Справа № 2а-13633/10/2670
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/800/11464/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мосійчук І.М.,

представників позивача Карпенка Р.В.,
Головачева І.М., Бачинської А.Ю.,

представника відповідача Гаврилюк М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю «ДСЛК»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року

у справі № 2а-13633/10/2670

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ДСЛК» (далі -
позивач, ТОВ «ДСЛК»)

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач, ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві)

про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «ДСЛК» звернулось у вересні 2010 року
до суду з позовом до ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.08.2010 року №
/0.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.12.2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 21.12.2011 року, в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

У січні 2012 року ТОВ «ДСЛК» звернулось
до суду із заявою про перегляд
постанови окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.12.2010 року за
нововиявленими обставинами.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.04.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.08.2012 року,
заяву ТОВ «ДСЛК» про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
задоволено: скасовано постанову
окружного адміністративного суду
міста Києва від 15.12.2010 року.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 26.11.2012 року постанову
окружного адміністративного суду
міста Києва від 11.04.2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.08.2012 року
скасовано та прийнято нову постанову,
якою заяву ТОВ «ДСЛК» про перегляд
постанови окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.12.2010 року
залишено без задоволення.

У квітні 2013 року ТОВ «ДСЛК» звернулось
до суду із заявою про перегляд
постанови окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.12.2010 року за
нововиявленими обставинами.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
02.08.2013 року заяву ТОВ «ДСЛК» про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами
задоволено: скасовано постанову
окружного адміністративного суду
міста Києва від 15.12.2010 року.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року
постанова окружного адміністративного
суду від 02.08.2013 року скасована. В
задоволенні заяви ТОВ ДСЛК про
перегляд постанови окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.12.2010 року за нововиявленими
обставинами відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2014 року та залишити без змін
постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.08.2013 року. Вважає,
що рішення суду апеляційної інстанції
було прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач в своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
суду апеляційної інстанції від 06.03.2014
року прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити в силі
рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України у справі здійснено заміну
первинного відповідача Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби на
належного відповідача Державну
податкову інспекцію у Шевченківському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинство
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну невиїзну
перевірку позивача щодо повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість та податку на прибуток
по взаємовідносинах з ТОВ «О.К. та
партнери», ТОВ «РосУкрЕнерго» за
період з 01.07.2007 року по 30.09.2007 року, за
результатами якої складено акт від
05.08.2010 року № 2053/23-12/25390924.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимог законодавства: п. 4.1. ст.
4, пп. 8.4.3. п. 8.4. ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» №
283/97-ВР від 22.05.1997 року.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.08.2010 року №
/0, яким донараховано основне
зобов'язання та штрафні санкції.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.12.2010 року, що залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 21.12.2011 року, в
задоволенні позовних вимог ТОВ «ДСЛК»
про скасування вказаного податкового
повідомлення-рішення було відмовлено.

При визначенні розміру податкових
зобов'язань податковий орган
використав відомості про вартість
об'єктів, переданих ТОВ «О.к. та
партнери» і ТОВ «РосУкрЕнерго»,
зазначені у висновку спеціаліста з
оцінки нерухомого майна Київського
науково-дослідного судових експертиз
від 04.04.2007 року № 3239.

Експертною радою Українського
товариства оцінювачів було здійснено
рецензію вказаного висновку, під час
якої встановлено, що висновок від 04.04.2007
року № 3239 не повною мірою відповідає
вимогам нормативно-правових актів з
оцінки майна, має значні недоліки, що
вплинули на достовірність оцінки.

Як на нововиявлені обставини заявник
посилається на те, що при прийнятті
постанови від 15.12.2010 року окружним
адміністративним судом міста Києва
було взято за основу висновок № 3239
спеціаліста з оцінки об'єкта
нерухомого майна від 04.04.2007 року, який
був визнаний нечинним Рецензією
Українського товариства оцінювачів на
цей висновок від 11.03.2013 року.

Задовольняючи заяву про перегляд
судового рішення за нововиявленими
обставинами, суд першої інстанції
виходив із того, що наведена позивачем
обставина є нововиявленою та істотною,
оскільки впливає на розмір податкових
зобов'язань, що підлягали нарахуванню
ТОВ «ДСЛК» на підставі акту перевірки
від 05.08.2010 року № 2053/23-12/25390924 та дійшов
висновку, що під час розгляду справи
15.12.2010 року судом було взято за основу
висновок № 3239 від 04.04.2007 року, який було
Рецензією на висновок № 3239 від 11.03.2013
року визнано таким, що не повною мірою
відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна, що в свою чергу призвело до
неправильного визначення розміру
податкового боргу позивача при
прийнятті рішення.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
заяви про перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами, з яким
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, виходив з
наступного.

Підставами для перегляду судового
рішення за нововиявленими обставинами
у відповідності до ч. 2 ст. 245 Кодексу
адміністративного судочинства України
є: істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи; встановлення вироком суду, що
набрав законної сили, завідомо
неправдивих показань свідка, завідомо
неправильного висновку експерта,
завідомо неправильного перекладу,
фальшивості документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення; встановлення вироком суду, що
набрав законної сили, вини судді у
вчиненні злочину, внаслідок якого було
ухвалено незаконне або необґрунтоване
рішення; скасування судового рішення,
яке стало підставою для прийняття
постанови чи постановлення ухвали, що
належить переглянути; встановлення
Конституційним Судом України
неконституційності закону, іншого
правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконано.

Отже, за змістом наведеної норми
процесуального права, до нововиявлених
обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору. Необхідними ознаками
нововиявлених обставин є, по-перше, їх
існування на час розгляду справи,
по-друге, те, що ці обставини не могли
бути відомі заявникові на час розгляду
справи, по-третє, істотність даних
обставин для розгляду справи (тобто
коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).

Крім того, за своєю юридичною суттю
нововиявлені обставини є фактичними
даними, що в установленому порядку
спростовують факти, які було покладено
в основу судового рішення. Ці обставини
мають бути належним чином засвідчені,
тобто підтверджені належними і
допустимими доказами.

Судом апеляційної інстанції зазначено,
що встановлення у висновку від 04.04.2007
року № 3239 завищеного розміру вартості
об'єктів нерухомого майна, що було
передане ТОВ «О.к. та партнери» і ТОВ
«РосУкрЕнерго», є істотною обставиною,
оскільки безпосередньо впливає на
розмір податкових зобов'язань,
нарахованих податковим
повідомленням-рішенням від 19.08.2010 року
№ /0.

Разом з тим, така обставина могла бути
відома особі, яка звернулася до суду з
даною заявою на час розгляду справи.

Так, рецензію на висновок від 04.04.2007
року № 3239 було зроблено на підставі
листа-звернення директора ТОВ «ДСЛК»
Карпенка Р.В. від 01.03.2013 року № 13-03-01.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з судом апеляційної
інстанції, що позивач не був
позбавлений можливості звернутися до
уповноваженої особи для проведення
рецензії вказаного висновку та
дізнатися про завищення ціни об'єктів
нерухомості під час розгляду та
вирішення даної справи.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які б могли б
призвести до скасування оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 160, 167, 220-231, 245 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ДСЛК» -
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року
у справі № 2а-13633/10/2670 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько