Справа № 802/1476/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 травня 2014 р.
Справа № 802/1476/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Колос М.С.,

представника позивача:
Данилюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до: товариства з обмеженою
відповідальністю "Водолії"

про: стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2014 року Вінницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - Фонд) звернулося до
суду з адміністративним позовом, у
якому просить стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "Водолії"
(далі - ТОВ "Водолії")
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році в розмірі 121 874,64 грн. та пеню в сумі
804,32 грн., нараховану за порушення
термінів сплати таких санкцій, а всього
122 678,96 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що в
порушення приписів ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів" відповідач у 2013 звітному
році не забезпечив виконання нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, в
кількості шести осіб, у зв'язку з чим
зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі, встановленому чинним
законодавством.

Представник позивача у судовому
засіданні повністю підтримав заявлені
позовні вимоги та надав пояснення
згідно з наведеними в позовній заяві
обґрунтуваннями. Просить суд
адміністративний позов задовольнити.

Відповідач участі у судовому засіданні
свого представника не забезпечив та
поважність причин його неявки суду не
повідомив. Заперечень на позов від
відповідача не надходило, заяви щодо
неможливості розгляду справи у його
відсутності чи відкладення розгляду
справи через неможливість прибуття в
судове засідання його представника
також не подавалися.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

З огляду на викладене та враховуючи
достатність наявних у справі доказів
суд вважає можливим провести розгляд
справи у відсутності представника
відповідача.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представника позивача та оцінивши інші
докази, які є у справі, суд приходить до
переконання, що заявлений
адміністративний позов належить
задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що 20.02.2014 року ТОВ "Водолії"
подало у Фонд звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
згідно з яким середньооблікова
кількість штатних працівників
становить 217 осіб. Кількість інвалідів,
які повинні працювати на робочих
місцях, створених відповідно до ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", також
самостійно розрахована відповідачем і
становить 9 осіб (а.с. 5). Водночас
товариством працевлаштовано троє осіб,
яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність.

Таким чином, Фонд вважає, що оскільки
відповідач не виконав нормативу
робочих місць в повному обсязі для
працевлаштування інвалідів в
кількості шести осіб, до нього слід
застосувати
адміністративно-господарські санкції
у розмірі середньорічної заробітної
плати штатного працівника на
підприємстві за одне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом, а саме
санкції у розмірі 121 874,64 грн.

Крім того, за порушення термінів сплати
зазначених санкцій ТОВ "Водолії"
зобов'язане сплатити пеню у розмірі 804,32
грн., яка розрахована починаючи з
наступного дня граничного строку
сплати адміністративно-господарських
санкцій, тобто з 16.04.2014 року, по день
звернення до суду з цим позовом, тобто
по 07.05.2014 року.

Надаючи правову спірним
правовідносинам, суд керується такими
мотивами.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Водночас статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.01.2007 року № 70, визначає процедуру
подання підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, що використовують
найману працю, в яких за основним
місцем роботи працює вісім і більше
осіб, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів та інформації про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів -
центру зайнятості. Звіт про зайнятість
і працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду, в яких вони
зареєстровані, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"Водолії" подало до позивача Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік за формою 10-ПІ,
затвердженою наказом Мінпраці України
№ 42 від 10.02.2007 року, де зазначив що у 2013
році середньооблікова кількість
штатних працівників становила 217 осіб,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 3 особи, фонд оплати
праці штатних працівників - 4407,8 тис.
грн., а кількість інвалідів, які повинні
працювати відповідно до ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 9
осіб.

Таким чином, відповідач не виконав
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
кількості 6 осіб і, як наслідок,
самостійно розрахував в рядку 06 Звіту
суму адміністративно-господарських
санкцій в розмірі шести середніх
річних заробітних плат, що становить 121
874,64 грн. (а.с. 5).

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні"
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" та Порядку
нарахування пені та її сплати,
затвердженого наказом Мінпраці
України № 223 від 15.05.2007 року (далі -
Порядок), порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені, яка
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

В силу положень п. 3.4, 3.7 Порядку орган
контролю нараховує пеню з наступного
дня граничного строку сплати
адміністративно-господарських санкцій
(тобто з 16 квітня наступного за роком, у
якому відбулося порушення нормативу)
по день подання позовної заяви за
невиконання нормативу щодо
працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивачем правомірно
нараховано ТОВ "Водолії" пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 804,32 грн. за період з 16.04.2014 року по
07.05.2014 року (а.с. 33).

Крім того, суд бере до уваги те, що
згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України "Про
зайнятість населення" підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 18-1 вказаного Закону
інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.
Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 3 статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" визначено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Отже, на відповідача покладено не лише
обов'язок створити робоче місце
інваліда, але й інформувати про це
органи зайнятості щомісячно в порядку,
встановленому вищезазначеним
нормативно-правовим актом.

З листа Лівобережного міжрайонного
центру зайнятості м. Вінниці № 04-24/1537
від 25.04.2014 року (а.с. 10) вбачається, що за
період з лютого по грудень 2013 року
відповідач подав в центр зайнятості
інформацію про попит на робочу силу за
формою № 3-ПН.

Однак, зі змісту такої інформації і
наявних у справі доказів вбачається, що
ТОВ "Водолії" не подало звітності форми
3-ПН за січень 2013 року.

При цьому судом враховується правова
позиція Верховного Суду України,
наведену у постанові від 08.04.2014 року,
відповідно до якої неподання звітності
форми 3-ПН розглядається як невжиття
відповідачем необхідних заходів,
направлених на працевлаштування
інвалідів (а.с. 40-41). Аналогічна позиція
неодноразово висвітлювалася й у інших
судових рішеннях, прийнятих Верховним
Судом України.

Вирішуючи даний публічно-правовий
спір, суд також бере до уваги доводи
позивача про те, що ТОВ "Водолії"
протягом 2013 року подавало відомості
про створення робочих місць для
інвалідів за спеціальностями
"програміст" та "художник-конструктор",
які не відповідають його основного
виду діяльності (оптова торгівля
продуктами харчування і напоями) та
яких на обліку в центрі зайнятості було
лише дві особи. Тим самим центр
зайнятості було позбавлено можливості
направити на роботу до відповідача тих
інвалідів, які перебували на обліку як
безробітні і могли бути
працевлаштовані у ТОВ "Водолії" за
своїм фахом (продавці, касири,
вантажники, водії, охоронці, сторожі
тощо).

При цьому суд також зазначає, що згідно
з листом Лівобережного міжрайонного
центру зайнятості м. Вінниці № 04-24/1537
від 25.04.2014 року центром зайнятості у 2013
році проводились міні-ярмарки вакансій
та семінари за участю відповідача, в
ході проведення яких до відома
учасників семінарів доводилася
інформація щодо
професійно-кваліфікаційного складу
людей з інвалідністю, які
зареєстровані в центрі зайнятості.

Водночас, як вбачається з інформації,
яку надавав Вінницький обласний центр
зайнятості листом від 30.01.2014 року (а.с.
31-32), у 2013 році на обліку в Лівобережному
центрі зайнятості перебувало 215
осіб-інвалідів різного
професійно-кваліфікаційного складу,
багато з яких відповідали основній
діяльності відповідача та могли бути
ним працевлаштовані.

З огляду на викладене суд доходить
висновку про небажання ТОВ "Водолії"
реально виконати норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
2013 році і не вжиття усіх належних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Згідно з ст. 238 цього Кодексу за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Зібраними і дослідженими під час
розгляду справи доказами підтверджено,
що відповідачем ТОВ "Водолії" не вжито
передбачених чинним законодавством
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
та недопущення правопорушення у сфері
господарювання.

З огляду на викладене суд доходить
висновку про наявність правових
підстав для задоволення заявленого
адміністративного позову у повному
обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь
державного органу, звільненого від
сплати судового збору, а також
враховуючи відсутність витрат
позивача-суб'єкта владних повноважень,
судові витрати з відповідача не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167,
254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Водолії" (21007, м.
Вінниця, вул. Фрунзе, 4,
ідентифікаційний код 32833323) на користь
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(одержувач Держбюджет м. Вінниця, р/р №
0002, код 38054707, банк одержувача: ГУ
ДКСУ у Вінницькій області (м. Вінниця),
МФО 802015, символ звітності 230, код
бюджетної класифікації 50070000,
призначення платежу "платежі до Фонду
соціального захисту інвалідів за 2013
рік") адміністративно-господарські
санкції в розмірі 121 874,64 грн. та пеню в
сумі 804,32 грн., а всього 122 678 (сто
двадцять дві тисячі шістсот сімдесят
вісім) грн. 96 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена:
04.06.2014 року.

Суддя
Сало Павло Ігорович