Справа № 802/1627/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 травня 2014 р.
Справа № 802/1627/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:Альчука Максима
Петровича,

секретаря судового засідання:
Побережської Влади Валеріївни

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_8

до: реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції, третіх
осіб без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_8 з адміністративним позовом до
реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції, третіх
осіб без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити
дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
звернувшись до державного нотаріуса з
приводу отримання свідоцтва на право
спадщини на 59/100 частки квартири
АДРЕСА_1, позивач дізналась про те, що
20.06.2013 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області прийнято
рішення про державну реєстрацію права
власності за третіми особами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3 частки квартири
кожному, що в цілому складає одиницю.
Оскільки дані рішення державного
реєстратора порушують її право на
отримання своєї частки даної квартири
на праві спадщини, позивач звернулась
із вимогою про зобов'язання
відповідача їх скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала
повністю та просила суд позов
задовольнити, посилаючись на викладені
у позовній заяві обставини.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
щодо їх задоволення не заперечував.
Окремо зазначив про те, що під час
реєстрації права власності за ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 державний реєстратор
неправильно зазначив розмір часток
кожного з них вказавши 1/3, оскільки її
розмір, згідно із свідоцтвом на право
власності, складає 1/3 від 41/100 частки
вказаної квартири.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх
представник в судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог також не
заперечували.

Заслухавши пояснення представників
сторін та третіх осіб, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
адміністративного позову, в зв'язку з
наступним.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
за № 120 від 01.06.1999 року, 59/100 частки
квартири АДРЕСА_1, належала на праві
власності гр. ОСОБА_9 /а.с. 7/, яка згідно
свідоцтва про смерть від 23.01.2013 року,
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 17/.

Відповідно до свідоцтва про право на
житло від 14.02.2013 року за третіми особами
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровано
право власності кожного із вказаних
громадян в частці 1/3 від 41/100 вказаної
квартири /а.с. 37/.

Позивач ОСОБА_8, як спадкоємець
померлої ОСОБА_9, звернулась до
державного нотаріуса щодо видачі
свідоцтва про право на спадщину.

Листом від 10.12.2013 року № 5079/02-14 першою
Вінницькою державною нотаріальною
конторою у видачі зазначеного
свідоцтва відмовлено та додатково
повідомлено, що відповідно до рішення
20.06.2013 року № 3311819, право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3 частці
кожному. Зазначене право власності
зареєстроване на цілу квартиру і сума
зареєстрованих часток складає одиницю,
тому нотаріус не може видати свідоцтво
про право на спадщину.

Враховуючи допущені державним
реєстратором помилки щодо
неправильного визначення
зареєстрованих у державному реєстрі
прав часток власників, позивач
звернулася до суду з вимогою про
зобов'язання відповідача скасувати
зазначені рішення.

Визначаючись стосовно позовних вимог
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно

Згідно з п. 1 ч. 2. ст. 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах.

Державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав (п. 2 ч. 2
ст. 9 Закону).

Встановлені судом фактичні обставини
свідчать про те, що право власності за
третіми особами підлягали державній
реєстрації в частці 1/3 від 41/100 вказаної
квартири, згідно вказаного в описовій
частині постанови свідоцтва про право
власності на житло від 14.02.2013 року /а.с.
37/.

Разом з тим, відповідачем, під час
реєстрації права власності за третіми
особами, прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень № 3311819
від 20.06.2013 року /а.с. 41/ та відповідно до
витягів з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 20.06.2013 року /а.с. 38, 39,
40/ здійснено реєстрацію часток третіх
осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в
цілому склали 1.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем необґрунтовано
прийнято рішення про реєстрацію права
власності за громадянами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при спільній
частковій власності квартири, оскільки
останнє є таким, що обмежує права,
свободи та інтереси інших осіб,
зокрема, позивача. Відтак порушене
право підлягає судовому захисту.

При цьому, суд зазначає, що ст. 27 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", яка визначає порядок
виправлення технічних помилок у
Державному реєстрі прав і на яку
посилається позивач, застосуванню не
підлягає, оскільки позивач, згідно із
вказаним Законом, не є заінтересованою
особою і державний реєстратор не має
права розглядати її заяву.

Однак, враховуючи наявність факту
порушення прав позивача і обраний нею
спосіб захисту, суд приходить до
висновку про прийняття рішення, яке б
гарантувало дотримання і захист прав,
свобод та інтересів позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до ст. ст. 11, 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами ст. 162 КАС України, у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення, про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії,
стягнення з відповідача коштів тощо.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Таким чином, з метою захисту прав та
інтересів позивача, з урахуванням
зазначених правових норм, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та задовольнити позов шляхом визнання
протиправним та скасувати рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області № 3311819 від
20.06.2013 року та зобов'язати реєстраційну
службу Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
внести зміни до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3 від 41/100 частки
квартири АДРЕСА_1 кожному, згідно
свідоцтва про право власності на житло
серії САК № 106076 від 14.02.2013 року.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ст. 94 КАС України та згідно Закону
України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області № 3311819 від
20.06.2013 року.

Зобов'язати реєстраційну службу
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області внести
зміни до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 по 1/3 від 41/100 частки квартири
АДРЕСА_1 кожному, згідно свідоцтва про
право власності на житло серії САК №
106076 від 14.02.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_8 сплачений при
зверненні до суду судовий збір в сумі 73
грн. 08 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Альчук Максим Петрович