Справа № 2а/1270/9783/12
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/800/20168/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі № 2а/1270/9783/2012 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області про зобов'язання видати
документ про реєстрацію в якості
платника збору на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
зобов'язання утриматися від вчинення
певних дій по взяттю на облік в якості
платника збору на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
визнання рішення №1189 від 13 вересня 2012
року незаконним, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Луганського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області, в
якому просив зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
видати документ про реєстрацію
позивача в якості платника збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування; зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
утриматися від вчинення певних дій по
взяттю на облік позивача як платника
внесків на пенсійне страхування;
визнати незаконним рішення №1189 від
13.09.2012 року про застосування фінансових
санкцій Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши в межах доводів касаційної
скарги матеріали справи на предмет
повноти та всебічності дослідження їх
судами та обґрунтованості
застосування норм матеріального права
до спірних правовідносин, вивчивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав до її
задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований
в якості фізичної особи - підприємця
Виконавчим комітетом Лисичанської
міської ради Луганської області 23
травня 2002 року.

Відповідно до повідомлення про взяття
на облік платника єдиного внеску від 12
грудня 2012 року №937 позивач перебуває на
обліку в якості платника єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області.

06 червня 2012 року Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьк Луганської області було
складено акт №344 яким встановлено не
подання фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 звіту про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України за 2011 рік, чим
порушено ч.4 п.2 ст.6 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Позивач, не погодившись з зазначеним
актом подав до Управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області заперечення, в
якому зазначив, що акт №344 складений по
відношенню до позивача, як платника
фіксованого податку, не відповідає
дійсності.

Відповіддю Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області від 25.09.2012 року вих.
№13178/05-14/1, на зазначене заперечення,
позивача було повідомлено що згідно п.4
ч.1 ст.4 та п.4 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI він
зобов'язаний подавати звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою
встановленою Пенсійним фондом України.

Рішенням №1189 від 13 вересня 2012 року
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьк Луганської області
було застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні
санкції за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - 170,00грн., які
відповідно до цього рішення підлягають
перерахуванню протягом десяти робочих
днів з дня одержання рішення.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
21 вересня 2012 року позивач звернувся до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області зі
скаргою в якій просив визнати дії
начальника Управління ПФУ в м.
Сєвєродонецьку щодо складання рішення
№1189 про застосування штрафних санкцій
незаконними та як слідство просив
визнати рішення №1189 від 13.09.2012
незаконним.

Рішенням Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області від 12.10.2012 №8388/09-10 рішення про
застосування штрафних санкцій №1189 від
13.09.2012 управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області залишено без змін, а скаргу
ОСОБА_1 без задоволення.

Так, 29 жовтня 2012 року позивач звернувся
зі скаргою до Пенсійного фонду України
відповідно до якої просив визнати дії
начальника УПФУ в м. Сєвєродонецьку
Луганської області щодо складання
рішення №1189 від 13.09.2012 незаконними та
як слідство визнати незаконним рішення
№1189 від 13.09.2012 про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (не перерахування)
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску УПФУ в м.
Сєвєродонецьк.

Рішенням Пенсійного фонду України від
21 листопада 2012 року №27329/09-10 рішення
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
про застосування фінансових санкцій
№1189 від 13.09.2012 та рішення головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області від 12.10.2012 №8388/09-10
залишено без змін, скаргу ОСОБА_1 - без
задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що з 01 січня
2011 року набрав чинності Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI, який визначає правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Статтею 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI визначено, що єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; застрахована
особа - фізична особа, яка відповідно до
законодавства підлягає
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню і сплачує
(сплачувала) та/або за яку сплачується
чи сплачувався у встановленому законом
порядку єдиний внесок.

Пенсійний фонд України - орган,
уповноважений відповідно до цього
Закону вести облік платників єдиного
внеску, забезпечувати збір та ведення
обліку страхових коштів, контролювати
повноту та своєчасність їх сплати,
вести Державний реєстр
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та виконувати
інші функції, передбачені законом (п. 7
ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI платниками єдиного внеску
є: роботодавці: фізичні особи -
підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI облік осіб, зазначених у
частині першій статті 4 цього Закону,
ведеться в порядку, встановленому
Пенсійним фондом за погодженням з
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Пунктом другим розділу VIII «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI встановлено, що з дня
набрання чинності цим Законом суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., № 10, ст. 77),
нараховують, обчислюють та сплачують
єдиний внесок відповідно до цього
Закону.

Взяття на облік осіб, зазначених у
пункті 1 частини першої статті 4 цього
Закону, здійснюється Пенсійним фондом
шляхом внесення відповідних
відомостей до реєстру страхувальників.
Взяття на облік платників єдиного
внеску, зазначених у пунктах 2 - 14
частини першої статті 4 цього Закону,
здійснюється Пенсійним фондом з
внесенням відповідних відомостей до
реєстру застрахованих осіб (ч.ч. 1, 2 ст. 5
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VI).

Відповідно до пункту 3 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VI з дня набрання
чинності цим Законом платники
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску.

Перереєстрація платників страхових
внесків та застрахованих осіб не
здійснюється. Пенсійний фонд спільно з
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
Державною податковою адміністрацією
України проводить звірення платників
страхових внесків у порядку,
встановленому Пенсійним фондом
спільно з Державною податковою
адміністрацією України за погодженням
з фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Оскільки після набрання чинності
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VI перереєстрація
платників страхових внесків та
застрахованих осіб не здійснюється, а
тому не може бути видано документ про
реєстрацію платника єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Пунктом четвертим розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VI закріплено, що у
період до перетворення Пенсійного
фонду на неприбуткову самоврядну
організацію відповідно до пункту 12
розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» завдання та функції
Пенсійного фонду та його
територіальних органів щодо збору та
ведення обліку єдиного внеску
виконують відповідно Пенсійний фонд та
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах.

Таким чином, нормами Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI на Управління як на орган,
який виконує функції Пенсійного фонду,
покладено обов'язок по веденню та
взяттю на облік позивача як платника
єдиного внеску до Пенсійного фонду.

Згідно із частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, а також
враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 220
КАС України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, колегія суддів доходить
висновку про відсутність належних
правових підстав для задоволення
позову.

Судами вірно встановлено характер
спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі № 2а/1270/9783/2012 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: