Справа № 2а-1135/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Справа №
9104/41567/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
ШинкарТ.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 15 грудня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання здійснити
нарахування та виплату державної
пенсії та додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 29.11.2010 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Камінь-Каширському районі
Волинської області в якому просила
визнати неправомірними дії,
зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату державної
пенсії в розмірі 10 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 100%
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням встановленого
мінімального розміру пенсії за віком
на підставі ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
29.05.2010 року по день постановлення судом
рішення.

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
15 грудня 2010 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження), позов
задоволено частково, визнано дії
управління Пенсійного фонду України у
Камінь-Каширському районі Волинської
області щодо невиплати позивачу як
особі, віднесеній до категорії 1,
інваліду І групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, державної
пенсії по інвалідності у розмірі не
менше 10 мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров`ю, в розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком згідно ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 29.05.2010 року по 29.11.2010 року
протиправними, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області провести перерахунок та
виплату позивачу, як особі віднесеній
до категорії 1, інваліду І групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
державної пенсії по інвалідності у
розмірі не менше 10 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 100%
мінімальної пенсії за віком згідно
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 29.05.2010 року по
29.11.2010 року з врахуванням ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області оскаржило його в апеляційному
порядку,

В апеляційній скарзі зазначає, що своє
рішення суд мотивував тим, що позивач є
інвалідом І групи захворювання,
пов'язаного з наслідками аварії на
ЧАЕС. Відповідно до ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсії для інвалідів
по І групі інвалідності, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 10
мінімальних пенсій за віком та
відповідно до ст. 50 вищезазначеного
Закону додаткова пенсія повинна
становити 100% мінімальної пенсії за
віком.

Апелянт вважає, що такий висновок суду
є безпідставним. При цьому зазначає, що
згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи» пенсії, особам віднесеним
до 1 категорії встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію. Позивач є інвалідом
І групи, і згідно ст. 50 згаданого вище
Закону має право на додаткову пенсію,
за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі
100% мінімальної пенсії за віком,
державна пенсія за ст. 54 цього ж Закону
встановлюється в розмірі не нижче 10
мінімальних пенсій за віком для осіб,
які віднесені до 1 категорії I групи
інвалідності.

Мінімальна пенсія за віком відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» застосовується для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно цим Законом.
Можливість застосування мінімального
розміру пенсії, визначеного ст. 28
вказаного Закону, для призначення
пенсії особам, яких віднесені до 1
категорії I групи інвалідності за
нормами Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» законом не передбачено.
Крім того ухвалою Конституційного суду
від 19.05.2009 року № 27 - у /2009 підтверджено,
що в частині третій ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» закладено
однозначну вимогу щодо застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
установленого в абзаці першому частини
першої цієї статті, виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим законом, та
непоширення вказаного мінімального
розміру пенсії за віком на
правовідносини, що виникають на
підставі інших законів, крім цього
закону.

Враховуючи вище викладене, підстав для
застосування мінімального розміру
пенсії, передбаченого ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» для
визначення розміру підвищення пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи» не має.

Крім того апелянт зазначає, що
відповідно до положень ч.5 ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи» порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 28 Розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачалося внесення змін до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Але рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року
положення п.28 Розділу II
вищезазначеного Закону визнано
неконституційним. Рішення про
відновлення дії вищезгаданого
законодавчого акту України у редакції,
чинній до внесення змін до нього,
Верховною Радою України не приймалося.
Внаслідок цього порядок обчислення
пенсій та/або підвищень до них,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» залишився
неврегульований.

Згідно Листа Пенсійного фонду України
від 03.07.08 р №11319/09-01 у 2008 році порядок
обчислення пенсій та підвищень,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
здійснюється відповідно до Постанови
Кабінету України від 28.05.2008 року №530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян».

Згідно п. 6 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року №530
«Про деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» розміри
додаткової пенсії по I групі
інвалідності не може бути нижче 630 грн.
А також п.4 цієї постанови передбачено,
що щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» інвалідам I групи
виплачується у розмірі 30% прожиткового
мінімуму.

Відповідно до пп.2 п. 1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»
починаючи з 1 липня 2008 року пенсії
інвалідів I групи не повинні бути
нижчими 710 грн.

Згідно ст. 117 Конституції України
Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання. Реалізуючи повноваження,
надані йому Конституцією України та
зазначеними законодавчими актами,
Кабінет Міністрів України видає
постанови № 654 від 16.07.08 р., №630 від 28.05.08
р., якими визначено розрахункові
величини, з якої необхідно виходити
призначаючи пенсії відповідно до ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 147 Конституції
України, Конституційний суд України
вирішує питання про відповідність
законів та інших нормативно-правових
актів Конституції України і дає
офіційне тлумачення Конституції
України та Законів України. Проте
Конституційним судом України не
вирішувалось питання щодо
невідповідності (неконституційності)
вищезазначених постанов.

Разом з тим, відповідно до статті 63
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» фінансування витрат,
пов'язаних із його реалізацією,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Крім того органи Пенсійного фонду
України не є власниками, або
розпорядниками коштів Державного
бюджету України, тому не можуть
здійснити спірні виплати, бо
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводиться із Державного бюджету
України, який затверджує Верховна Рада
України. Тоді як Бюджет Пенсійного
фонду України затверджує Кабінет
Міністрів України.

Виходячи із вище наведенего просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріли справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 віднесена до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, з 02.11.2005
року довічно їй встановлено I групу
інвалідності, причиною якої визнано
захворювання, що пов'язане з
проживанням на території, забрудненій
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» державна
пенсія по інвалідності, що пов'язана з
Чорнобильською катастрофою,
встановлена у розмірі, що не може бути
нижчим по І групі інвалідності 10
мінімальних пенсій за віком, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, інвалідам І групи за
правилами ст. 50 даного закону
призначається у розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком. Однак розміри як
основної так і додаткової пенсій по
інвалідності зазнали змін, що
відбулись відповідно до п.п.12, п.п.15 п.28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України, Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року, який набрав чинності 01
січня 2008 року. Згадані положення
бюджетного Закону рішенням
Конституційного Суду України №10-рп/2008
від 22 травня 2008 року визнано
неконституційними і такими, що
втратили чинність з дня ухвалення
вказаного рішення.

Крім того судом першої інстанції
встановлено, що відповідач виплачує
позивачу основну та додаткову пенсію в
менших розмірах, керуючись постановами
Кабінету Міністрів України №530 від 28
травня 2008 року «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та від 16 липня 2008 року №654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян».

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив із
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, а відтак вірно
вважав, що при визначенні позивачеві
розміру пенсії застосуванню
підлягають ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської астрофи», а не вище
названі постанови Кабінету Міністрів
України №530 від 28 травня 2008 року та від
16 липня 2008 року №654, оскільки останні
істотно звужують обсяг раніше
встановлених законом прав.

Оскільки законодавчо відсутній інший
порядок визначення розміру
мінімальної пенсії за віком, ніж
передбачений ч.2 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з метою
реалізації конституційної гарантії на
отримання пенсії, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
необхідність застосування
відповідачем даної правової норми при
визначенні розміру мінімальної пенсії
за віком, що є базовою величиною для
розрахунку основної і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та дорівнює розміру
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції правильно вважав, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок позивачу основної
державної пенсії відповідно до вимог ч.
4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до вимог ч.1 ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
застосуванням ст. 28 ч.1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про прожитковий мінімум» та
ст. 52 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» і цей
перерахунок має бути здійснений в
межах, передбаченого ст. 99 КАС України,
шестимісячного строку звернення до
суду, а саме за період з 29.05.2010 року по
29.11.2010 року з врахуванням виплачених
сум.

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч.
1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області - залишити без задоволення, а
постанову Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
15 грудня 2010 року у справі № 2а-1135/10 - без
змін

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин