Справа № К/9991/1222/12-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/1222/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області та Відділу державної
виконавчої служби Лутугинського
районного управління юстиції в
Луганській області про визнання
протиправною та скасування вимоги,
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження, зобов'язання
вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 пред'явила у
суді позов до Управління Пенсійного
фонду України в Лутугинському районі
Луганської області (далі - Управління
ПФУ) та Відділу державної виконавчої
служби Лутугинського районного
управління юстиції в Луганській
області (далі - Відділ ДВС), в якому
просила:

- визнати протиправною та скасувати
вимогу Управління ПФУ № Ф71У
від 1 червня 2011 року про сплату боргу,
якою їй визначено до сплати
заборгованість із страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (далі - страхові внески) у
розмірі 1 735 гривень 80 копійок;

- зобов'язати Управління ПФУ прийняти
рішення про скасування недоїмки зі
страхових внесків у розмірі 1 735 гривень
80 копійок;

- визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу ДВС ВП № 26908397
від 8 червня 2011 року про відкриття
виконавчого провадження з виконання
вимоги Управління ПФУ № Ф71У від 1
червня 2011 року про стягнення з неї
заборгованості з страхових внесків у
розмірі 1 735 гривень 80 копійок.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 13
вересня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 листопада
2011 року, ОСОБА_4 в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 посилається на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування ухвалених ними рішень та
прийняття нової постанови про
задоволення позову.

Управління ПФУ та Відділ ДВС своїм
правом подати заперечення на касаційну
скаргу не скористалися.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
рішення, що приймалися під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 28 серпня
2003 року зареєстрована Лутугинською
районною державною адміністрацією
Луганської області як фізична особа -
підприємець; обрала особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок);
перебуває на обліку у позивача, як
платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно з пунктом третім частини першої
статті 11 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058-ІV) загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До 17 липня 2010 року підпункт 4 пункту 8
Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону
№ 1058-ІV діяв у наступній редакції:
"фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
придбання спеціального торгового
патенту), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачували страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом у фіксованому розмірі".

Законом України від 08 липня 2010 року №
2461-VI "Про внесення змін до законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", який
набрав чинності 17 липня 2010 року,
підпункт 4 пункту 8 Розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV
викладено у новій редакції і
передбачено, що "фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Підпункт 4 пункту 8 Розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону №
1058-ІV діяв у такій редакції до 1 січня
2011 року.

Таким чином, в період з 17 липня 2010 року
по 1 січня 2011 року позивач була
зобов'язана сплачувати страховий
внесок в розмірі не менше мінімального
розміру страхового внеску.

Згідно з абзацом п'ятим пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України від 8 липня 2010 року №
2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, нарахованої
та/або не сплаченої у період до 1 січня
2011 року, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості.

Оскільки у встановлений строк внески у
потрібному розмірі позивачем не були
сплачені, відповідач правомірно виніс
вимоги про зобов'язання перерахувати
спірні кошти, а саме: повідомлення № Ф-71
від 10 травня 2011 року на
суму боргу 1 735 гривень 80 копійок (згідно
повідомлення про вручення поштових
відправлень отримано ОСОБА_5 14
травня 2011 року) та № Ф-71У від 1 червня 2011
року на суму боргу 1 735 гривень 80
копійок.

Своїм правом на оскарження зазначених
вимог у встановленому Законом порядку
ОСОБА_5 не скористалася, а тому
заборгованість у розмірі 1 735 гривень 80
копійок вважається узгодженою і
підлягає, у разі несплати в
добровільному порядку, примусовому
стягненню.

Відповідно до законодавства, що діяло
на час виникнення заборгованості,
умови і порядок виконання рішень
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню, у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначалися
Законом України від 21 квітня 1999 року №
606-ХІV "Про виконавче провадження" (далі -
Закон № 606-ХІV).

Згідно зі статтею 1 Закону № 606-ХІV,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 25 Закону № 606-ХІV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Судами встановлено, що постановою
державного виконавця Відділу ДВС від 8
червня 2011 року ВП № 26908397 відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання вимоги Управління ПФУ від
1 червня 2011 року №Ф-71У про
стягнення з ОСОБА_4 на його користь
заборгованості з страхових внесків у
розмірі 1735 гривень 80 копійок.

З огляду на наведені правові норми та,
враховуючи встановлені обставини
справи, суди дійшли обґрунтованого
висновку про правомірність постанови
державного виконавця Відділу ДВС від 8
червня 2011 року ВП № 26908397 про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання вимоги Управління ПФУ від 1
червня 2011 року № Ф-71У, оскільки вона
відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV є
виконавчим документом, примусове
виконання якої покладається на
державну виконавчу службу.

Отже, при вирішенні даного спору суди
надали вірну юридичну оцінку
обставинам у справі та дійшли
правильного висновку щодо
обґрунтованості позовних вимог.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4
висновку судів попередніх інстанцій не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
помилковому тлумаченні наведених
правових норм.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення судів
попередніх інстанцій є законними і не
підлягають скасуванню, оскільки при їх
постановленні суди, всебічно
перевіривши обставини справи, вирішили
спір у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин; в
судових рішеннях повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, їх висновки щодо встановлених
обставин і правові наслідки є
правильними, а доводи касаційної
скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 13
вересня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников