Справа № 1423/11025/11
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р.
м.Київ
К/800/48285/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя
Голяшкін О.В. (доповідач),

судді
Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
Миколаївської міської ради, третя
особа: ОСОБА_5, про визнання
неправомірним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до
суду з позовом до Миколаївської
міської ради, третя особа - ОСОБА_5, в
якому просили скасувати п.113 рішення
Миколаївської міської ради від 25
квітня 2008 року №23/44 «Про вилучення,
надання, передачу у власність, спільну
сумісну та спільну часткову власність,
надання в оренду земельних ділянок
громадянам, зміну цільового
призначення земельної ділянки та
внесення змін до рішень міської ради та
виконкому міської ради м.Миколаєва»,
яким ОСОБА_5 надана у власність
земельна ділянка площею 1000 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили, що вказане рішення прийнято
без врахування інтересів суміжних
землекористувачів, з порушеннями норм
земельного законодавства.

Постановою Центрального районного
суду міста Миколаєва від 01 серпня 2012
року позов ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задоволено; визнано незаконним та
нечинним п.113 рішення Миколаївської
міської ради від 25 квітня 2008 року №23/44
«Про вилучення, надання, передачу у
власність, надання в оренду земельних
ділянок громадянам, зміну цільового
призначення земельної ділянки та
внесення змін до рішень міської ради та
виконкому міської ради м.Миколаєва».

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року апеляційні скарги
Миколаївської міської ради та ОСОБА_5
задоволено; скасовано постанову
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 01 серпня 2012 року;
прийняти нову постанову, якою
відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просять
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 вересня 2013 року, залишити в силі
постанову Центрального районного суду
міста Миколаєва від 01 серпня 2012 року.

У касаційній скарзі посилаються на те,
що вони не надавали згоди на оформлення
права власності третьою особою на
земельну ділянку, а також вказують, що
земельна ділянка розташована на
проїзді до їх домоволодінь.

ОСОБА_5 у поданих запереченнях просить
касаційну скаргу відхилити, постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_2.

20 грудня 2007 року Миколаївською міською
радою прийнято рішення №20/45,
відповідно до п.11 якого надано дозвіл
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтованою площею 1000 кв. м. у
власність, за рахунок земель міста, не
наданих у власність або користування,
для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд за адресою:
АДРЕСА_1.

25 квітня 2008 року Миколаївською міською
радою прийнято рішення №23/44,
відповідно до п.113 якого затверджено
проект землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки площею 1000
кв. м., зарахувавши її за функціональним
використанням до земель житлової
забудови, не наданої у власність або
користування, для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель за адресою: АДРЕСА_1 та надано
ОСОБА_5 у власність земельну ділянку
площею 1000 кв. м для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель.

Рішення Миколаївської міської ради від
25 квітня 2008 року №23/44 в частині п.113
оскаржено позивачами з підстав
порушення радою норм чинного
законодавства та їх прав та інтересів,
пов'язаних із безперешкодним
користуванням проїздом до свого
житлового будинку.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання незаконним та нечинним п.113
рішення Миколаївської міської ради від
25 квітня 2008 року №23/44 «Про вилучення,
надання, передачу у власність, надання
в оренду земельних ділянок громадянам,
зміну цільового призначення земельної
ділянки та внесення змін до рішень
міської ради та виконкому міської ради
м.Миколаєва», суд першої інстанції
зазначив, що Миколаївська міська рада
оскарженим рішенням порушила право
позивачів на суміжне
землекористування, позбавивши їх
проїзду до житлових будівель.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив із правомірності дій
ради, а також зазначив, що на момент
укладання у 2007 році договору
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були повідомленні про
відсутність проїзду до їхнього
житлового будинку та наявність лише
проходу на загальну проїжджу частину
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим за висновками
суду апеляційної інстанції права
позивачів не є порушеними і такі
обставини не свідчать про
неправомірність та не можуть слугувати
підставою для скасування рішення ради
про затвердження проекту землеустрою
та надання у власність третій особі
земельної ділянки.

Колегія суддів вважає прийняті судами
рішення у даній справі передчасними та
такими, що не відповідають вимогам ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень статті 159 КАС
України законним є рішення, ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права; обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно та
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні даного спору суди
неповно встановили обставини справи та
не надали належної оцінки у сукупності
всім обставинам та доказам, що
містяться у справі та мають значення
для вирішення спору.

Підставою для безоплатної передачі
громадянину земельної ділянки,
відповідно до ч.3 ст.116 Земельного
кодексу України, є приватизація
громадянином земельної ділянки, що
перебуває у його користуванні. Порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами встановлений ст.118
Земельного кодексу.

Ні судом першої, ні судом апеляційної
інстанції, належним чином не
встановлені обставини щодо
правомірності, тривалості, меж і
розмірів користування третьої особою
земельною ділянкою, переданою у
власність оскаржуваним рішенням, як і
не з'ясовані обставини щодо фактичного
існування автомобільного проїзду до
домоволодіння позивачів на території
цієї земельної ділянки та
правомірності його улаштування.

Зокрема, судом першої інстанції
зазначено про самочинне будівництво
ОСОБА_5 будинку по АДРЕСА_1, захоплення
земельної ділянки площею 1000 м.кв,
ненадання останньою будь-яких доказів
отримання в користування цієї
земельної ділянки.

Судом апеляційної інстанції, з
посиланням на рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 17
лютого 2010 року, відзначено, що
земельною ділянкою, яку надано ОСОБА_5 у
власність, раніше користувались її
батьки, а потім на ній знаходилась
споруда ОСОБА_6, що виключає можливість
користування цієї ділянки під проїзд.

Проте, вказане судове рішення не
встановлює факту правомірного
користування третьою особою цією
земельною ділянкою, як і не спростовує
факту існування проїзду.

Судом апеляційної інстанції, виходячи
із висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 03
травня 2012 року № 120-2150, встановлено
відсутність проїзду до території
земельної ділянки позивачів АДРЕСА_2,
окрім окремого виходу (проходу),
позначеного на плані під №1, шириною 1,17
м. з виходом на загальну проїжджу
частину АДРЕСА_1.

Судами не було надано оцінки діям та
оскаржуваному рішенню відповідача з
урахування положень ст.118 Земельного
кодексу України, ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не з'ясовані фактичні розмір
та межі земельної ділянки в
співвідношенні з розміром проїзду та
не встановлено, чи є порушеними права
та інтереси позивачів як суміжних
землекористувачів та власників
прилеглих домоволодінь.

У відповідності з ч.1 ст.220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, що призвело до
ухвалення рішень, які не відповідає
вимогам щодо законності та
обґрунтованості і таке неправильне
вирішення справи не може бути усунено
судом касаційної інстанції, рішення
судів попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду суду слід
врахувати вищенаведене, прийняти
обґрунтоване та законне рішення за
результатами повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді