Справа № 2а-26/2009
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/51599/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Димитровської
міської ради на постанову
Димитровського міського суду
Донецької області від 26 січня 2009 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 липня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Димитровської
міської ради про стягнення
недоотриманої суми на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою
Димитровського міського суду
Донецької області від 26.01.2009 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20.07.2012 року, позов ОСОБА_4 до УПСЗН
Димитровської МР про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити недоотриману
грошову допомогу на оздоровлення
відповідно до ст.48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2004-2008
роки - задоволено частково.

Поновлено позивачу строк для
звернення до адміністративного суду,
стягнуто з УПСЗН Димитровської МР на
користь ОСОБА_4 щорічну допомогу на
оздоровлення, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильської АЕС
1 категорії за 2004-2005 роки, 2007-2008 роки,
згідно з ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позову.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами п.9 ч.1 ст.223 КАС України,
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право:
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувся до суду із позовом до
УПСЗН, в якому просить стягнути на його
користь щорічну допомогу на
оздоровлення, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильської АЕС
3 категорії за 2011 рік згідно зі ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 3 мінімальних
заробітних плат.

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_1
(а.с.6) позивач користується правами та
пільгами, передбаченими Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відмовляючи у задоволенні позову,
судами встановлено, що визначення
порядку та розмірів виплат учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
передбачених ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
делеговано Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів не погоджується з
доводами та висновками судів з огляду
на наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1
статті 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод.

За частиною 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами у відповідності до
приписів ч.4 ст.9 КАС України, при
вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст.48 Закону № 796-ХІІ та
Закон України «Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати
на 2011рік», а не постанова Кабінету
Міністрів України №562 від 12.07.2005 року.

Судами правильно встановлено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильської АЕС
1 категорії, інвалідом 2 групи, і має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення згідно Закону "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи " у розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

Висновки судів про розміри
мінімальних зарплат, які повинні бути
виплачені позивачеві, відповідають
нормам Закону "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і правильно нараховані
суми щорічної допомоги на оздоровлення
, виходячи з мінімальної заробітної
плати, яка діяла на момент виплати
допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що
допомога за 2004-2005 роки позивачу
виплачувалась по 26,70 грн., тобто у
розмірах, які не відповідають Закону.
Судом зараховані суми, які позивач
отримав на оздоровлення у ці роки.

Доводи відповідача про те, що
матеріальна допомога виплачувалась
виходячи з фінансових можливостей у
державі та розмірів, які встановлені
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 року та Постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року, не можуть бути взяти до
уваги, як необґрунтовані.

Законом «Про державні соціальні
стандарти та Державні соціальні
гарантії» передбачено, що мінімальний
розмір заробітної плати визначається
виключно Законами України. При цьому
Закони, які встановлювали мінімальні
заробітні плати, не містили обмежень
щодо застосування норм статті 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також судами правомірно відмовлено
у задоволені позову щодо стягнення
допомоги на оздоровлення за 2006 рік,
оскільки Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»
було призупинено дію ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
вказаний Закон не визнаний
неконституційним і тому позивачу за 2006
рік правильно встановлений розмір
оспорюваної допомоги.

Що стосується позовних вимог за 2007-2008
роки.

При визначенні щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік колегія суддів
зазначає, що рішенням Конституційного
Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року
у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 30
статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня
2006 року № 489-V, яким було зупинено на 2007
рік дію частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
внаслідок чого положення статті 48
підлягають застосуванню у 2007 році у
редакції Закону України від 6 червня 1996
року N 230/96-ВР. Рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені
та мають преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що виплата повинна була здійснюватися
в порядку, встановленому абзацом 2
частини 4 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Але, за
даними відповідача, щорічна допомога
на оздоровлення за 2007 рік була
виплачена позивачу у квітні 2007 року -
120,00 грн., тобто до прийняття рішення
Конституційним судом України N 6-рп/2007
від 09.07.2007 року, що підтверджує
правомірність дій відповідача на час
виплати позивачу щорічної допомоги.

У 2008 році відповідач здійснив
нарахування та виплату позивачу
разової грошової допомоги на
оздоровлення у лютому 2008 року - 120,00 грн.,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562,
тобто до прийняття рішення
Конституційного Суду України N10-рп/2008
від 22.05.2008 року, що також підтверджує
правомірність дій відповідача на час
виплати позивачу щорічної допомоги.

Таким чином, позивач ОСОБА_4
має право на допомогу на оздоровлення,
передбачену ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року №796-XII лише за 2004-2005 роки, та,
відповідно частковому задоволенню
позову.

Колегія суддів приходить до
висновків, що судами попередніх
інстанцій неправильно застосовано
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
тому їх рішення є незаконними та
необґрунтованими і підлягають
скасуванню з ухвалення нового рішення
про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги
спростовують висновки судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.229 КАС України,
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Димитровської міської ради, -
задовольнити частково.

Постанову Димитровського міського
суду Донецької області від 26 січня 2009
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 липня 2012
року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
Димитровської міської ради про
визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманої суми на
оздоровлення за 2004-2008 роки -
задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Димитровської міської ради на користь
ОСОБА_4 щорічну допомогу на
оздоровлення, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильської АЕС
1 категорії, інваліда 2 групи за 20004-2005
роки, згідно зі ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі і оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников