Справа № К/9991/17105/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/9991/17105/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 травня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2012 року у справі №2а-4874/11/2670
за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправним та скасування
розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року позивачі звернулись з
позовом до Київської міської державної
адміністрації про визнання
протиправним та скасування
розпорядження від 08.04.2010 року №230 «Про
відмову в реєстрації Статуту
релігійної громади «Асоціація Святого
Духа за об'єднання світового
християнства» (у Оболонському районі м.
Києва)».

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили, що безпідставна відмова
відповідача в реєстрації Статуту
призвела до порушення прав Асоціації,
співзасновників та її членів, зокрема,
без реєстрації вони позбавлені
можливості здійснювати дії, які
необхідні для проведення релігійної
діяльності навіть на самому базовому
рівні.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 травня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2012
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій
позивачі звернулись з касаційною
скаргою, у якій просять скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанції, та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що при прийнятті зазначених судових
рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 27 січня 2010 року
загальними зборами віруючих громадян у
складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 прийнято
Статут релігійної громади «Асоціація
Святого Духа за об'єднання світового
християнства» в Оболонському районі м.
Києва та подано заяву про реєстрацію
Статуту до Київської міської державної
адміністрації.

Київською міською державною
адміністрацією, а саме структурним
підрозділом у справах національностей
та релігій направлено запит № 051-1793 від
31 липня 2007 року до Державного комітету
України у справах національностей та
релігій щодо проведення
релігієзнавчої експертизи.

Листом від 30 серпня 2007 року № 10/413-57
Державний комітет України у справах
національностей та релігій повідомив
Київську міську державну
адміністрацію про те, що «у віровченні
вказаної релігійної організації
велика увага приділяється проблемам
сім'ї та шлюбу, які проголошені
невід'ємною частиною системи спасіння,
Мун вчить, що всі прихильники Церкви
Єднання, які бажають одружитися, мають
пройти через відповідний шлюбний
обряд. Тільки з благословення самого
Муна підбираються шлюбні пари», що в
свою чергу порушує статті 5, 7, 24
Сімейного Кодексу України.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 8 квітня 2010
року №230 позивачам відмовлено в
реєстрації Статуту релігійної громади
«Асоціація Святого Духа за об'єднання
світового християнства» в
Оболонському районі м. Києва на
підставі статті 15 Закону України від 23
квітня 1991 року № 987-XII «Про свободу
совісті та релігійні організації».

Суди першої та апеляційної інстанцій
відмовили у задоволенні позовних вимог
з підстав правомірності прийнятого
відповідачем розпорядження, оскільки
статут релігійної громади (положення)
суперечить чинному законодавству.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суддів та
вважає їх обґрунтованими, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
об'єднання громадян» громадською
організацією є об'єднання громадян для
задоволення та захисту своїх законних
соціальних, економічних, творчих,
вікових, національно-культурних,
спортивних та інших спільних
інтересів.

Згідно ст. 13 даного Закону, об'єднання
громадян діє на основі статуту або
положення. Статутний документ
об'єднання громадян не повинен
суперечити законодавству України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» релігійні організації в
Україні утворюються з метою
задоволення релігійних потреб
громадян сповідувати і поширювати віру
і діють відповідно до своєї
ієрархічної та інституційної
структури, обирають, призначають і
замінюють персонал згідно із своїми
статутами (положеннями). Релігійними
організаціями в Україні є релігійні
громади, управління і центри,
монастирі, релігійні братства,
місіонерські товариства (місії),
духовні навчальні заклади, а також
об'єднання, що складаються з
вищезазначених релігійних
організацій. Релігійні об'єднання
представляються своїми центрами
(управліннями). На інші організації,
утворені за релігійною ознакою, дія
цього Закону не поширюється.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено,
що релігійна громада є місцевою
релігійною організацією віруючих
громадян одного й того ж культу,
віросповідання, напряму, течії або
толку, які добровільно об'єдналися з
метою спільного задоволення
релігійних потреб. Держава визнає
право релігійної громади на її
підлеглість у канонічних і
організаційних питаннях будь-яким
діючим в Україні та за її межами
релігійним центрам (управлінням) і
вільну зміну цієї підлеглості.
Повідомлення державних органів про
утворення релігійної громади не є
обов'язковим.

Отже, зі змісту вказаних положень
вбачається, що однією з ознак
релігійної організації є її
віросповідна приналежність,
об'єднуватись можуть віруючі громадяни
одного й того ж культу, віросповідання,
напряму, течії або толку, які
добровільно об'єдналися з метою
спільного задоволення релігійних
потреб. Статут (положення) релігійної
організації не повинен суперечити
чинному законодавству.

Як встановлено судами, релігійна
громада «Асоціація Святого Духа за
об'єднання світового християнства» є
місцевою організацією віруючих
громадян християнського
віросповідання. Мета діяльності
Громади полягає у сповіданні та
поширені християнського віровчення
Громади, сприянні міжконфесійній
співпраці церков.

Під час розгляду справи представниками
позивачів не заперечувалося, що метою
діяльності релігійної громади
«Асоціація Святого Духа за об'єднання
світового християнства»в Оболонському
районі м. Києва, є саме об'єднання
віруючих різних релігійних напрямків і
конфесій.

Колегія суддів вважає вірними висновки
судів, що зазначення у Статуті
релігійної громади «Асоціація Святого
Духа за об'єднання світового
християнства» християнського
віросповідання не може вважатись
приналежністю до одного й того ж
культу, віросповідання, напряму, течії
або толку. Реєстрація міжконфесійних
релігійних громад, члени яких належать
до різних церков та релігійних
організацій, чинним законодавством
України не передбачена.

Поряд з цим, судами також встановлено,
що до Київської міської державної
адміністрації надходили скарги на
діяльність релігійної громади
«Асоціація Святого Духа за об'єднання
світового християнства», у яких йшлося
про деструктивний вплив на особистість
учасників семінарів, які проводяться
релігійною громадою, що є одним із
етапів культової практики Церкви
Єднання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з позицією судів першої
та апеляційної інстанції про
правомірність прийнятого відповідачем
розпорядження від 08.04.2010 року №230,
оскільки надання статусу юридичної
особи зазначеній релігійній громаді
створило б умови можливості
некваліфікованої діяльності
служителів церкви та процесів
неконтрольованого впливу на громадян.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої та апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 травня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: