення до
адміністративного суду за теперішнім
позовом ним не пропущені.

Представником відповідача 28.05.2014 року
надіслано заперечення проти позову,
згідно якого зазначено, що з позовними
вимогами позивача відповідач не згоден
та заперечує на задоволення його вимог.

Справа розглянута судом відповідно до
положень ст. 183-2 КАС України в порядку
скороченого провадження, без виклику
сторін і проведення судового
засідання.

Суд, дослідивши письмові докази по
справі, вважає за необхідне позов
задовольнити виходячи із того, що
дійсно постановою Маньківського
районного суду Черкаської області від
13.09.2013 року, залишеною в силі ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2013 року,
задоволено позивача позов до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області про перерахунок
пенсії, визнано відмову Управління
Пенсійного фонду України в м. Умань та
Уманському районі Черкаської області у
призначені ОСОБА_2 пенсії згідно
Закону України «Про державну службу» -
неправомірною та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Умань та Уманському районі
Черкаської області призначити ОСОБА_2
пенсію відповідно до ст.ст. 37, 37-1 Закону
України «Про державну службу», ст. 129
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», з 01.08.2013 року. Проте
виконуючи постанову Маньківського
районного суду Черкаської області від
13.09.2013 року відповідачем призначено
позивачу пенсію відповідно до Закону
України «Про державну службу», але
виплачує її в розмірі, як працюючому
судді, відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Тобто, фактично
розмір пенсії, який виплачується за
рахунок Пенсійного фонду України
виплачується, а та частина пенсії, що
повинна виплачуватись за рахунок
Державного бюджету - не виплачується.
Дані дії відповідача є неправомірними,
оскільки згідно ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
відновленою в первинній редакції
рішенням Конституційного суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 передбачено, що
пенсія або щомісячне довічне грошове
утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку)
одержуваного суддею після виходу у
відставку, тобто, незалежно від того, чи
вийшов суддя у відставку, чи ні, він має
право одержувати або пенсію, або
щомісячне грошове утримання і
заробітну плату в разі його роботи.
Згідно рішення Конституційного Суду
України не вбачається зазначених умов,
згідно яких в період роботи суддя
одержує пенсію в зменшеному розмірі.
Крім того Конституційний Суд України в
рішеннях у справах про гарантії
незалежності суддів від 18.06.2007 року та
про рівень пенсії і щомісячного
довічного грошового утримання від
11.10.2005 року зазначив, що Конституція
України не допускає будь-яких обмежень
у правах громадянза за ознаками
майнового стану, тобто право судді на
заробітну плату, пенсію, щомісячне
довічне грошове утримання тощо, є
гарантією забезпечення незалежності
працюючих суддів. Конституційний Суд
України також зазначив, що для окремих
категорій осіб передбачено особливий
порядок пенсійного забезпечення з
урахуванням їх правового статусу,
професійних обов'язків, підвищених
вимог до дисципліни, обтяжень та інших
особливостей, пов'язаних з ризиком для
життя та здоров'я, що й зумовило
встановлення додаткових гарантій
соціального забезпечення таких осіб.
КонституцієюУкраїни та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання суддям за
рахунок держави матеріального
забезпечення та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до них
високі вимоги, зберігати довіру до їх
компетентності і неупередженості.
Статус судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя (рішення
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року № 3-рп/2013). Тобто
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Умані та Уманському районі повинно
виплачувати пенсію, у розмірі
нарахованому відповідно до ст. ст. 37, 37-1
Закону України «Про державну службу»,
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» у відновленій редакції
рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року на період роботи
судді.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 17,18,19,99,162,183-2
КАС України, ст. ст. 8, 22 Конституції
України, ст.ст. 129, 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», у
відновленій редакції рішенням
Конституційного суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013, рішеннями Конституційного
Суду України №8-рп/2005 від 11.10.2005 року,
№4-рп(2007) від 18.06.2007 року, №3-рп/2013 від
03.06.2013 року, ст. ст. 37, 37-1 Закону України
«Про державну службу», -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати відмову Управління Пенсійного
фонду України в м. Умань та Уманському
районі Черкаської області у призначені
ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст. ст. 37, 37-1
Закону України «Про державну службу»,
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», у відновленій редакції
рішенням Конституційного суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013, та її виплаті у
пизначеному розмірі з 01.08.2013 р. -
неправомірною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Умань та Уманському
районі Черкаської області призначити
ОСОБА_2 пенсію відповідно до ст. ст. 37, 37-1
Закону України «Про державну службу»,
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», у відновленій редакції
рішенням Конституційного суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013, а саме у розмірі 80
відсотків суддівської винагороди, з
якої було сплачено Єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та проводити її
виплату в такому ж розмірі щомісячно, в
період роботи на посаді судді
починаючи з 01.08.2013 року.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду протягом 10 днів
з дня її отримання сторонами, однак в
силу ст. 256 КАС України підлягає до
негайного виконання.

Суддя
І.Д.Калієвський