Справа № 2-а-1549/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/64800/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 03 лютого 2011 року та постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова, у якому,
з урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просить визнати дії
Управління Пенсійного фонду України у
Московському районі Харкова в частині
виплати йому підвищення до пенсії як
інваліду війни 2-ої групи за період з
01.08.2008 по 30.09.2008, та з 10.10.2008 відповідно до
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 05.10.2005 №2939-ІУ) у розмірі 40%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність - незаконними,
зобов'язати здійснити перерахунок
підвищення до пенсії у розмірі 350%
мінімальної пенсії за віком, визнати
бездіяльність по непідвищенню пенсії з
01 березня 2009 року у відповідності до
пункту 3 Ппостанови Кабінету Міністрів
України від 11.03.2009 №198 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» - незаконною та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
пенсії з 01 березня 2009 року шляхом її
підвищення на коефіцієнт 1,0674.Позовні
вимоги мотивовано тим, що не здійснення
перерахунку пенсії свідчить про
незаконну без діяльність відповідача,
яка, в свою чергу, призводить до
недотримання позивачем належної йому
пенсії.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 03 лютого 2011 року
позов задоволено частково: визнано
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного Фонду України в
Московському районі м. Харкова по не
підвищенню ОСОБА_2 пенсії з 01.03.2009
згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету
Міністрів України від 11.03.2009 №198 «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» та зобов'язано
здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2009
шляхом її підвищення на коефіцієнт 1,0674
згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету
Міністрів України від 11.03.2009 №198 «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян». В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року постанову Московського
районного суду м. Харкова від 03 лютого
2011 року в частині задоволення позовних
вимог за період з 27.05.2009 - скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.
Позовну заяву в частині позовних вимог
про визнання протиправною
бездіяльності по не підвищенню пенсії
з 01.03.2009 по 26.05.2009 згідно з пунктом 3
Постанови Кабінету Міністрів України
від 11.03.2009 №198 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії з 01.03.2009 по 26.05.2009 -
залишено без розгляду.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
знаходиться на обліку в УПФУ в
Московському районі м. Харкова та
отримує пенсію по інвалідності 2 групи.

Відповідно до пункту 3 постанови
Кабінету Міністрів України "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян" № 198 від 11 березня
2009 року установлено, що у 2009 році для
підвищення пенсій з 1 березня згідно з
частиною другою статті 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
застосовується коефіцієнт 1,0674.
Підвищенню підлягають пенсії,
обчислені згідно із зазначеним Законом
та Законами України "Про наукову і
науково-технічну діяльність", "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб", за зверненнями, які надійшли до 31
грудня року, що передує року, в якому
проводиться підвищення пенсії.

За приписами частини 2 статті 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" крім
індексації пенсії, передбаченої
частиною першою цієї статті, у разі
якщо величина середньомісячної
заробітної плати штатного працівника в
Україні за даними спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у галузі статистики
за минулий рік зросла, то з 1 березня
поточного року розмір пенсії
підвищується на коефіцієнт, який
відповідає не менше ніж 20 відсоткам
темпів зростання середньомісячної
заробітної плати штатного працівника в
Україні порівняно з попереднім роком,
за винятком випадків, коли підвищення
пенсійних виплат за минулий рік
перевищило цей коефіцієнт. Якщо
коефіцієнт підвищення пенсійних
виплат у минулому році був менший ніж
зазначений у цій частині, то збільшення
пенсій здійснюється з урахуванням
попереднього підвищення.

Порядок підвищення пенсій, призначених
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у зв'язку із зростанням
середньомісячної заробітної плати
штатного працівника, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 травня 2005 р. N 341 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 квітня 2007 року N 675).

Підпунктом 3 пункту 1 Порядку № 341
визначено, що згідно із цим Порядком
підвищується розмір пенсій, який
склався на 31 грудня року, що передує
року підвищення, пенсії, обчислений
відповідно до частини першої статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням підвищень у попередніх
роках відповідно до частини другої
статті 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та без урахування
збільшення розміру пенсій згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2005 року N1293 "Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Частиною 1 статті 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено, що пенсії по інвалідності,
що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальники внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку. одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно з законодавством.

Як встановлено судом, пенсія позивачу
призначена у відповідності до частини 4
статті 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком.

Враховуючи викладене, правильним є
висновок апеляційного суду про
відсутність підстав для нарахування
позивачеві підвищення до пенсії,
передбаченого пунктом 3 Постанови
Кабінету Міністрів України від 11.03.2009
№198 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян».

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» (в редакції,
яка була чинна на момент виникнення
спірних правовідносин) інвалідам війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищуються: інвалідам I групи -
у розмірі 400 процентів мінімальної
пенсії за віком, II групи - 350 процентів
мінімальної пенсії за віком, III групи -
200 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Разом з цим, Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" частину четверту
статті 13 Закону викладено в такій
редакції: "Інвалідам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються, зокрема, інвалідам війни
II групи на 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а інвалідам війни IIІ
групи - на 30 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність " (дана норма набрала
чинності з 01.01.2006).

Таким чином, відсутні підстави для
виплати підвищення до пенсії у розмірі
350% мінімальної пенсії за віком.

Окрім того, колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду з вимогами за період
з 01.03.2009 по 26.05.2009 з огляду на
нижченаведене.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом 27.05.2010 із
вимогами щодо захисту його порушених
прав, що мали місце з 01.03.2009.

Відповідно до частини 1 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції, яка діяла до 30.07.2010)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 цієї статті 99 для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За нормами статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
строк звернення до суду, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

В даному випадку порушення відбувалося
періодично - кожного місяця, починаючи
з 01.03.2009, а тому кожного разу при
отриманні пенсії в неналежному розмірі
позивач мав змогу звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, яка була чинна на момент
розгляду справи судом)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску.

Оскільки позивачем не було надано
доказів поважності пропуску строку для
звернення до адміністративного суду з
вимогами за період з 01.03.2009 по 26.05.2009,
тому колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду про
наявність підстав для залишення позову
в цій частині без розгляду.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: