Справа № 817/4473/13-а
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"20" травня 2014 р.
Справа № 817/4473/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Дєдуху Б.О. ,

за участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "28" січня 2014
р. у справі за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернувся з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівне Рівненської
області Державної податкової служби, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення - рішення: № від
22.04.2011року, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі
792,30 грн. за основним платежем, та
№ від 22.04.2011 року, яким визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
розмірі 24562,00 грн. за основним платежем
та 8180,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

В обґрунтування позовних вимог
покликався на необґрунтованість
висновків податкового органу про
перевищення в 2009 році обсягу виручки
від надання транспортно-експедиційних
послуг у розмір 500000,00 грн. Вказав, що
отримував кошти на організацію
перевезення вантажу, які не є його
власністю, і комісійну винагороду
експедитора, яка належить йому. Таким
чином, кошти, що надійшли транзитом на
розрахунковий рахунок позивача, не є
його власністю, оскільки підлягали
обов'язковій передачі третій особі, а
тому ці кошти не є виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) чи доходом позивача та не
можуть бути включені до складу виручки
від реалізації. До складу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) у даному випадку може бути
включена тільки сума комісійної
винагороди.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нову постанову, якою позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції покликався
на те, що відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, повністю доведено
правомірність прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідачем проведена
планова виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання СПД ОСОБА_3 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 18.01.2008 р. по
31.12.2010 р., за наслідками якої складено
акт № 53/17-117/НОМЕР_1 від 08.04.2011 р. і
встановлено порушення:

- п.7.1 ст.7, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" №
889-IV від 22.05.2003р., зі змінами і
доповненнями, абз. "б" ст.14 Декрету
Кабінету міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" № 13-92
від 26.12.1992р., із змінами і доповненнями,
в результаті чого донарахована сума
податку з доходів фізичних осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю
за 2009р. у розмірі 792,30 грн.;

- пп.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" № 168/97/ВР від 03.04.1997р., із
змінами і доповненнями, в результаті
чого донараховано ПДВ за 2008, 2010 роки на
загальну суму 24562,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № від 22.04.2011року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі
792,30 грн. за основним платежем;

- № від 22.04.2011 року, яким визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
розмірі 24562,00 грн. за основним платежем
та 8180,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Встановлено, що в період з 26.02.2008 року по
31.12.2008 року та з 01.01.2010 року по даний час
позивач перебувала на загальній
системі оподаткування, а з 01.07.2008 року
по 31.12.2009 року - на спрощеній системі
обліку та звітності. У періоді
перебування на загальній системі
оподаткування з 01.01.2010 року по 18.05.2011
року позивач як платник ПДВ не
реєструвався.

Актом перевірки стверджено, що згідно
виписок банку про надходження коштів
на розрахункові рахунки позивача
отримано наступну виручку від
реалізації послуг:

- за 1-2 квартал 2008 року під час
перебування на загальній системі
оподаткування - у загальній сумі 82362,57
грн., у тому числі винагорода у розмірі
7833,37 грн., що на 74529,20 грн. більше
задекларованого;

- за період перебування на спрощеній
системі оподаткування у 2009 р. - у
загальній сумі 820145,00 грн., у тому числі
винагорода експедитора у розмірі 96045,00
грн., що більше задекларованого на 724099,81
грн.

- за період перебування на загальній
системі оподаткування, без реєстрації
платником ПДВ, у 2010 році - у загальній
сумі 1955525,00 грн., у тому числі
винагорода експедитора у розмірі 113612,93
грн., що більше задекларованого на
1841912,07 грн.

Судом вірно зазначено, що фактично суть
спору зводиться до неоднакової оцінки
сторонами розміру виручки від
здійснення підприємницької
діяльності: на думку позивача - це лише
сума винагороди, отримана підприємцем
за надання послуг транспортної
експедиції; податковий орган вважає
виручкою загальну суму коштів, що
надійшли на рахунок підприємця у
відповідному звітному (податковому)
періоді.

Так, згідно зі статтею 1 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998р.,
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до даної статті спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Тобто застосовується касовий метод
обчислення виручки, при якому
враховуються всі надходження коштів,
отримані на розрахунковий рахунок або
(та) в касу суб'єкта малого
підприємництва.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що до обсягу виручки
від реалізації товарів (робіт, послуг)
необхідно включати суми всіх коштів, що
надійшли на розрахунковий рахунок або
(та) в касу платника єдиного податку
фізичної особи у звітному податковому
періоді.

Вищевказаний висновок відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, наведеній в постанові від
06.03.2012р. (реєстр. номер 22547548), яка є
обов'язковою для врахування судом
відповідно до приписів частини 2 статті
161 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, в 4
кварталі 2009 р. обсяг виручки від
наданих послуг позивача перевищив на
320145,00 грн. встановлену межу у 500000,00 грн.
внаслідок включення позивачем у
виручку від реалізації не всієї суми
коштів, фактично отриманих на
розрахункові рахунки, а лише суми
отриманої винагороди, що було
відображено у звіті платника єдиного
податку, поданого до податкового
органу.

Відповідно до статті 5 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" у разі
порушення вимог статті 1 цього Указу,
зокрема щодо перевищення обсягу
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за календарний
рік понад 500 тис. грн., платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності зі сплатою податку з доходів
фізичних осіб.

Оскільки, перевіркою встановлено
перевищення граничного обсягу виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) в 4 кварталі 2009 р. на суму
320145,00 грн. (820145,00 - 500000,00), яка є валовим
доходом позивача у зазначеному
періоді, тому податковий орган дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
підприємцем не оподатковано суму
доходу, отриману в 4 кварталі 2009р., в
розмірі 5282,00 грн. (320145,00 - 314863,00), чим
порушено статтю 13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян", та правомірно
донараховано відповідно до пп.9.12.1 п.9.12
ст.9, п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок
з доходів фізичних осіб", абз."б" п.1 ст.14
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за 4 кв. 2009
р. в сумі 792,30 грн. (5282,00 х 15%).

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що податкове повідомлення-рішення
№ від 22.04.2011року, яким ДПІ у м.
Рівному визначено для позивача суму
податкового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності" в розмірі
792,30 грн. за основним платежем, є
правомірним.

Що стосується, податкового
повідомлення - рішення № від
22.04.2011 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
24562,00 грн. за основним платежем та 8180,50
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997р. № 168/97-ВР, зі
змінами та доповненнями, що був чинним
на час виникнення спірних
правовідносин, особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Судом вірно зазначено, що враховуючи
наведені вище обставини, є
обґрунтованим висновок податкового
органу, що у зв'язку з перевищенням
платником єдиного податку в 4 кварталі
2009 р. гранично допустимого обсягу
виручки від реалізації
транспортно-експедиційних послуг,
позивач після переходу з 01.01.2010 р. на
загальну систему оподаткування
повинен був зареєструватися платником
ПДВ, однак до кінця 2010 року платником
ПДВ не реєструвався та в порушення
вимог пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" №2181-III
від 21.12.2000р. зі змінами та доповненнями,
що був чинним на час виникнення
відповідних правовідносин, декларації
з ПДВ за 1-4 квартали 2010р. не подавав.

Матеріалами справи підтверджено, що
згідно виписок банку про надходження
коштів на розрахункові рахунки СПД
ОСОБА_3 отримано наступну виручку від
реалізації послуг:

- за 1-2 квартал 2008 року під час
перебування на загальній системі
оподаткування - у загальній сумі 82362,57
грн., у тому числі винагорода у розмірі
7833,37 грн., що на 74529,20 грн. більше
задекларованого;

- за період перебування на спрощеній
системі оподаткування у 2009 р. - у
загальній сумі 820145,00 грн., у тому числі
винагорода експедитора у розмірі 96045,00
грн., що більше задекларованого на 724099,81
грн.

- за період перебування на загальній
системі оподаткування, без реєстрації
платником ПДВ, у 2010 році - у загальній
сумі 1955525,00 грн. у тому числі винагорода
експедитора у розмірі 113612,93 грн., що
більше задекларованого на 1841912,07 грн.

Як вже зазначалося вище, у зв'язку з
перевищенням у 4 кварталі 2009 року суми
доходу у розмірі 300000,00 грн., позивач з
01.01.2010 року був зобов'язаний
зареєструватися платником ПДВ, проте
цього не здійснив.

Актом перевірки підтверджено, що
позивач декларації з ПДВ за період з
січня по грудень 2010 року до ДПІ у м.
Рівне не подавав.

Колегія суддів погоджується з
покликанням суду, що в акті перевірки
наведені обґрунтовані розрахунки сум
податкового зобов'язання, визначеного
податковим органом, а фактичні
обставини справи стосовно надходження
сум грошових коштів на розрахункові
рахунки підприємця, задекларованих сум
виручки, сум витрат стороною позивача
не заперечуються, а тому належними та
допустимими доказами доведено
заниження позивачем податкового
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
24562,00 грн.

Таким чином, податкове повідомлення -
рішення № від 22.04.2011 року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в розмірі 24562,00 грн. за
основним платежем та 8180,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями є
правомірним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду, що
суб'єкт владних повноважень повністю
довів правомірність прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень, а тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку обставинам справи, вірно
застосував Законодавство, яке регулює
ці правовідносини та ухвалив правильне
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому апеляційну
скаргу потрібно залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду без
змін.

За таких обставин, доводи, наведені в
апеляційній скарзі, спростовуються
матеріалами справи, а висновок суду
першої інстанції є таким, що
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"28" січня 2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Б.С. Моніч

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "21" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33000

3-представник позивача ОСОБА_4 АДРЕСА_2

4- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,