Справа № 2а-648/09
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/17702/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Островича С.Е., Степашка О.І.,
Федорова М.О.

розглянула в порядку попереднього
провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня
2009 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 травня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Бабушкінської районної у місті
Дніпропетровську ради про стягнення
грошової допомоги по догляду за
дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1)
звернулась до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Бабушкінської
районної у місті Дніпропетровську ради
(далі - УПСЗН Бабушкінської районної у
м. Дніпропетровську ради) в якому
просить про стягнути грошову допомогу
по догляду за дитиною за 2007, 2009 роки та
зобов'язати виплачувати допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до статті 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", починаючи з 01.01.2009 у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня
2009 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано бездіяльність
відповідача протиправною та
зобов'язано донарахувати та виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до статті 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 у
сумі 2166,12 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 травня 2010 року апеляційну скаргу
УПСЗН Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради залишено без
задоволення, а постанову
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 жовтня 2009 року -
залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій
просить скасувати постанову
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 жовтня 2009 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 травня 2010 року та прийняти нове
рішення, яким повністю задовольнити її
позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Позивач є матір'ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
перебуває на обліку в Управлінні з
грудня 2006 року.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 року відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
громадяни України, в сім'ях яких
виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Частиною першою статті 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до пункту 3 розділу VIII
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
розмір державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбаченої статтею 15 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік у
відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму,
але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам
зазначеного прожиткового мінімуму, а з
1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього
прожиткового мінімуму.

Пунктом 14 статті 71 Закону України "Про
державний бюджет України на 2007 рік" дію
частини першої статті 15 та пункту 3
розділу VIII "Прикінцеві положення"
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 14 статті 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року вихідним
критерієм обрахунку допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виступав прожитковий
мінімум для дітей віком до 6 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
обґрунтованість позовних вимог щодо
неправомірності не виплати
відповідачем допомоги у відповідності
до статті 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" за
період з 09.07.2007 по 31.12.2007.

Щодо решти позовних вимог, то колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про їх
необґрунтованість з огляду на
нижченаведене.

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
внесено зміни до частини 1 статті 15 та
пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві
положення" Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми", а саме:
частину першу статті 15 викладено в
такій редакції: "Допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень".

Пункт 3 розділу VIII "Прикінцеві
положення" викладено у такій редакції:
"Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців".

Зазначені норми Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" Рішенням
Конституційного Суду України такими,
що суперечать Конституції України (є
неконституційними) не визнавались.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" було
встановлено, що розділ ІІ цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Статтею 46 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2009 рік" установлено,
що у 2009 році допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми законів про Державний
бюджет неконституційними не
визнавалися.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№1751 "Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми".

Враховуючи те, що відповідач в 2009 році
виплачував допомогу у розмірах,
встановлених у статті 15 Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
та у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2001 року № 1751 "Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми",
суди дійшли вірного висновку щодо
правомірності дій відповідача у
зазначеному році.

Аналогічний правовий висновок
викладений у постанові Верховного Суду
України від 19.11.2013 та полягає в тому, що
виплата передбаченої статтею 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
зокрема, у 2009 році здійснюється у
розмірах і порядку, визначених
Порядком призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№1751 (у редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
необґрунтованість позовних вимог в
частині виплат за 2009 рік.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, постанову Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 жовтня 2009 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 травня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді С.Е. Острович О.І. Степашко М.О.
Федоров