Справа № 822/1188/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/800/34031/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Кошелєва С. В.,

за участю: представника позивача -
Моносюка В. В.,

представника відповідача - Корчинскьої
М. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Сансервіс" на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 28
березня 2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сансервіс" до
Хмельницької митниці про визнання
неправомірними дій, скасування рішення
і картки відмови, зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

ТОВ "Сансервіс" звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Хмельницької митниці, в якому просить
визнати неправомірними дії
відповідача щодо неприйняття митної
вартості товару за основним методом та
визначення митної вартості за третім
методом; визнати протиправним та
скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів
№ 400000004/2012/000034/1 від 24 жовтня
2012 року, а також картку відмови
№ 400040000/2012/00122;
зобов'язати відповідача визначити
митну вартість товару за основним
методом - ціною контракту, а також
зобов'язати відповідача зарахувати
надмірно сплачені кошти у розмірі 23 493
грн. 71 коп. в рахунок майбутніх платежів
позивача з митного оформлення
(розмитнення) товарів.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

В запереченнях відповідач просить
залишити скаргу без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що позивачем в
межах контракту від 16 травня 2012 року
№ 16/05-2012 за ВМД
№400000000/2012/909730 на митну територію
України ввезено товар на умовах
поставки "Ікотермс-2010" - "франко-завод".

Митна вартість товару визначена за
першим методом (ціною договору).

Рішенням № 400000004/2012/000034/1 від 24 жовтня 2012
року митницею визначено митну вартість
товару за третім методом (другорядним
методом) у зв'язку з неподанням
позивачем до митного оформлення
документів, які підтверджують складові
митної вартості.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся з цим позовом.

Суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли висновку про правомірність
оскарженого рішення митниці, відтак
відмовили у вимогах про його
скасування та у решті похідних вимогах.

Колегія суддів вважає висновки судів
передчасними.

Відповідно до статті 49 МК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із пунктом 1 частини першої
статті 51 Кодексу відомості про митну
вартість товарів використовуються для
нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом (п. 1 ч. 2 ст. 52 Кодексу).

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (частини 1, 2, 5, 6, 7 статті 54
кодексу).

Частинами першою і другою статті 55
Кодексу рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 57 Кодексу
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За частиною першою статті 58 Кодексу
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень
щодо прав покупця (імпортера) на
використання оцінюваних товарів, за
винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б)
обмежують географічний регіон, у якому
товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно); в) не впливають
значною мірою на вартість товару; 2)
щодо продажу оцінюваних товарів або їх
ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З системного аналізу вказаних статей
вбачається, що обов'язок доведення
митної ціни товару лежить на позивачу.
При цьому митний орган у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи. Водночас, митниця може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати, лише ті документи, які здатні
такі сумніви усунути.

Як вбачається з матеріалів справи,
обґрунтовуючи свої сумніви у
правильності зазначеної митної
вартості, митниця посилалась на те, що
декларант заявив неповні відомості
щодо складових митної вартості, тому
витребувала у позивача висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Неподання позивачем вказаних
висновків стало підставою для
прийняття оскарженого рішення про
коригування митної вартості.

Відмовляючи в позові про скасування
цього рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій зазначили, що
митний орган в межах своїх повноважень
витребував додаткові документи для
перевірки правильності зазначеної
митної вартості товару, і так само в
межах повноважень прийняв спірне
рішення у зв'язку з їх неподанням.

Однак, судова колегія звертає увагу на
те, що, відмовляючи у митному
оформленні за основним методом,
митницею не зазначено, а судами
всупереч вимогам КАС України не
з'ясовано, які сумніви щодо складових
митної вартості стали причиною для
витребування у позивача саме таких
додаткових документів.

При цьому, погоджуючись із
запереченнями митниці проти позовних
вимог, суди обох інстанцій обмежились
встановленням факту неподання на
вимогу митниці додаткових документів,
який, за їх висновком, є достатнім для
коригування митної вартості. Однак, як
вже зазначено вище, підставою для
відмови у визначенні митної вартості
товару за першим методом може бути
неподання декларантом не будь-яких
документів, а лише тих, які необхідні
для усунення обґрунтованих сумнівів у
достовірності або правильності всіх
числових даних.

На такі обставини у справі суди увагу
не звернули, а тому дійшли передчасних
висновків щодо законності дій митниці.

Враховуючи, що судами не зроблено
вичерпного висновку щодо
обґрунтованості підстав для
коригування митної вартості, не надано
оцінки переліку документів, наданих
позивачем для митного оформлення, та не
вирішено питання, чи містили вони
об'єктивні і достовірні дані, що
піддавалися обчисленню, і чи
підтверджували відповідні числові
показники, судові рішення підлягають
скасуванню, а справа - передачі на новий
розгляд.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сансервіс"
задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 травня 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: