Справа № К/9991/10496/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/10496/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 2
червня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області про визнання
незаконною та неправомірною відмову,
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відповідача. Посилався на
те, що неправомірним рішенням
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області
істотно порушені його конституційні
права та свободи, оскільки він
відповідно до ст. 22 Закону України «Про
міліцію» має право після звільнення з
органів внутрішніх справ на пільги, які
передбачені даним законом. Просив
визнати незаконною та неправомірною
відмову управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області в наданні
довідки про право користуватись
пільгами згідно Закону України «Про
міліцію», зобов'язати надати довідку
про право користування пільгами та
надіслати до управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради інформацію про ОСОБА_4, як про
особу, яка має право на пільги за
соціальною ознакою згідно Закону
України «Про міліцію» та постанови
Кабінету міністрів України «Про Єдиний
державний автоматизований реєстр осіб,
які мають право на пільги» від 29 січня
2003 року № 117.

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від
2 червня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2012 року, відмовлено у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підполковник міліції
ОСОБА_4, начальник сектору
комп'ютерно-технічних досліджень та
досліджень у сфері інтелектуальної
власності відділу криміналістичних
досліджень науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при управлінні Міністерства
внутрішніх справ України звільнений зі
служби наказом управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігівській області від 27 січня 2011
року № 17 о/с за п. 64 «ж» (за власним
бажанням).

Наказом управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області від 24 лютого 2011
року № 38 о/с на підставі заяви ОСОБА_4
від 11 лютого 2011 року внесено зміни до
наказу щодо підстави звільнення з
органів внутрішніх справ - змінено
підставу звільнення на п. 64 «в» (через
обмежений стан здоров'я).

ОСОБА_4 перебуває на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в Чернігівській області та
отримує пенсію за вислугу років, на
персоніфікованому обліку управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради не перебуває.

Листом від 11 квітня 2011року №
9/101/1-159 відповідач відмовив позивачу у
наданні довідки щодо користування
пільгами з оплати житлово-комунальних
послуг у зв'язку з тим, що останній
звільнений зі служби через обмежений
стан здоров'я, а тому право на пільги
згідно з Законом України «Про міліцію»
не зберігається.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
звільнення позивача зі служби через
обмежений стан здоров"я відповідно до
ст. 22 Закону України «Про
міліцію» не є підставою для збереження
за позивачем права на пільги,
передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України
«Про міліцію» за працівниками міліції,
звільненими зі служби за віком,
хворобою або вислугою років,
зберігається право на пільги за цим
Законом.

Порядок та умови проходження
служби в міліції згідно з ч. 1 ст. 18
Закону України «Про міліцію»
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

У пункті 64 Положення закріплено
перелік підстав для звільнення осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу зі служби.

Частиною шостою ст. 22 Закону
України «Про Міліцію» № 565-ХІІ
визначено підстави, у разі звільнення
за якими передбачено право на
збереження пільг, встановлених цим
Законом, а саме: за віком, хворобою або
вислугою років, які відповідають
підпунктам «а», «б» пункту 64 Положення.

Таким чином, незалежно від
наявності умов для призначення пенсії
за вислугу років, перелік яких
міститься у ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб» № 2262-ХІІ, право на збереження
установлених Законом України «Про
Міліцію» № 565-ХІІ пільг має лише
працівник міліції, звільнений зі
служби з підстав, визначених у ст. 22
цього Закону, тобто за віком,
хворобою або вислугою років.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постанові від 8
квітня 2014 року (справа № 21-42а14).

Таким чином суди дійшли вірного
висновку, що ОСОБА_4 звільнено з органів
внутрішніх справ відповідно до
підпункту «в» пункту 64 Положення -
через обмежений стан здоров'я, тобто не
з підстав, передбачених частиною
шостою ст. 22 Закону
України «Про Міліцію» № 565-ХІІ, а тому
обґрунтовано відмовили у задоволенні
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не
ґрунтуються на законі та матеріалах
справи, і не спростовують висновків
судів, викладених у судових рішеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення -без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та спростовуються висновками
судів.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 2 червня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2012
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк