Справа № 2-а-402/09/2120
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-402/09/2120

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Зубов Олександр Сергійович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Суворовському районі
м.Херсона на постанову Суворовського
районного суду м.Херсона від 21 квітня
2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Суворовському районі м.Херсона про
визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И
В:

02.02.2009 р. позивачка звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Суворовському районі
м.Херсона та просила визнати дії
відповідача протиправними та
здійснити виплату недоплаченої суми
компенсації за період з 22.05.2008 р. в
розмірі 1629,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що вона є вдовою
інваліда ОСОБА_2, який помер внаслідок
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та згідно ст..52,54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на щомісячну
компенсацію за втрату годувальника в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Суворовського районного
суду м.Херсона від 21 квітня 2009 року
позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Суворовському районі
м.Херсона виплатити ОСОБА_1 недоплачену
суму компенсації за втрату
годувальника за період з 22.05.2008 р.,
виходячи з 50 % мінімальної пенсії за
віком. В іншій частині - відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду
м.Херсона від 03 червня 2011 року
роз'яснено судове рішення, згідно з
яким зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Суворовському районі
м.Херсона виплатити ОСОБА_1 недоплачену
суму компенсації за втрату
годувальника за період з 22.05.2008 р. по
день перерахунку, виходячи з 50 %
мінімальної пенсії за віком з
відрахуванням з нових нарахованих сум
зроблених за цей період.

Справа надійшла до провадження судді
лише 13.07.2012 р.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
відповідач в своїй апеляційній скарзі
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
та просить скасувати постанову
Суворовського районного суду м.Херсона
від 21 квітня 2009 року та прийняти нову
постанову, якою відмовити у задоволені
адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є вдовою
інваліда ОСОБА_2, який помер внаслідок
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та згідно ст..52,54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на щомісячну
компенсацію за втрату годувальника в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Починаючи з 01.01.2008 р. позивачці
виплачувалось лише 10 % від прожитковоо
мінімуму згідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік».

06.11.2008 р. позивачка звернулась до
Управління Пенсійного фонду України у
Суворовському районі м.Херсона із
заявою про сплату компенсації
відповідно до ст. 52 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», однак
позивачу листом від 26.11.2008 р. № Б-173 -
було відмовлено в проведенні такого
нарахування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що в позивача було право на
нарахування такої компенсації, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно до ст.. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», пенсія в
разі втрати годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні (при цьому дітям
пенсія призначається незалежно від
того, чи були вони на утриманні
годувальника), у розмірі:

- 50 % пенсії по інвалідності
померлого годувальника;

- на двох та більше непрацездатних
членів сім'ї - 100 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника.

До непрацездатних членів сім'ї
померлого годувальника належать особи,
зазначені у ст.. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 52 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» затверджено на 2008
рік прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність.

З урахуванням викладеного висновок
суду першої інстанції про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України у
Суворовському районі м.Херсона
провести виплату ОСОБА_1 за період 3
22.05.2008 р., виходячи з розмірів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлених
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік», є правильним.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.198 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Таким чином, за вказаних обставин,
судова колегія, діючи в межах доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.200
КАС України, залишає цю апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Суворовському районі м.Херсона -
залишити без задоволення, а постанову
Суворовського районного суду м.Херсона
від 21 квітня 2009 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко