Справа № 2а-2793/10/0370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/17416/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Державної податкової
адміністрації України, Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області про
зобов'язання вчинити певні дії,
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою правонаступника
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області - Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року позивач - ОСОБА_4
звернулася до суду першої інстанції з
позовом в якому просила зобов'язати
Державну податкову адміністрацію
України здійснювати облік позивача як
платника податків та інших
обов'язкових платежів за раніше
встановленою форою обліку (за
прізвищем, іменем, по-батькові та за
місцем проживання), а також знищити
облікову картку з особистими даними
позивача; зобов'язати Луцьку об'єднану
державну податкову інспекцію - вести
облік позивача як платника податків та
інших обов'язкових платежів за раніше
встановленими формами без
застосування ідентифікаційного номера
(за прізвищем, іменем, по-батькові та за
місцем проживання), зробити у паспорті
запис про наявність права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номера та завірити підпис
відповідальної особи круглою гербовою
печаткою, виключити з інформаційного
фонду Державного реєстру загальні
відомості про позивача, знищити
облікову картку з особистими даними
позивача.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем всупереч
вимог Порядку унесення відмітки до
паспорта громадянина України щодо
ідентифікаційного номера фізичної
особи платника податків та інших
обов'язкових платежів, затвердженим
наказом Державної податкової
адміністрації України та Міністерства
внутрішніх справ України від 19.10.2004
року № 602/1226 (тут і далі - Порядок, в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), подано не
повний пакет документів до заяви про
відмову від ідентифікаційного номеру.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року апеляційну скаргу позивача
задоволено частково, а саме:
Волинського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року скасовано та ухвалено нову про
часткове задоволення позовних вимог;
зобов'язано Державну податкову
адміністрацію України здійснювати в
подальшому облік позивача як платника
податків та інших обов'язкових
платежів за раніше встановленою формою
обліку (за прізвищем, іменем,
по-батькові та за місцем проживання);
зобов'язано Державну податкову
адміністрацію України видалити
облікову картку з особистими даними
позивача та інформацію про нього, що
була внесена до Державного реєстру;
зобов'язано Луцьку об'єднану державну
податкову інспекцію Волинської
області здійснювати в подальшому облік
позивача як платника податків та інших
обов'язкових платежів за раніше
встановленою формою обліку (за
прізвищем, іменем, по-батькові та за
місцем проживання); зобов'язано Луцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Волинської області зробити у паспорті
позивача на сторінці 7, 8 або 9 сторінці
запис про наявність права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номера та завірити підпис
відповідальної особи круглою гербовою
печаткою; у задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
мотивував своє рішення тим, що фізична
особа, яка через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомила про це органи
державної податкової служби, то з
Державного реєстру підлягає
виключенню вся інформація про таку
особу, а не лише її ідентифікаційний
номер. Пункту 1.3 Порядку суперечить
положенням Закону «Про Державний
реєстр фізичних осіб-платників
податків та інших обов'язкових
платежів», який має вищу юридичну силу,
а тому відповідачі неправомірно
відмовили позивачеві у виключенні з
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів всієї інформації
про них, що призвело до порушення їх
прав та свобод.

У поданій касаційній скарзі, Луцька
об'єднана державна податкова інспекція
Головного Управління Міндоходів у
Волинській області посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати зазначене
судове рішення, рішення суду першої
інстанції залишити в силі, як
скасованого помилково.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
Державна податкова адміністрація
України та Луцька об'єднана державна
податкова інспекція діяли в межах
наданих їм повноважень та у
відповідності із встановленим
Порядком, оскільки позивач
відмовляється вчинити дії, які
визначенні чинними нормативними
актами, та подати заяву встановленої
форми.

Касаційний розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Позивач є віруючою християнкою,
прихожанкою Свято-Марії
Магдалинського храму міста Луцька, що
підтверджується довідкою настоятеля
храму від 25.08.2010 року № 22 (а.с. 13).

Позивачем на адресу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції та
Державної податкової адміністрації
України надсилались заяви довільної
форми про вилучення з Державного
реєстру присвоєного їй
ідентифікаційного номера та
інформації щодо неї (а.с. 8,11).

На зазначені заяви Луцька об'єднана
державна податкова інспекція листом
від 21.05.2010 року №8468/Ф/29-032 (а.с. 12) та
Державна податкова адміністрація
України листом від 11.05.2010 року №
3121/Ф/292115 (а.с. 9) повідомили, що право на
здійснення платежів без
ідентифікаційного номеру позивач може
реалізувати виключно за процедурою,
передбаченою Порядком.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Функції по контролю за дотриманням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків та
інших обов'язкових платежів, а також
обліку платників податків - фізичних
осіб, покладено на державні податкові
органи.

Автоматизованим банком даних,
створеним для забезпечення єдиного
державного обліку фізичних осіб, які
зобов'язані сплачувати податки, збори,
інші обов'язкові платежі до бюджетів та
внески до державних цільових фондів у
порядку і на умовах, що визначаються
законодавчими актами України є
Державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів (далі - Державний
реєстр).

Частиною другою статті 1 Закону України
«Про Державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів» (тут і далі в
редакції чинній станом на момент
звернення позивача до суду першої
інстанції) встановлено, що для осіб,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи,
зберігаються раніше встановлені форми
обліку платників податків та інших
обов'язкових платежів. У паспортах
зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номера.

На виконання вимог цього Закону було
розроблено та затверджено Порядок.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про Державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів», до Державного
реєстру не вноситься інформація про
осіб, які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи.

Пунктом 1.5 Порядку встановлено, що
особа, яка через свої релігійні або
інші переконання відмовляється від
ідентифікаційного номера, у разі
наявності в неї ідентифікаційного
номера, повідомляє про це в формі заяви
орган державної податкової служби за
своїм місцем реєстрації. Форма такої
заяви наводиться в додатку 2 до Порядку.

Отже, відмовляючи позивачу в
задоволенні заяви, відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки, позивач не дотримався
визначеного законодавством Порядку
відмови від ідентифікаційного номера
то відповідачі не порушили його прав і
свобод та не допустили звуження їх
змісту чи обсягу, що правильно
встановлено судом першої інстанції.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
рішення суду першої інстанції
вбачається, що при його ухвалені, суд не
допустив порушень норм матеріального
та процесуального права, які могли б
бути підставою для скасування чи зміни
судового рішення, та воно ухвалено
відповідно до закону і скасоване
помилково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 226, 230, 231
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Волинській області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у справі № 2793/10/0370 скасувати, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року в даній справі залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска