Справа № 541/566/14-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.Справа № 541/566/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області на постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18.04.2014р. по справі №
541/566/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області

про визнання дій неправомірними та
покладення зобов'язання вчинити певні
дії,

ВСТАНОВИЛА:

05 березня 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту
- позивач, ОСОБА_1) звернувся до
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Миргороді та Миргородському районі
Полтавської області (далі по тексту -
відповідач, УПФУ в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області), в якому просив суд:

- визнати дії відповідача про відмову
в перерахунку позивачу щомісячного
довічного грошового утримання
незаконними, необгрунтованими та
такими, що порушують його права
громадянина;

- зобов`язати УПФУ в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області провести перерахунок позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
визначеному ст..ст.129, 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», тобто
у розмірі 80% грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді, а
саме із суми 16058 грн. без обмеження
граничного розміру.

- стягнути з відповідача всю суму
заборгованості з 01.01.2013 року по день
винесення рішення по даній справі та
зобов`язати виплатити заборгованість
одним платежем у місячний термін.

Постановою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18.04.2014 року по справі №
541/566/14-а адміністративний позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Миргороді та Миргородському районі
про визнання дій неправомірними і
покладення зобов'язання вчинити певні
дії задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Миргороді та
Миргородському районі щодо відмови
ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці відповідно до вимог ст. ст. 129,
138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів" період з 05 вересня 2013
року неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Миргороді
Миргородському районі здійснити
перерахунок та виплачувати ОСОБА_1
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці у розмірі,
передбаченому ст. ст. 129, 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", без обмеження його
максимального розміру, тобто, в розмірі
80 відсотків грошового утримання судді
(суддівської винагороди), який працює
на відповідній посаді, зазначеного в
довідці територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області № 58 від
18.01.2013 року, а саме: з суми 16058 гривень та
з врахуванням раніше виплачених йому
коштів, починаючи з 05 вересня 2013 року і
до наступного перерахунку, пов'язаного
із змінами розміру суддівської
винагороди працюючих суддів на
відповідній посаді.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Миргороді
Миргородському районі виплатити
позивачу протягом сорока п'яти днів, з
дня набрання цією постановою законної
сили, заборгованість щомісячного
довічного грошового утримання, яка
полягає в різниці сум щомісячного
довічного грошового утримання,
підлягаючих виплаті згідно цієї
постанови та вже виплачених сум за
період з 05 вересня 2013 року до дня
набрання цією постановою чинності.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18.04.2014 року по справі №
541/566/14-а та прийняти нове судове
рішення.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказав на порушення
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права.
Зазначив, що перерахунок довічного
грошового утримання суддям у
відставці органами Пенсійного фонду
України не проводиться. Таким чином,
вважає судове рішення ухваленим
помилково.

До суду апеляційної інстанції подано
клопотання представника відповідача з
проханням розглянути справу у його
відсутність.

Позивач надіслав до суду заперечення
на апеляційну скаргу, в яких просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін, справу розглянути
у його відсутність. Вважає постанову
суду першої інстанції законною,
обґрунтованою та вмотивованою.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач відповідно до
Постанови Верховної Ради України від
18.03.2004 року № 1635-4 був звільнений із
посади судді Миргородського міського
суду Полтавської області у зв'язку з
виходом у відставку, маючи при цьому
стаж роботи судді 20 років 8 місяців 23
дні (а.с. 6, 7-10, 11).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебуває на обліку Пенсійного
фонду України в м. Миргороді та
Миргородському районі і одержує
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці відповідно до Закону
України "Про статус суддів", розмір
якого з 01.01.2013 року становить 3688,61
гривень (а.с. 14).

За довідкою ТУ ДСА України в
Полтавській області від 18.01.2013 року
суддівська винагорода, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) довічного грошового
утримання суддям у відставці з 01.01.2013
року складає 16058 гривень ( а.с. 12 ).

05.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
йому розміру довічного грошового
утримання судді у відставці та просив
виплачувати йому його в розмірі 80% від
суддівської винагороди працюючого
судді, тобто, від 16058 гривень (а.с. 13 ).

Однак, відповідачем у проведенні
зазначеного перерахунку листом від
11.12.2013 року № 11541/04-24 було відмовлено з
посиланням на рішення Конституційного
Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013.
Зокрема, зазначено, що перерахунок
довічного грошового утримання суддям
у відставці органами Пенсійного фонду
України не проводиться.

Не погодившись з такими діями
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом про їх оскарження та
про зобов`язання здійснити перерахунок
та виплату довічного грошового
утримання судді в розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді, а саме із
суми 16058 грн., починаючи з 01.01.2013 року.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині визнання
протиправними дій відповідача щодо
відмови у проведенні перерахунку
довічного грошового утримання,
зобов`язання здійснити перерахунок та
виплату довічного грошового утримання
з 05.09.2013 року, виходячи із розміру 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді, а
саме із суми 16058 грн., суд першої
інстанції виходив з їх законності та
обґрунтованості.

Так, судом першої інстанції зазначено,
що стаж роботи позивача на посаді судді
становить більше двадцяти років.
Довідкою ТУ ДСА України в Полтавській
області від 18.01.2013 року визначено
суддівську винагороду позивача, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) довічного грошового
утримання суддям у відставці з 01.01.2013
року, що складає 16058 гривень. В зв'язку з
чим, позивач мав встановлене законом
право на перерахунок довічного
грошового утримання з 05.09.2014 року

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
позивача, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно зі ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У відповідності до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07 2010
року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Статтею 129 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено
вид, склад, розмір суддівської
винагороди, яка складається з
грошового утримання, яке включає в себе
посадовий оклад та доплати за вислугу
років, перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання безпосередньо
пов'язаний із розміром заробітної
плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд України
у мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне
довічне грошове утримання судді є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлюється у зв'язку з виконанням
ним своїх обов'язків щодо здійснення
незалежного, неупередженого та
справедливого правосуддя, а щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Відповідно до частини 4 статті 43 Закону
України "Про статус суддів" (в редакції
чинній на час призначення позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання) судді, який вийшов у
відставку, при наявності відповідного
віку і стажу роботи виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України "Про державну службу".
Судді у відставці, який має стаж роботи
на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді менше 20
років і досяг 55-річного віку (для жінок -
50 років), розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі, або,
за його вибором, призначається пенсія
на умовах, передбачених який статтею 37
Закону України "Про державну службу".

Частиною 3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" в редакції
Закону від 7 липня 2010 року № 2453-VI
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Разом з тим, Законом України від 8 липня
2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи", який
набрав чинності з 1 жовтня 2011 року,
частини третю і п'яту статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" викладено в новій редакції,
згідно з якою щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону). Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Аналізуючи зазначені норми, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
розрахунок розміру довічного
грошового утримання позивача слід
здійснювати з заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді,
відповідно до частини третьої статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону України від 8
липня 2011 року № 3668-VI.

Колегія суддів вказує на те, що позивач
має стаж роботи на посаді судді понад 20
років, а саме 20 років 8 місяців 23 дні,
відповідно до здійсненого
Миргородським міським судом
Полтавської області розрахунку стажу
роботи ОСОБА_1 як судді у відставці,
який дає право на відставку та
отримання довічного грошового
утримання, а отже щомісячне довічне
грошове утримання підлягає виплаті
позивачу у розмірі 80 відсотків
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи наявна копія
трудової книжки позивача (а.с.7-10), яка є
підтвердженням встановленого стажу
роботи.

Частиною четвертою статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" передбачено, що у разі зміни
розміру грошового утримання діючих
суддів Конституційного Суду України,
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок.

Відтак, розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
залежать від суми грошового утримання
діючого судді, з якої було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, та
виходячи з принципу єдності статусу
суддів, у разі підвищення розміру
грошового утримання діючого судді має
здійснюватись перерахунок раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Посилання відповідача на те, що
перерахунок довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України не
проводиться колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
відсутність встановленого порядку
проведення перерахунку не звільняє
відповідача від виконання вимог
Закону, яким чітко встановлений
порядок визначення розміру
щомісячного грошового утримання судді
у відставці.

Крім того, перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
передбачений на рівні підзаконного
нормативно-правового регулювання.
Зокрема, пунктами 3 і 4 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 №
384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2
(у редакції постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.02.2008 №
5-5), серед основних завдань і функцій
Пенсійного фонду України та його
органів на місцях є призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці та підготовка документів для
їх виплати.

Також додатком № 2 до Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №
3-1, встановлена форма довідки про
заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначаються відомості про заробітну
плату судді, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована в зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана.

Оскільки ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлений розмір щомісячного
грошового утримання судді у відставці
у відсотках від заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, то розмір щомісячного довічного
грошового утримання має збільшуватись
у разі збільшення розміру заробітної
плати відповідного судді.

Отже, відповідач повинен був
перерахувати розмір щомісячного
довічного грошового утримання у разі
зміни розміру заробітної плати судді
за зверненням позивача.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року (справа щодо
змін умов виплати пенсій і щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці) визнано такими, що не
відповідають Конституції (є
неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р.
№2453 в редакції Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 08.07.2011 року № 3668.

При цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Щодо обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч.5 ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", Конституційний Суд зазначив,
що в Рішенні від 18 червня 2007 року №
4-рп/2007 Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що‚
залишивши незмінним зміст права на
пенсію та щомісячне довічне грошове
утримання суддів, закон звузив обсяг
цього права, встановивши граничну межу
для таких виплат суддям (абзац шостий
підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної
частини).

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України вважає, що положення
третього речення частини п'ятої статті
138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668
стосовно встановлення максимального
розміру пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів суперечать
частині першій статті 126 Основного
Закону України.

Відповідно до частини другої статті 70
Закону України "Про Конституційний Суд
України" у разі необхідності
Конституційний Суд України може
визначити у своєму рішенні, висновку
порядок і строки їх виконання, а також
покласти на відповідні державні органи
обов'язки щодо забезпечення виконання
рішення, додержання висновку. У рішенні
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року вказано такий порядок
виконання цього Рішення:

- частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України‚ не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання";

- дія статті 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453;

- дія абзацу другого пункту 2 розділу II
„Прикінцеві та перехідні положення"
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Згідно з пп.3,4,5 Рішення Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року
положення Закону України „Про
судоустрій і статус суддів", „Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.

Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці,
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Таким чином з дати прийняття рішення
Конституційного суду слід
застосовувати ч.3 ст.138 цього Закону в
редакції згідно якої щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Отже, обчислення щомісячного довічного
утримання суддів у відставці повинно
здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
довідкою ТУ ДСА України в Полтавській
області від 18.01.2013 року визначено
суддівську винагороду позивача, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) довічного грошового
утримання суддям у відставці з 01.01.2013
року, що складає 16058 гривень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відмова відповідача у
проведенні позивачу перерахунку
розміру щомісячного грошового
утримання судді у відставці з 05.09.2013
року, виходячи з розміру 16058 грн., без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, згідно довідки ТУ ДСА
України в Полтавській області від
18.01.2013 року, є неправомірною, у зв'язку з
чим суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог в даній
частині.

Відповідно до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 КАС України передбачає здійснення
судочинства відповідно як Законів
України, так і міжнародних договорів,
згода на які надана BP України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів". При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про протиправність дій
відповідача щодо відмови позивачу у
здійсненні перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
постанова Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18.04.2014 року відповідає
вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Миргороді
та Миргородському районі Полтавської
області колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, п.1 ч.1
ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Миргороді
та Миргородському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18.04.2014р. по справі №
541/566/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.