Справа № 2а-0370/777/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа №
9104/42597/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, як суб'єкт підприємницької
діяльності, звернулась в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції в якому просила
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача
№ від 12 березня 2011 року про
застосування штрафних санкцій у
розмірі 1278 грн.

Постановою Волинського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2011 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_1
оскаржила його в апеляційному порядку,
вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
постанова винесена з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відмовляючи в задоволенні позову суд,
пославшись на Інструкцію Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю затверджену наказом ГДПУ №
12 від 21.04.1993р., прийшов до хибного
висновку про не ведення позивачем
обліку товарних запасів в зв'язку з
відсутністю товарно-транспортних
накладних та проігнорував допущені під
час проведення перевірки порушення
вимог податкового законодавства.

Так, посилаючись на згадану Інструкцію
суд на власний розсуд інтерпретуючи
вказану Інструкцію, прийшов до
безпідставного висновку про те, що
доказом ведення чи не ведення обліку
товарних запасів є накладні та
товарно-транспортні накладні на товар,
що знаходиться за місцем його
реалізації. При цьому суд не врахував,
що наказом Державної податкової
адміністрації України № 352 від 16.07.2003 р.
у вище вказану Інструкцію були внесені
істотні зміни, в результаті чого з
Інструкції було вилучено ряд розділів.
В той же час, в інструкції в редакції
наказу ДПАУ № 352 від 16.07.2003р. відсутні
посилання на обов'язкову наявність
товарно-транспортних накладних, як на
доказ ведення обліку товарних запасів.

Крім того, перевірка 25.02.2011 р.
проводилась з істотними порушеннями
вимог Податкового кодексу України,
зокрема, у відсутності суб'єкта
господарювання - платника податків
підприємця ОСОБА_1 незважаючи на те, що
відповідно до направлень № 243/23-719 та №
244/23-719 від 22.02.2011р. час для проведення
фактичної перевірки підприємця ОСОБА_1
надавався працівникам податкової
інспекції тривалістю 10 днів, починаючи
з 22 лютого 2011 року.

Відповідно до вимог п. 177.10 ст. 177
Податкового кодексу України
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару. Однак, жодний
нормативний акт податкового
законодавства, який зобов'язує суб'єкта
підприємницької діяльності вести
облік товарних запасів на складах
та/або за місцем їх реалізації не
зобов'язує підприємця, щоб на складах
та/або за місцем реалізації товарних
запасів обов'язково знаходились
товарно-транспортні накладні на даний
товар, оскільки поняття мати
підтверджуючі документи та тримати їх
за місцем реалізації товарних запасів -
є абсолютно різними за своїм змістом та
наслідками. Тому при дотриманні вимог
Податкового кодексу України щодо
порядку проведення фактичної
перевірки та пред'явлення підприємцю
ОСОБА_1 вимоги про підтвердження
ведення належного обліку товарних
запасів шляхом надання
товарно-транспортних накладних на 10
пляшок горілки на загальну суму 639 грн.,
підприємець на наступний день надала б
перевіряючим вище зазначені накладні.
Суд проігнорував вище викладені вимоги
закону та посилання на них позивача, а
тому, в зв'язку з порушенням та
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Також суд безпідставно проігнорував
допущені під час проведення фактичної
перевірки порушення вимог податкового
законодавства, зокрема, відсутність
законних підстав для проведення
фактичної перевірки та
невідповідність завдань, зазначених в
наказі голови ДПА в Рівненській
області № 47 від 15.02.2011р. із завданнями,
вказаними працівникам Рівненської ДПІ
в направленнях № 243/23-719 та № 244/23-719 від
22.02.2011р.

В той же час, підтвердженням
правильності висловлених позивачем
вимог є Лист за підписом заступника
голови ДПА України І. Носачової №
2337/7/23-7017/125 від 28.01.2011р. Про окремі
питання проведення фактичних
перевірок в якому, зокрема, вказано, що
фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника органу
податкової служби, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки, та за наявності хоча б
однієї з обставин, передбачених
пунктом 80.2 статті 80. При цьому в наказі
рекомендується враховувати
обов'язкові реквізити, передбачені для
направлення на проведення перевірки
згідно з пунктом 81.1 статті 81 Кодексу.
Такий наказ складається окремо на
кожного суб'єкта господарювання з
врахуванням (зазначенням переліку)
його господарських об'єктів (у разі
наявності), які підлягають перевірці, з
зазначенням посад та прізвищ посадових
осіб, які проводитимуть перевірку.

В порушення вказаних роз'яснень, наказ
голови ДПА в Рівненській області на
проведення фактичної перевірки в
підприємця ОСОБА_1 не складався, його
копія не вручалась ні підприємцю
ОСОБА_1, ні найманому працівнику -
продавцю ОСОБА_5

На підставі викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
25.02.2011 р. працівниками ДПА у Рівненській
області згідно направлень на перевірку
від 22.02.2011р. №№ 243/23-719, 244/23-719 здійснена
фактична перевірка магазину, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
належить підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
зареєстрована як платник податків в
Луцькій ОДПІ), про що складено акт від
25.02.2011р. згідно якого встановлено не
ведення у порядку, визначеному
законодавством, обліку товарних
запасів за місцем їх реалізації, а саме:
в магазині відсутня накладна на 10
пляшок горілки «Хортиця класична» 0,5л
по ціні 25грн.20коп., 10 пляшок горілки
«Хортиця платинум» 0,375л по ціні
22грн.50коп., 10 пляшок горілки «Хортиця
платинум» 0,25л по ціні 16грн.20коп., всього
на загальну суму 639грн. За результатами
перевірки Луцькою ОДПІ до підприємця
ОСОБА_1 податковим
повідомленням-рішенням № від
12.03.2011р. застосовано штрафні санкції на
підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового
кодексу України та ст.20 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» в сумі 1278грн. за порушення п.12
ст. 3 вказаного Закону.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно враховано, що згідно п.
12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг). Відповідно до ст.6
цього ж Закону облік товарних запасів
фізичною особою - підприємцем ведеться
у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
державну підтримку малого
підприємництва» фізичні особи,
зареєстровані як суб'єкти
підприємницької діяльності, є
суб'єктами малого підприємництва. З
огляду на це суд правильно вважав, що
зміст зазначених правових норм
свідчить про те, що вимоги відносно
ведення обліку товарних запасів мають
виключення і не розповсюджуються на
певних суб'єктів підприємницької
діяльності, до яких можна віднести
суб'єктів підприємницької діяльності,
що перебувають на спрощеній системі
оподаткування. А оскільки позивач
знаходиться на загальній системі
оподаткування, то відповідно на неї
поширюються вимоги п.12 ст. З Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» щодо ведення
обліку товарних запасів.

Відповідно до п. 2 ст. З Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності
ведуть Книгу обліку доходів і витрат,
форма якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом ГДПІ
України від 21.04.1993р. № 12, порядок
ведення якої не передбачає таких граф,
як «найменування продукції (товару)»,
відповідно Книга в даному випадку не
може слугувати доказом ведення чи не
ведення обліку товарних запасів,
натомість таким доказом є накладні та
товарно-транспортні накладні на товар,
що знаходиться за місцем його
реалізації.

Колегія суддів погоджується з доводами
суду першої інстанції, що посилання
позивача на той факт, накладні на товар
(видаткова та податкова) від 18.12.2010р.
перебували у неї у зв'язку з
підготовкою для здачі податкової
декларації з ПДВ за січень 2011р. не
заслуговують на увагу, бо податковій
декларації містяться лише дані про
видані та отримані податкові накладні,
відповідно необхідності використання
видаткових накладних для її підготовки
немає. Більше того податкова
декларація з ПДВ за січень 2011 року була
подана позивачем до Луцької ОДПІ
21.02.2011р., в той час як фактична перевірка
проводилась 25.02.2011р.

Тому, суд першої інстанції
обгрунтовано вважав доведеним
вчинення позивачем порушення у вигляді
не ведення обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації на загальну суму
639грн., відповідно правомірним є і
застосування до неї податковим органом
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
1278грн. на підставі ст.20 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», згідно з якою до суб'єктів
господарювання, що здійснюють
реалізацію товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд першої інстанції вірно
відхилив доводи позивача, як на
підставу для скасування податкового
повідомлення-рішення № від
12.03.2011р., про певні порушення
відповідачем при проведенні перевірки,
розгляді заперечення на акт перевірки
та винесенні податкового
повідомлення-рішення, оскільки
відповідно до пп.80.2.6 п.80.2 ст.80
Податкового кодексу України фактична
перевірка може проводитися на підставі
рішення керівника органу податкової
служби, оформленого наказом, копія
якого вручається платнику податків або
його уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки, у разі виявлення за
результатами попередньої перевірки
порушення законодавства з питань,
визначених у пункті 75.1.3. Згідно з пп.75.1.3
п.75.1 ст.75 ПК України фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
органом державної податкової служби
щодо дотримання порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

У даному випадку судом першої
інстанції з'ясовано, що згідно копії
акту перевірки з питань дотримання
підприємцем ОСОБА_1 в магазині за
адресою: АДРЕСА_1, порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій від
27.01.2010р. №94/23-723, податковим органом
констатовано порушення позивачем п.п. 1,
2, 6, 13 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» в зв'язку з чим
винесено рішення № від 15.02.2010р.
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1205грн. Таким чином,
попередньою перевіркою позивача було
виявлено порушення законодавства з
питань, визначених у пункті 75.1.3 ПК
України, а саме: щодо дотримання
порядку здійснення розрахункових
операцій, тобто фактична перевірка
правомірно була проведена на підставі
наказу голови ДПА у Рівненській
області №47 від 15.02.2011р. з посиланням на
пп.80.2.6 п.80.2 ст.80 ПК України і тому
формулювання в направленнях на
перевірку від 22.02.2011р. жодним чином не
суперечить вказаному вище наказу.

Згідно п. 80.7 ст.80 Податкового кодексу
України фактична перевірка
проводиться двома і більше посадовими
особами органу державної податкової
служби у присутності посадових осіб
суб'єкта господарювання або його
представника та/або особи, що фактично
здійснює розрахункові операції.
Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України
посадові особи органу державної
податкової служби вправі приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки за наявності підстав для її
проведення, визначених цим Кодексом, і
фактичної перевірки, яка проводиться з
підстав, визначених цим Кодексом, та за
умови пред'явлення направлення на
проведення такої перевірки, в якому
зазначаються дата видачі, найменування
органу державної податкової служби,
реквізити наказу про проведення
відповідної перевірки, найменування та
реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка
якого проводиться (прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи - платника
податку, який перевіряється), мета, вид
(планова або позапланова), підстави,
дата початку та тривалість перевірки,
посада та прізвище посадової
(службової) особи, яка проводитиме
перевірку. Направлення на перевірку у
такому випадку є дійсним за наявності
підпису керівника органу державної
податкової служби або його заступника,
що скріплений печаткою органу
державної податкової служби.
Непред'явлення платнику податків (його
посадовим (службовим) особам або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) направлення на
проведення перевірки або пред'явлення
направлення, оформленого з порушенням
вимог, установлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки. При пред'явленні
направлення платнику податків та/або
посадовим (службовим) особам платника
податків (його представникам або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) такі особи
розписуються у направленні із
зазначенням свого прізвища, імені, по
батькові, посади, дати і часу
ознайомлення. Отже у випадку наявності
під час проведення перевірки особи, яка
фактично проводить розрахункові
операції, вручення такій особі
належним чином оформлених направлень
на перевірку, проведення фактичної
перевірки є правомірним.

Судом з'ясовано, що у копіях направлень
на перевірку від 22.02.2011р. №№ 243/23-719,
244/23-719 міститься запис про те, що
продавець ОСОБА_2 з направленнями та
наказом ознайомлена, копію наказу
отримала із зазначенням дати - 25.02.2011р.,
тому суд першої інстанції правильно
вважав, що були дотримані всі вимоги
чинного законодавства України в
частині вручення направлень на
перевірку та ознайомлення з наказом
про проведення перевірки.

Крім того згідно п.86.5 ст.86 ПК України
акт (довідка) про результати фактичних
перевірок, визначених статтею 80 цього
Кодексу, складається у двох
примірниках, підписується посадовими
особами органів державної податкової
служби, які проводили перевірку,
реєструється не пізніше наступного
робочого дня після закінчення
перевірки. Акт (довідка) про результати
зазначених перевірок підписується
особою, яка здійснювала розрахункові
операції, платником податків та його
законними представниками (у разі
наявності). Відповідно до п.86.7 ст.86 ПК
України у разі незгоди платника
податків або його законних
представників з висновками перевірки
чи фактами та даними, викладеними в
акті (довідці) перевірки, вони мають
право подати свої заперечення протягом
п'яти робочих днів з дня отримання акта
(довідки).

Оскільки особа, яка проводила
розрахункові операції підписала акт
перевірки 25.02.2011р., то суд вірно вважав,
що подавши 04.03.2011р. заперечення на даний
акт, підприємець ОСОБА_1 пропустила
5-денний термін для подачі такого
заперечення.

При цьому суд першої інстанції
правильно вважав, що заперечення на акт
перевірки повинні були бути надіслані
після надходження Луцькою ОДПІ до ДПА у
Рівненській області, бо відповідно до
п.1.26 Методичних рекомендацій щодо
порядку взаємодії між підрозділами
органів державної податкової служби
України при організації та проведенні
перевірок платників податків,
затверджених наказом ДПА України від 27
травня 2008 року №355, у разі надання
заперечень платником податків до
органу ДПС, на обліку в якому він
перебуває, зазначені заперечення
надсилаються для розгляду до органу
ДПС, що здійснював (очолював) перевірку,
однак, враховуючи, що на вимогу ДПА
України такі заперечення позивача були
розглянуті ДПА у Волинській області і
яка своїм листом від 18.04.2011р. №Б/252/23-409
підтвердила пропуск позивачем
5-денного строку на подачу заперечень
на акт перевірки від 25.02.2011р. Відповідно
правильним є висновок суду про те, що
допущене Луцькою ОДПІ порушення не є
підставою для задоволення позовних
вимог.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2011 року по справі № 2а/0370/777/11 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин