Справа № 2а/1121/1/12
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 рокусправа № 2-а-1/11
(2-а-/1121/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області та
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 28 серпня
2012 року у справі № 2-а-1/11 (2-а-/1121/12) за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську Кіровоградської області
про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом та
просила, з урахуванням уточнених та
доповнених позовних вимог, визнати дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську та Світловодському
районі ( далі - УПФУ) протиправними ,
стягнути з УПФУ на мою користь
підвищення пенсії у вигляді грошової
суми за період з жовтня 2006р. по квітень
2009р. згідно ч. 2 ст.62 Закону України « Про
жертви нацистських переслідувань» та
просила зобов'язати УПФУ здійснювати
нарахування та виплату підвищення
пенсії на 350% мінімальної пенсії за
віком починаючи з 01 жовтня 2006р., а з
уточненням позивних вимог вказаних в
«доповненні» до адміністративної
позовної заяви, просила стягнути з УПФУ
підвищення пенсії за період з жовтня
2006р. по березень 2012р. в сумі 74536 грн.34
коп. (а,с.69, 70) згідно ч.2 ст.6-2 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань», а також просила
визнати дії УПФУ протиправними та
зобов'язати УПФУ здійснювати в
подальшому з квітня 2012р. нарахування
вказаного підвищення пенсії згідно
вказаної норми Закону та змін до Закону
№ 24-08-Л/І від 01 липня

2010р. в розмірі 40% від прожиткового
мінімуму для осіб які втратили
працездатність, замість раніше
встановленого підвищення пенсії в
розмірі 350% від мінімальної пенсії за
віком, одночасно просила поновити
пропущений строк звернення з позовом
до суду для захисту порушеного її
права, як жертви нацистських
переслідувань.

В обґрунтування вимог посилалася на те,
що вона є жертвою нацистських
переслідувань, як колишній малолітній
в'язень та інвалід 2-ї групи, і з 13 жовтня
2006 року Управлінням праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Світловодської
міської ради їй надано тимчасову
довідку в підтвердження вказаного
статусу, а посвідчення жертви
нацистських переслідувань видано 24
грудня 2008 року. В порушення ст.. 6-2
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» за її зверненням УПФ не
нараховувало та не виплачувало з
жовтня 2006 року щомісячне підвищення до
пенсії, як малолітньому в'язню та
інваліду II групи, в розмірі 350 відсотків
мінімальної пенсії за віком, тому вона
звернулася до суду.

Постановою Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28

серпня 2012 року позов ОСОБА_1 було
задоволено частково, визнано
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в м. Світловодську та
Світловодському районі щодо
нездійснення перерахунку та виплати
ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до
ч. 2 ст. 6-2 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» з 08
листопада 2011 року у розмірі 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність -
протиправною, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
підвищення пенсії відповідно до ч. 2 ст.
6-2 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» з 08
листопада 2011 року до 31 липня 2012 року
включно, у розмірі 40 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
виплачених у вказаний період сум
підвищення пенсії як дитині війни.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій остання
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
та неповноти дослідження доказів,
невірного з'ясування обставин справи,
просила скасувати постанову суду
першої інстанції, окрім тієї частини,
якою суд відмовив їй в стягнені з
відповідача на її користь не
донарахованого та не виплаченого
підвищення пенсії з жовтня 2006 року по
березень 2009р. в розмірі 74536гривень 34
копійок, та постановити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідачем також подана апеляційна
скарга на постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 серпня 2012 року,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог, норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просив скасувати
постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області по справі № 2-а-1/11 та прийняти
нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, до судового засідання не
з'явились, відповідно до ст. 41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснювалося.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи апеляційних скарг, заперечення
на них, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу позивача слід
залишити без задоволення, задовольнити
апеляційну скаргу відповідача за
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та
матеріалами справи підтверджено, що
Позивачу, Управлінням праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Світловодської
міської ради (далі - УПСЗН) видавалися
тимчасові довідки від 13 жовтня 2006 року,
01 січня 2007року та 01 січня 2008 року, проте,
що вона мала право користуватися
пільгами, відповідно до статті 62 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань». Дія вказаних довідок
обмежена певним періодом (а.с.13,14).

Згідно виписки з протоколу засідання
ЛКК від 23 вересня 2009 року ОСОБА_1 є
інвалідом 2-ї групи від загального
захворювання, потребує постійного
лікування (а.с.28).

24 грудня 2008 року УПСЗН видано ОСОБА_1
посвідчення (серії НОМЕР_1), на
підтвердження, інваліда 2-ї групи і має
право на пільги, встановлені статтею 6-2
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» (а.с. 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань», в редакції, яка діяла
станом на 01 січня 2006 року, колишнім
малолітнім в'язням пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання,
що виплачується інвалідам замість
пенсії,підвищуються: інвалідам І групи
- на 400 відсотків мінімальної пенсії за
віком, II групи - на 350відсотків
мінімальної пенсії за віком, III групи -
на 200 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

З 01 січня 2008 року відповідач призначив,
нараховував та здійснював виплату
ОСОБА_1, підвищення до пенсії як
колишньому неповнолітньому в'язню,
інваліду 2-ї групи, передбачене ст. 62
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» на підставі тимчасової
довідки №1 від 01 січня 2008 року, а з 01
січня 2009року - на підставі посвідчення
(серії НОМЕР_1), виданого Управлінням
праці та соціального захисту
населення, до 01 травня 2009 року включно
(а.с. 16,17,26).

Листом начальника УПСЗН №871 від 31
березня 2009 року УПФУ було повідомлено
про те, що посвідчення жертви
нацистських переслідувань серії
НОМЕР_1 від 24 грудня 2008 року на ім'я
ОСОБА_1 видане неправомірно і його слід
вважати недійсним (а.с.18).

Враховуючи вищезазначений лист, УПФУ
зняв підвищення до пенсії, позивачу як
колишньому неповнолітньому в'язню,
інваліду 2-їгрупи, передбачене ст. 62
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань» в розмірі 192 грн., тобто
припинив нарахування та виплату
вказаного підвищення пенсії з 01 травня
2009 року (а.с.25,26,27).

В жовтні 2009 року позивач звернулася до
суду із даним позовом за захистом
порушеного відповідачем її права на
підвищення до пенсії, як малолітньому
в'язню, визнаного інвалідом, що
відбувалося з жовтня 2006 року.

Предметом даного спору є правомірність
дій та бездіяльності УПФ щодо не
врахування та не виплаті позивачці
підвищення до пенсії, як малолітньому
в'язню, визнаного інвалідом, з жовтня 2006
року, та про стягнення не донарахованих
сум вказаного підвищення.

Колегія суддів погоджується із
застосуванням судом першої інстанції
строків, передбачених ст.ст.. 99,100 КАС
України виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 100 КАС України (в
редакції на час звернення до суду)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 99 КАС України
передбачено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи та встановлюється річний строк,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Позивачка звернулася до суду 13 жовтня
2009 року, а тому, враховуючи річний строк
звернения до суду, який діяв на час
звернення до суду, її права, в разі
доведеності факту їх порушення,
підлягали б захисту з 13 жовтня 2008 року.

Розглядаючи клопотання позивача про
поновлення строку звернення до суду,
суд першої інстанції, враховуючи думку
УПФУ, правомірно відмовив позивачці у
його задоволені, оскільки Позивачем не
наведено будь-якої поважної причини
пропуску строку звернення до суду.

Зазначене свідчить про відсутність
правових підстав для поновлення
строку звернення до адміністративного
суду за захистом права з жовтня 2006 року,
а тому суд першої інстанції правомірно
залишив без задоволення позовні вимоги
за період з жовтня 2006 року по жовтень 2008
року.

Також, суд апеляційної інстанції
погоджується з позицією суду першої
інстанції, з приводу залишення
позовних вимоги щодо дій відповідача з
нездійснення перерахунку та виплати
позивачу підвищення пенсії відповідно
до ч.2 ст.6-2 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань за період
часу з жовтня 2008 року по листопад 2011
року без задоволення з огляду на
наступне.

28 травня 2008 року була прийнята
Постанова Кабінетом Міністрів України
№530, яка визначила розмір підвищення до
пенсії у відповідності до ст. 62
вказаного Закону, для категорії осіб до
яких відноситься позивачка у розмірі 40
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
Кабінет Міністрів України є вищим
органом у системі органів виконавчої
влади. Пунктом 6 статті 16 Конституції
України до повноважень Кабінету
Міністрів України віднесено
розроблення проекту закону про
Державний бюджет України і
забезпечення виконання затвердженого
Верховною Радою України Державного
бюджету України.

Згідно із частиною першою статті 117
Конституції України КМУ в межах своєї
компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими для
виконання.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 26 грудня 2011 року зазначив, що одним
з визначальних елементів у регулювання
суспільних відносин у соціальній сфері
є

додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень. Розміри
соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави.

Крім того, суд першої інстанції вірно
врахував те, що рішенням
Конституційного суду України від 25
січня 2012року № З-рп/2012 вирішено, що в
аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди
підчас вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності.

Зазначений принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції на основі і на
виконання бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок Державного бюджету України,
відповідно до Конституції та законів
України.

Виходячи з Аналізу наведених норм з
точки зору послідовності їх викладу,
внутрішнього взаємозв'язку та
наслідків застосування, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що постанова КМУ №530 від 28 травня 2008
року видана в межах повноважень Уряду
України та не суперечить правовим
актам вищої юридичної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та
зазначено вище, з 01 січня 2008 року по 01
травня 2009 року позивачу відповідач
нараховував, та сплачував підвищення
до пенсії відповідно до ч.2 ст. 62 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» в розмірі 40 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Зазначене підвищення до пенсії було
припинено відповідачем на підставі
визнання недійсним посвідчення, жертв
нацистських переслідувань, на підставі
якого позивачу здійснювалося
підвищення.

В зв'язку з зазначеним, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що до скасування УПСЗН статусу
позивачки, як жертви нацистських
переслідувань, відповідач здійснював
виплату вказаного підвищення у
відповідності до норм чинного
законодавства, в зв'язку з чим, прав
позивачки не було порушено.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку і про те, що
позивач, з моменту визнання недійсним
УПСЗН посвідчення серії НОМЕР_1 від
24.12.2008 року, втратив статус жертви
нацистських переслідувань, а тому дії
УПФУ з 01.05.2009 року, щодо припинення
нарахування та доплат по виплаті
підвищення до пенсії у відповідності
до ч.2 ст.62 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» в розмірі
40 відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність є
правомірними.

Однак, суд апеляційної інстанції не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції щодо висновків про те, що
позивач має право на підвищення до
пенсії відповідно до ст.6-2 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» з часу відновлення її
статусу, тобто з 08 листопада 2011 року до
31 липня 2012 року включно, у розмірі 40
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, з
урахуванням раніше виплачених
позивачу сум підвищення пенсії у
вказаний період, як дитині війни за
наступних обставин.

Постановою Світловодського
міськрайонного суду від 15 лютого 2010
року вимоги позивача були задоволені
частково і визнано чинним посвідчення
«жертви нацистських переслідувань»,
видане останній 24 грудня 2008 року, яке
підтверджує її право на пільгу «жертви
нацистських переслідувань». Судом
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Світловодської
міської ради та Головне управління
праці та соціального захисту населення
Кіровоградської обласної державної
адміністрації, надати позивачці
пільги, як «жертві нацистських
переслідувань», з 01 березня 2009 року.

Вищевказана постанова
Світловодського міськрайонного суду
від 15 лютого 2010 року, відповідно до ч.3
ст.254 КАС України, набрала законної сили
з 08 листопада 2011 року, оскільки була
предметом розгляду апеляційної
інстанції та Апеляційним судом
Кіровоградської області була залишена
в силі, в зв'язку з чим, суд правильно
дійшов висновку про те, що саме з 08.11.2011
року право позивача на звернення до
УПФУ для здійснення їй підвищення до
пенсії відповідно до ст. 62 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» було поновлено.

Проте, при задоволені позовних вимог,
судом першої інстанції не враховано
наступне.

Відповідно до ч.4 ст.45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» підвищення до
пенсії, відповідно до ч.2 ст.62 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань», проводиться виходячи
зі строків, передбачених даною нормою,
але не раніше дати видачі посвідчення і
у разі звернення пенсіонера до органу
ПФУ з наданням документів, які
підтверджують право на перерахунок.

Аналіз зазначеної норми передбачає
виникнення у органу УПФУ обов'язку,
щодо вчинення дій з моменту звернення
до нього пенсіонера.

За матеріалами справи вбачається, що
після поновлення за рішенням суду
права позивача на підвищення до пенсії,
відповідно до ч.2 ст.62 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань», остання звернулася із
заявою до УПФУ лише 25 липня 2012 року,
після чого УПФУ здійснений перерахунок
підвищення до пенсії, у відповідності
до положення ч.2 ст.62 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань».

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
позивач, після поновлення її статусу
жертви нацистських переслідувань, за
період часу з 08 листопада 2011 року до 24
липня 2012 року включно, не скористалас
своїм правом на підвищення до пенсії,
оскільки звернулась до відповідача
лише 25 липня 2012 року.

Порушення судом першої інстанції норм
ч.4 ст.45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
за положенням п.4 ч.1 ст.202 КАС України це
є підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволені позовних
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 198, 202, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області -
задовольнити частково.

Постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 серпня 2012 року у справі №
2-а-1/11 (2-а-/1121/12) в частині визнання
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
м.Світловодську та Світловодському
районі щодо нездійснення перерахунку
та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії
відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань» з 08 листопада 2011 року у
розмірі 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити підвищення пенсії
відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань» з 08 листопада 2011 року до
31 липня 2012 року включно, у розмірі 40
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, з
урахуванням виплачених у вказаний
період сум підвищення пенсії як дитині
війни - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в м. Світловодську та
Світловодському районі щодо
нездійснення перерахунку та виплати
ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до
ч. 2 ст. 62 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» з 08
листопада 2011 року у розмірі 40 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплатити підвищення
пенсії відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» з

08 листопада 2011 року до 31 липня 2012 року
включно, у розмірі 40 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
виплачених у вказаний період сум
підвищення пенсії як дитині війни -
відмовити.

В іншій частині Постанову
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 28 серпня
2012 року у справі № 2-а-1/11 (2-а-/1121/12) -
залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 18
березня 2014 року.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко