Справа № 872/15921/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2014 рокусправа № 808/6013/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М.
Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Хортинському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
у справі № 808/6013/13-а за адміністративним
позовом Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Хортинському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом до податкової інспекції у
Хортинському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області в якому просив
визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 26.02.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем : податок на додану вартість в
сумі 6666,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, висновкм акту перевірки та
прийняте на його підставі податкове
повідомлення рішення є безпідставним,
оскільки при укладені правочинів між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Фіолент Пром» були
дотримані усі вимоги встановлені
Цивільним кодексом України. Усі
розрахунки проведено відповідно до
грошових сум, вказаних у документах,
які були надані перевіряючим, а в
ідсутність товарно-транспортних
накладних, також інших
товарно-супровідних документів
обумовлена наявністю у ФОП ОСОБА_1 на
праві приватної власності 5 одиниць
автомобільної техніки, за допомогою
яких перевозилися товари. Отже, на
думку Позивча, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню, як таке, що порушує законні
права та інтереси платника податку.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Хортинському районі м. Запоріжжя від 26
лютого 2013 року № .

Державної податкової інспекції у
Хортинському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 року скасувати та прийняти нове
судове рішення, яким в задоволенні
позову фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги,
заявник зазначає, що транспортні
накладні, які не були надані до
перевірки є первинними документами та
ненадання яких унеможливлює визначити,
чи відбувалось фактичне постачання
товару. У зв'язку з відсутністю
документів, що визначити, чи
відбувалось фактичне постачання
товару, податковий орган вважає, що
позивачем було укладено правочини, що
не спрямовані на настання наслідків
ними обумовлених, а відтак прийняте
повідомлення - рішення є законним та
обґрунтованим та підстави для його
скасування відсутні.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
посадовими особами Відповідача було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 р.н.о.к.п.
п. НОМЕР_2 з питань взаємовідносин з ТОВ
«Фиолент пром.» (код 3758784) за вересень 2011
року.

В Акті перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем:

- п.201.4 ст.201, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 року із змінами та доповненнями,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 5333,33 грн.;

На підставі зазначеного акту, 26.02.2013
року відповідачем було винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 6666,25 грн., в тому числі
за основним платежем - 5333,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1333,25
грн.

Правомірність винесення податкового
повідомлення - рішення № від
26.02.2013 року є предметом спору,
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що ні
договір, ні первинні та інші документи,
складені на підтвердження здійснення
зазначеної господарської операції, не
визнавалися недійсними, або такими, що
неналежним чином оформлені.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
з огляду на наступне.

За змістом акту перевірки вбачається,
що підставою для визначення грошового
зобов'язання за основним платежем з
податку на додану вартість на суму
суму 6666,25 грн стала відсутність, на
думку податкового органу, належного
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій із
контрагентом позивача ТОВ
«Фиолент-пром».

Однак, суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками податкового
органу з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України,
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм матеріального
права вказує на те, що до підстав
формування платником податків
податкового кредиту віднесено:
наявність господарської операції,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів (робіт, послуг), факт
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними, використання
придбаних товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, що між ТОВ
«Фиолент пром» (постачальник) та ФОП
ОСОБА_1 (покупець) укладено Договір
поставки №208 від 01.09.2011 р., відповідно до
якого, продавець зобов'язується
поставити у власність Покупця, а
Покупець прийняти та оплатити товар
відповідно накладної та рахунку.

На думку податкового органу вказаний
правочин укладено без мети реального
настання наслідків обумовлених цим
правочином.

Надаючи оцінку акту перевірки, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що податковою службою,
фактично, не досліджувалась реальність
господарських операцій, за наслідками
яких позивачем визначено податкові
зобов'язання з ПДВ, а підставою для
донарахування спірних податкових
зобов'язань стали висновки ДПІ про
відсутність факту реального настання
наслідків укладеного договору, ним
обумовлених, які зроблено лише з огляду
на відсутність певних документів.

Враховуючи принцип адміністративного
судочинства - офіційне з'ясування
обставин справи, суд апеляційної
інстанції, встановив суть, зміст та
обсяг господарських операцій, які мали
місце між позивачем та ТОВ «Фиолент
пром».

Факт виконання умов договору №5 від
22.03.2011 року , та здійснення
господарських операцій, підтверджують
наступними документами: видатковою
накладною № ф-00000210 від 05 вересня 2011
року, податковою накладною №4 від 05.09.2011
року, квитанцією до прибуткового
касового ордеру №0802 від 08.02.2011 року,
квитанцією про сплату запасних частин
від 28.10.2011 року.

Перелічені вище документи
відповідають вимогам ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність» щодо своєї форми
та змісту, містять всі необхідні
реквізити, та обов'язкові посвідчення,
що вказує на безпідставність висновків
податкового органу про неправомірне
відображення позивачем сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
у податковій звітності за вказаними
господарськими операціями.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Фиолент пром» наслідком яких є
постачання товару.

Посилання відповідача на неподання
товарно- транспортних накладних
Позивачем, щодо передачі товарів
(послуг) від ТОВ «Фиолент пром» до
ОСОБА_1, як на підставу вважати правочин
безтоварним є необґрунтованим, у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Товарно-транспортна накладна не є
первинним документом, який підтверджує
здійснення господарської операції з
поставки товарів, оскільки не
відображає відомості про господарську
операцію з поставки товару, а
відображає відомості про господарську
операцію перевезення, а тому є
безпідставним твердження відповідача,
що відсутність товарно-транспортної
накладної, вказує на те, що
господарські операції з поставки
товару не здійснювалась..

Тобто, обставини, наведені
відповідачем у актах перевірки, є
недостатніми для висновку про
наявність підстав, щоб вважати, що
операції з вказаним контрагентом
позивача не спричиняють реального
настання правових наслідків, і
відповідно для нарахування податкових
зобов'язань та штрафних санкцій.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
правомірності визначення позивачем
суми податку на додану вартість,
формування податкового кредиту за
рахунок договору, укладеного
позивачем з ТОВ «Фиолент пром», на
підставі належним чином оформлених
первинних документів, отриманих в ході
реального здійснення господарської
операції, що ґрунтується на вимогах
податкового законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувана постанова
Запорізького окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
є законною і обґрунтованою, а підстави
для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Хортинському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
у справі № 808/6013/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
С.А. Уханенко