Справа № 2а-1583/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Справа № 122679/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 20 травня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про визнання незаконними дій
щодо припинення виплати пенсії,
зобов'язання відновити статус
пенсіонера та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року позивач - ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області, в якому
просить визнати неправомірними дії
відповідача по зупинці виплати йому
пенсійного забезпечення в порушення
Закону, а його протокольне рішення від
02.08.2010 року про припинення йому виплати
пенсійного забезпечення з 01.08.2010 року
нечинним; зобов'язати відповідача
відновити його статус пенсіонера і
здійснити виплату пенсійного
забезпечення з часу припинення його
виплати з 01.08.2010 року по даний час;
стягнути на його користь моральну
шкоду в розмірі 10, 000 грн.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 20 травня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2010 року
скасовано постанову Волинського
окружного адміністративного суду, якою
визнані протиправними та скасовано
накази про притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення його з органів внутрішніх
справ, прийнято нову постанова про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції зазначає, що
пенсія ОСОБА_1 була призначена і
виплачувалась у зв'язку з поновленням
його на роботі за рішенням суду та
досягненням на підставі даного рішення
вислуги років.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення
суду, яким ОСОБА_1 було поновлено на
роботі, на підставі якого позивач набув
необхідної вислуги років, у зв'язку з
чим йому була призначена і
виплачувалась пенсія за вислугою
років, було скасовано, тому відсутні
правові підстави для призначення і
виплати пенсії позивачу, оскільки
почав діяти наказ про його звільнення і
на час його винесення ОСОБА_1 не набув
права на її призначення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, винесеною із не
відповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 20 травня 2011
року та прийняти нову постанову, якою
повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2010 року
він не був позбавлений періоду
проходження служби в органах
внутрішніх справ, і ця постанова суду,
як доказ, не містить предмету
доказування про наявність періоду
проходження ним служби в органах
внутрішніх справ чи про позбавлення
певного періоду служби, а нею лише
скасовувалась постанова суду першої
інстанції.

Апелянт стверджує, що судом першої
інстанції було встановлено, що
призначення пенсійного забезпечення
для позивача відбулось у березні 2010
року за поданням третьої особи цієї
справи до пенсійного фонду України, у
зв'язку з наявністю у нього необхідної
вислуги більше 20 років на день його
звільнення з органів внутрішніх справ,
як за власним бажанням, яке відбулось
19.03.2010 року, а тому позбавлення його
періоду і часу його служби за поданням
третьої особи і припинення виплати
пенсійного забезпечення, яке відбулось
відповідачем 01.08.2010 року, є
неправомірним.

Посилається на те, що при наявності в
особи вислуги 20 років і більше в
органах внутрішніх справ, ніякі інші
докази, не можуть служити підставою для
позбавлення її права уже призначеного
пенсійного забезпечення і припинення
його виплати, чи зменшення трудового
стажу для цього, окрім таких, які
надають для цього таке право
безпосередньо.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що старший
прапорщик міліції - ОСОБА_1, міліціонер
взводу №3 відділення №2 СРСМ «Грифон»
УМВС України у Волинській області,
відповідно до наказу УМВС України у
Волинській області від 16.03.2010 року за
№93 о/с звільнений в запас за ст. 63 ж (за
власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВСУ.

З 18.03.2010 року ОСОБА_1 перебував на обліку
в Головному управлінні Пенсійного
фонду України у Волинській області і
отримував пенсію за вислугою років
відповідно до п. «а» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Головним управлінням Пенсійного фонду
України у Волинській області
протоколом від 02.08.2010 року було
прийняте рішення про припинення
виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2010 року, у
зв'язку з переглядом та зміною вислуги
років.

Рішення Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про припинення виплати пенсії
ОСОБА_1 з 01.08.2010 року мотивоване тим, що
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 19.01.2010 року
визнано протиправним і скасовано
накази начальника УМВС України у
Волинській області №728 від 30.09.2009 року
та № 181 о/с-від 19.10.2009 року про
застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення та
звільнення його з органів внутрішніх
справ. Поновлено на роботі в органах
внутрішніх справ старшого прапорщика
міліції ОСОБА_1 на посаду старшини
групи ресурсного забезпечення
спеціальної роти судової міліції
«Грифон» УМВС України у Волинській
області з 21.10.2009 року.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2010
року вказану постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
19.01.2010 року скасовано та прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено. Постанова
апеляційного суду набрала законної
сили.

На підставі рішення суду, 16.07.2010 року за
№277 о/с управлінням УМВС в області був
виданий наказ, яким попередні накази
скасовано, а наказ №181 о/с від 19.10.2009
року у частині звільнення з органів
внутрішніх справ з 21 жовтня 2009 року за
п.63 «є» (за порушення дисципліни) ОСОБА_1
слід вважати чинним.

Згідно наказу №181 о/с від 19.10.2009 року
позивач був звільнений у запас
Збройних сил за п.63 «є» (за порушення
дисципліни). А вислуга на день
звільнення складала: календарна - 19
років 04 місяця 17 днів, в пільговому
обчисленні - 19 років 10 місяців 19 днів.

Відповідно до п.«а» ст.12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» пенсія за
вислугу років призначається особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, іншим особам,
зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2
цього Закону, незалежно від віку в разі,
якщо вони мають на день звільнення зі
служби вислугу 20 років і більше, за
винятком осіб, зазначених у частині
третій статті 5 цього Закону.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 дійсно проходив службу у
відділенні №2 Взводу №3 СРСМ «Грифон»
УМВС України у Волинській області на
посаді міліціонера з 21.10.2009 року по
17.03.2010 року, та що не заперечується
відповідачем.

Враховуючи вищенаведене суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що вислуга років ОСОБА_1 станом на 17.03.2010
року для призначення пенсії складала 19
років 09 місяців 20 днів, в пільговому
обчисленні 20 років 03 місяців 14 днів, що
дає йому право на призначення та
виплату пенсії відповідно до п.«а» ст.12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 23
Цивільного кодексу України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Пунктом 4 ч. 2 ст. 23 цього Кодексу
встановлено, що моральна шкода полягає
у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

При вирішенні питання про з'ясування
фактів, з якими закон пов'язує
відшкодування моральної шкоди, слід
виходити з вимог ст. 1167 Цивільного
кодексу України, в якій визначені
підстави відповідальності за моральну
шкоду.

Частиною першою даної статті
встановлено, що моральна шкода, завдана
фізичній чи юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні, яким є ступінь
вини заподіювача, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини.

Таким чином, вирішуючи питання про
відшкодування моральної шкоди,
апеляційний суд зазначає, що відсутні
достатні правові підстави для
задоволення позовних вимог у цій
частині з мотивів недоведеності
позивачем факту заподіяння моральної
шкоди, причинно-наслідкового зв'язку
між неправомірними діями відповідачів
та завданою моральною шкодою, а також
її розміру.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1
ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 20 травня 2011
року у справі №2а-1583/11/0308 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про визнання незаконними дій
щодо припинення виплати пенсії,
зобов'язання відновити статус
пенсіонера та відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області щодо припинення
виплати ОСОБА_1 пенсійного
забезпечення з 01.08.2010 року.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 28.05.2014 року.