Справа № 826/6635/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2014 року № 826/6635/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді - Добрівської Н.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідівдоТовариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинський
консервний завод»простягнення
адміністративно-господарських санкцій
19 травня 2014 року Київське міське
відділення Фонду соціального захисту
звернулось до суду з позовом до ТОВ
«Ніжинський консервний завод» за
невиконання нормативу робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів у 2013 році у розмірі 101 868,04 грн.
і пені за порушення строків сплати
адміністративно-господарських санкцій
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
на підставі даних, зазначених
відповідачем у звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма №10-ПІ) відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
у наведеному розмірі за не створення
робочих місць для працевлаштування
(відповідно до 4-х відсоткового
нормативу відповідач повинен був
працевлаштувати 15 інвалідів, а
працевлаштовані 11 осіб).
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.
Відповідач про день, час та місце
проведення судового засідання
повідомлений у відповідності із
вимогами ст.35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, явку в судове засідання
повноважного представника не
Через канцелярію суду відповідач надав
письмові заперечення проти позову, в
яких висловив свою незгоду з позицією
позивача і просив відмовити у
задоволенні його вимог, мотивуючи свої
заперечення норми законодавства, якими
регулюються спірні правовідносини з
яких випливає, що працевлаштуванню
інвалідів передує їх звернення
безпосередньо до підприємств, установ,
організацій, чи до державної служби
зайнятості, на яку власне і покладено
обов'язок реєстрації інвалідів, які
бажають працювати, та здійснення
пошуку підходящої роботи для них, при
цьому, Закон не встановлює правил, за
якими підприємство було б зобов'язане
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування на
своєму підприємстві. У звітному
періоді відповідачем створено більше
4-х відсоткового нормативу робочих
місць для інвалідів, про що щомісяця
звітував в центр зайнятості за місцем
розташування основного виробництва,
про наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) та потребу в
працівниках відповідачем
розміщувались відповідні оголошення,
неодноразово звертався до управління
праці і соціального захисту населення
у місті Ніжині та до Голови Ніжинської
райдержадміністрації про вжиття ними
заходів щодо направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування. Отже, відповідачем
вжито всіх залежних від нього заходів
для працевлаштування інвалідів,
передбачених частиною 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів України», на
підтвердження чого відповідачем
надано пакет документів, залучених
судом до матеріалів справи.
У зв'язку з неявкою в судове засідання 29
травня 2014 року представника
відповідача, який скористався своїм
правом в наданні письмових заперечень
і доказів на обґрунтування своєї
позиції, а також беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71,
ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі доказів.
Розглянувши надані позивачем
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши надані відповідачем докази,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд вважає за
доцільне зазначити наступне.
У відповідності до ст.19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року №875-XII (надалі - Закон №875-XII), для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Згідно поданого ТОВ «Ніжинський
консервний завод» (зареєстрованого
14.03.2014р. за №6/2187) звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма №10-ПІ річна поштова)
відповідачем створено у 2013 році 11
робочих місць для працевлаштування
інвалідів. Відповідно до
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу 385 осіб.
Кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до ст.19 Закону №875-XII визначена ТОВ
«Ніжинський консервний завод» у
Частиною 1 статті 20 Закону №875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України (частина 4 статті 20 Закону
№875-XII).
Посилаючись на наведені положення
зазначених норм законодавства, чинного
на момент спірних правовідносин,
позивач наполягає на необхідності
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 101 868,04 грн.
Фонд соціального захисту інвалідів діє
відповідно затверджених на підставі
ст.10 та ст.20 Закону №875-XII, постанови
Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р.
№70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»» (у
відповідній редакції), та Положення про
Фонд соціального захисту інвалідів,
затвердженого наказом Міністерства
соціальної політики України від
14.04.2011р. №129.
Згідно положень статті 19 Закону №875-XII,
грошові кошти, які просить стягнути
позивач, є штрафними санкціями. По
своїй правовій природі штрафні санкції
застосовуються за порушення
законодавства діями чи бездіяльністю,
тобто за неналежне виконання обов'язку
покладеного законом.
Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.
За вимогами статті 18 Закону №875-XII
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
При цьому, згідно положень цієї ж норми
Закону №875-XII, підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Законом України від 23 лютого 2006 року
№3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон
№875-XII доповнено статтею 181, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
Відповідно до змісту положень,
закріплених в Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007р. №70,
роботодавці подають центру зайнятості
звіти про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів та інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів.
Аналіз наведених норм свідчать про
наявність у роботодавця обов'язку
виділяти та створювати робочі місця
для інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, а також щодо повідомлення
підприємствами, установами та
організаціями уповноважених органів
про наявність вакансій (форма 3-ПН), за
наслідками розгляду яких компетентні
органи направляють на підприємство для
працевлаштування інвалідів.
Зібрані у справі докази свідчать про
те, що відповідачем щомісяця
подавалися до Дніпровського районного
центру зайнятості звіти за формою
№3-ПН, з яких вбачається наявність на
підприємстві в звітний період
необхідна для виконання законодавчо
закріпленого нормативу кількість
вакансій для працевлаштування
інвалідів. Крім того, відповідач надав
суду копії листів, які направлялись ним
щомісяця в 2013 році до начальника
управління праці і соціального захисту
населення у місті Ніжині та з такою ж
періодичністю до Голови Ніжинської
райдержадміністрації з проханням
вжити заходів щодо направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування. До того ж,
відповідачем протягом 2013 року
розміщувались у періодичних
друкованих виданнях оголошення про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів.
Суд наголошує на тому, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Згідно зі статтею 181 зазначеного Закону
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.
Отже, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази суд приходить до думки, що
відповідач здійснив всі передбачені
чинним на момент виникнення спору
законодавством та залежні від нього
заходи щодо утворення робочих місць та
для працевлаштування інвалідів на
своєму підприємстві і не може нести
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись, відтак, на КП
«Господар Дарницького району міста
Києва» не може бути покладена
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону №875-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
31.01.2011 року у справі за позовом
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
виробничого кооперативу «Переможець»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій; від 04.07.2011 року у справі за
позовом прокурора Замостянського
району м. Вінниці в інтересах держави в
особі Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до сільськогосподарського
відкритого акціонерного товариства
«Поділля» про зобов'язання вчинити дії;
від 20.06.2011 року у справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства «Продекспорт»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій; від 02.04.2013 року у справі за
позовом Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до дочірнього підприємства
комунального підприємства
«Теплогорець» «Теплогірськ-Жилсервіс»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

У відповідності до частини 1 статті 2442
КАС України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи встановлені у справі
обставини у їх сукупності та виходячи з
положень законодавства, чинного на
момент спірних правовідносин, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Київського міського відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинський
консервний завод» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році у розмірі 101 868,04 грн.
і пені за порушення строків сплати
зазначеної суми
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 8825,12 грн. відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя Н.А. Добрівська