Справа № 2а-6697/11/0510
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/9685/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 грудня 2011
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України
(далі - УПФУ) в Гірницькому
районі м. Макіївки про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, в якому зазначила, що є
інвалідом ІІ групи, її страховий стаж
складає більше 5 років, а стаж державної
служби більше 10 років у зв'язку з чим
вона має право на призначення пенсії
державного службовця відповідно до
статті 37 Закону України від 16 грудня 1993
року № 3723-ХІІ «Про державну службу
України» (далі - Закон №3723-ХІІ).
Рішенням комісії УПФУ в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
від 10 травня 2011 року № 691 їй відмовлено
у призначенні такої пенсії,
посилаючись на те, що посадові особи
державної податкової служби, які мають
спеціальне звання, чинним на час
призначення пенсії законодавством не
були прирівняні до відповідних
категорій посад державних службовців,
а тому період роботи позивача у
податкових органах до стажу державної
служби не включається. Вважаючи дії
відповідача протиправними, просила суд
визнати неправомірним рішення комісії
та зобов'язати УПФУ в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
призначити їй пенсію державного
службовця з 16 березня 2011 року.

Постановою Гірницького районного суду
м. Макіївки Донецької області від 16
серпня 2011 року позов задоволено.
Визнано дії УПФУ в Гірницькому районі
м. Макіївки, які полягають у відмові в
призначенні пенсії по інвалідності
ОСОБА_4 відповідно до статті 37 Закону
№3723-ХІІ неправомірними, скасовано
рішення УПФУ в Гірницькому районі м.
Макіївки від 10 травня 2011 року № 691.
Зобов'язано УПФУ в Гірницькому районі
м. Макіївка призначити з 16 березня 2011
року ОСОБА_4 пенсію згідно із статтею 37
Закону № 3723-ХІІ з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 грудня 2011
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі, до якої
приєдналась прокуратура Донецької
області, ОСОБА_4 просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, зокрема положень статті 37 Закону
№ 3723-ХІІ.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 25 січня 1993 року
ОСОБА_4 проходила публічну службу в
органах державної податкової служби на
різних посадах, з якої звільнилась 15
березня 2011 року.

У зв'язку з тим, що позивач є інвалідом
ІІ групи і на день звільнення мала стаж
державної служби не менше 10 років, у
березні 2011 року вона звернулася до УПФУ
в Гірницькому районі м.
Макіївки із заявою про призначення їй
пенсії по інвалідності відповідно до
частини 6 статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Рішенням від 10 травня 2011 року № 691
відповідач відмовив позивачу у
призначенні такої пенсії з тих підстав,
що посади працівників державних
податкових адміністрацій (інспекцій),
які мають спеціальні звання не
віднесені до категорії посад державних
службовців.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив з того, що з 25
січня 1993 року по 15 березня 2011 року
ОСОБА_4 працювала на посадах, які не
віднесені до категорії посад державних
службовців, визначених статтею 25
Закону № 3723-ХІІ, тому відповідач
правомірно відмовив у призначенні
пенсії відповідно до статті 37 цього
закону.

Проте з таким висновком погодитись
неможливо.

Загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, визначає Закон № 3723-ХІІ,
відповідно до статті 1 якого, державна
служба в Україні - це професійна
діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті щодо
практичного виконання завдань і
функцій держави та одержують заробітну
плату за рахунок державних коштів. Ці
особи є державними службовцями і мають
відповідні службові повноваження.

За умовами частини 2 статті 9 цього
Закону регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів
прокуратури, судів, дипломатичної
служби, митного контролю, служби
безпеки, внутрішніх справ та інших,
здійснюється відповідно до цього
Закону, якщо інше не передбачено
законами України.

Із наведеної норми вбачається, що
правове становище державних
службовців, які працюють в апараті
інших органів, може регулюватися
іншими спеціальними законами. При
цьому, до таких службовців Закон №
3723-ХІІ застосовується в частині, яка не
врегульована спеціальним законом.

Спеціальним законом, що діяв на час
виникнення спірних правовідносин та
визначав статус державної податкової
служби в Україні, її функції та правові
основи діяльності був Закон України
від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про
державну податкову службу в Україні»
(далі - Закон № 509-XII), згідно з частиною 1
статті 15 якого, посадовою особою органу
державної податкової служби може бути
особа, яка має освіту за фахом та
відповідає кваліфікаційним вимогам,
установленим Державною податковою
адміністрацією України. Посадові особи
органів державної податкової служби
підлягають атестації, після якої таким
особам присвоюються спеціальні звання
(частини 7-8 статті 15 цього Закону).

Цією ж статтею також установлено умови,
за яких особи не можуть бути
службовцями податкових органів, які
кореспондуються із вимогами статей 5, 12
Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень,
пов'язаних із прийняттям на державну
службу та її проходженням.

Видатки на утримання органів державної
податкової служби визначаються
Кабінетом Міністрів України і
фінансуються з державного бюджету
(стаття 6 Закону № 509-XII).

Таким чином, посадові особи державної
податкової служби, яким за наслідками
атестації присвоєно спеціальні звання
і які займають посади в державних
органах щодо практичного виконання
завдань і функцій держави (зокрема у
сфері податкової політики) та
одержують заробітну плату за рахунок
державного бюджету, вважаються такими,
що перебувають на державній службі, а
отже, є державними службовцями.

Як встановлено судами, у лютому 1994 року
позивачу присвоєно персональне звання
інспектора податкової служби ІІІ
рангу, у квітні 1998 року - звання
інспектора податкової служби ІІ рангу,
а у 2002 році - звання радника податкової
служби ІІІ рангу.

Законом № 509-XII не врегульовано питання
пенсійного забезпечення посадових
осіб державної податкової служби, яким
присвоєно спеціальні звання, тому при
вирішенні таких питань підлягають
застосуванню положення Закону №
3723-ХІІ, зокрема стаття 37, за правилами
частини 2 якої, на одержання пенсії
державних службовців мають право
особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку.

Абзацами 2-3 пункту 2 Порядку обчислення
стажу державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року № 283, передбачено,
що до стажу державної служби
зараховується робота (служба) на
посадах керівних працівників і
спеціалістів в апараті державної
податкової та контрольно-ревізійної
служби, а також на посадах суддів,
слідчих, прокурорів, інших службових
осіб, яким присвоєно персональні
звання.

Аналіз наведених норм закону свідчить,
що посадові особи державної податкової
служби, яким присвоєно спеціальні
звання, є державними службовцями зі
спеціальним статусом, а тому період
проходження такої служби в податкових
органах має зараховуватися до стажу
державної служби, який дає право на
пенсію державного службовця
відповідно до статті 37 Закону
№ 3723-ХІІ.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України викладену в постанові від 08
жовтня 2013 року (справа № 21-275а13) за
позовом ОСОБА_6 до управління
Пенсійного фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, яка
відповідно до статті 244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до частини 6 стаття 37 Закону
№ 3723-ХІІ пенсія по інвалідності у
розмірах, передбачених частинами 2 і 5
цієї статті, призначається за
наявності страхового стажу,
встановленого для призначення пенсії
по інвалідності відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
особам, визнаним інвалідами I та II групи
у період перебування на державній
службі, які мають стаж державної служби
не менше 10 років, а також особам з числа
інвалідів I та II групи незалежно від
часу встановлення їм інвалідності, які
мають не менше 10 років стажу державної
служби на посадах, віднесених до
категорії посад державних службовців,
якщо безпосередньо перед зверненням за
призначенням такої пенсії вони
працювали на зазначених посадах.
Пенсія по інвалідності відповідно до
цього Закону призначається незалежно
від причини інвалідності за умови
припинення державної служби.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 15 квітня 1994 року ОСОБА_4 прийняла
Присягу державного службовця
відповідно до статті 17 Закону № 3723-ХІІ.
Згідно з довідкою лікарсько-трудової
експертної комісії Донецької області
від 16 червня 1988 року серії ВТЕ-3 вона є
інвалідом з дитинства ІІ групи та має
стаж державної служби більше 10 років,
що підтверджується записами в трудовій
книжці.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
права позивача на пенсію державного
службовця відповідно до статті 37
Закону № 3723-ХІІ.

Отже, апеляційний суд безпідставно
скасував рішення суду першої інстанції
та відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції має скасувати
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Тому рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, а рішення суду
першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 грудня 2011
року скасувати, а постанову
Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 16 серпня 2011 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К. Черпак