Справа № 2а-139996/11/1370
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
м. Київ К/9991/54422/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І. В.
Бухтіярової І. О. Костенко М. І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сколівському районі
Львівської області Державної
податкової служби

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02.04.2012 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2012 р.

у справі № 2а-13996/11/1370

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Сколівське
кар'єроуправління»

до Державної податкової інспекції у
Сколівському районі Львівської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 р. Відкрите акціонерне
товариство «Сколівське
кар'єроуправління» (далі - позивач, ВАТ
«Сколівське кар'єроуправління»)
звернулось до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сколівському районі Львівської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, ДПІ у Сколівському
районі Львівської області ДПС) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
31.08.2011 р. № , № .

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02.04.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02.08.2012 р., позовні вимоги задоволені
у повному обсязі: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № , № .

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх
інстанцій, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просив
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
02.04.2012 р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02.08.2012 р. і прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Сколівському
районі Львівської області проведено
позапланову виїзну перевірку ВАТ
«Сколівське кар'єроуправління» з
питань підтвердження відомостей по
взаєморозрахунках з ПП «Легіон-Тур» за
період з 01.10.2008 р. по 31.12.2008 р., за
результатами якої складено Акт №
124/23-0/03327227 від 17.08.2011 р. та встановлено
порушення ст.. 216, ч. 2 ст. 228 Цивільного
кодексу України, п. 1.7, п. 1.8 ст. 1, п.п. 7.4.1,
7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого завищено податковий
кредит з податку на додану вартість за
листопад 2008 р. на 47 135 грн. та п.п. 5.2.1 п. 5.2,
п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», внаслідок чого
ВАТ «Сколівське кар'єроуправління»
завищено валові витрати за 4 квартал 2008
р. на 235 673 грн.

На підставі зазначеного акту
податкової перевірки відповідачем
31.08.2011 р. винесені податкові
повідомлення-рішення: № , яким
позивачу донараховано суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 58 918, 75 грн. (в
тому числі 47 135 грн. - основного платежу
та 11 783, 75 грн. - штрафних санкцій) та №
, яким позивачу донараховано
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в сумі 73 647, 81 грн. (в тому
числі 58 918, 25 грн. - основного платежу та
14 729, 56 грн. штрафних санкцій).

Суд першої інстанції, висновки якого
підтримала колегія суддів апеляційної
інстанції, вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що матеріалами справи
підтверджується належним чином та в
повному обсязі виконання укладеного
позивачем зі своїм контрагентом - ПП
«Легіон-Тур» правочину, а відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, не
довів правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з такою позицією судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Підпунктом 7.2.6. пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що необхідними
умовами для включення платником
податку сплачених у ціні товарів сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту є плата таким
платником цих сум та наявність у нього
відповідних податкових накладних,
оформлених належним чином. Податкова
накладна, згідно з підпунктом «д»
підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», повинна містити, крім
іншого, місце розташування юридичної
особи, зареєстрованою як платник
податку на додану вартість.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит,
відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», вважається дата
здійснені першої з подій: - або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; - або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Що стосується зобов'язання визначеного
позивачеві з податку на прибуток
приватних підприємств, то відповідно
до пункту 5.1 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат, згідно
підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», включаються суми
будь-яких витрат, сплачених протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, реалізацією продукції
(робіт, послуг) і охороною праці, з
урахуванням обмежень, встановлених
пунктами 5.3 -5.8 цієї статті.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається будь-яка
дата, яка припадає на податкових
період, протягом якого відбувається
будь-яка із подій, що сталася раніше:
або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
на оплату товарів, або дата
оприбуткування платником податку
товарів.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем, в межах
своєї господарської діяльності, було
укладено з ПП «Легіон-Тур» договір
купівлі-продажу № 08/011 від 10.11.2008 р.,
відповідно до умов якого Продавець (ПП
«Легіон-Тур») зобов'язується поставити
та передати у власність Покупцю (ВАТ
«Сколівське кар'єроуправління») товар -
дизпаливо, запасні частини, а Покупець
зобов'язується його прийняти та
оплатити.

Поставка товарно-матеріальних
цінностей за вказаним договором
підтверджується наявними в матеріалах
справи: накладною від 28.11.2008 р.,
податковою накладною від 28.11.2008 р. та
актами приймання-передачі від 28.11.2008 р.

З вказаних первинних документів
вбачається, що ПП «Легіон-Тур» було
передано ВАТ «Сколівське
кар'єроуправління» Дизпаливо - 23 000
літрів на суму 119 508 грн., в тому числі
ПДВ - 19 918 грн., запчастини (Вісь натяжна -
1 шт., Електродвигун ДПЕ-21У-2 - 1 шт.,
Штанги СБУ - 10 шт.) на суму 126 313, 20 грн., в
тому числі ПДВ - 21 052, 20 грн. та Масло
дизель - 3 300 літрів на суму 36 986, 40 грн., в
тому числі ПДВ - 6 164, 40 грн. Передача
здійснювалась за місцезнаходженням
ВАТ «Сколівське кар'єроуправління»:
Львівська область, Сколівський район,
с. Гребенів.

Вказані документи повністю
відображають зміст господарської
операції та відповідають вимогам ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Загальна вартість поставлених
товарно-матеріальних цінностей, що
становить 282 807, 60 грн., в тому числі ПДВ -
47 134, 60 грн. була оплачена позивачем
відповідно до платіжних доручень № 438
від 26.12.2008 р, та № 439 від 29.12.2008 р.

Також позивачем надано докази
подальшого використання придбаних
запчастин та паливно-мастильних
матеріалів у власній господарській
діяльності: відомості витрат
паливно-мастильних матеріалів за
грудень 2008 р., витяг з книги складського
обліку товарно-матеріальних цінностей,
штатний розклад, список працівників,
перелік основних засобі ВАТ
«Сколівське кар'єроуправління».

Отже, позивачем дотримані вимоги
законодавства щодо формування
податкового кредиту та валових витрат
при здійсненні ним господарської
діяльності по взаємовідносинам з ПП
«Легіон-Тур».

Правовідносини між позивачем та
контрагентом не були безтоварними, а
укладались з метою реального настання
позитивних наслідків для обох сторін,
за ними реально було отримано
матеріальні цінності та перераховано
грошові кошти.

Реальність проведених господарських
операцій підтверджується наявними в
матеріалах справи первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку.

Крім того, законодавство України, не
ставить в залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальності та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Також, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з судами першої
та апеляційної інстанцій, щодо
заперечення проти твердження
відповідача про відсутність між
зазначеними підприємствами
господарських відносин у зв'язку з
нікчемністю укладеного між ними
договору, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу першого частини
другої статті 215 Цивільного кодексу
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В процесі розгляду даної справи,
зазначені факти судами встановлено не
було та відповідачем не було надано
доказів на підтвердження
недотримання сторонами в момент
укладення договорів вимог,
встановлених частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 Цивільного кодексу України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Правовідносини між позивачем та
контрагентом не були безтоварними, а
укладались з метою реального настання
позитивних наслідків для сторін, за
ними реально було отримано матеріальні
цінності та перераховано грошові
кошти.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість та віднесення
відповідних сум до складу валових
витрат по взаєморозрахунках з вказаним
контрагентом за період, що перевірявся,
мають характер припущень та є
необґрунтованими, а відтак, не можуть
бути покладені в основу спірних
податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сколівському районі
Львівської області Державної
податкової служби відхилити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02.04.2012 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2012 р. у
справі № 2а-13996/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко З
оригіналом згідно