Справа № 819/915/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/800/21942/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:Головуючого
судді:Вербицької О.В.Суддів:
Маринчак Н.Є. Муравйова О.В.,за участю:
секретаря - Горголь І.С.

представника позивача - Гоцка Р.В.

представника відповідача - Ямнюка І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Гусятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
27.08.2013 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.

у справі № 819/915/13-а

за позовом Фермерського господарства
«Науково-виробниче об'єднання «Мрія»

до Гусятинської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фермерське господарство
«Науково-виробниче об'єднання «Мрія»
(далі - позивач, ФГ «НВО «Мрія»)
звернулось до суду з позовом до
Гусятинської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, Гусятинська МДПІ)
про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 р.
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Гусятинської
МДПІ від 13 березня 2012 року № , №
, № , №.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 р.
залишити без змін.

У касаційній скарзі Гусятинська ОДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ФГ «НВО «Мрія», посилаючись на
те, що касаційна скарга є
необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р. -
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників позивача та відповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Гусятинською МДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФГ «НВО «Мрія» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.11.2011 року по
30.09.2012 року, за результатами якої
складено акт від 18.02.2013 р. № 75/22-36145713.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5
ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
суму ПДВ, яка підлягає сплаті до
бюджету в сумі 8 984 697 грн.; п. 185.1 ст. 185, п.
187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198, п. 209.2 от. 209
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму ПДВ, що
залишається у розпорядженні
сільськогосподарського підприємства і
спрямовується на спеціальний рахунок
сільськогосподарського підприємства у
сумі 5757560 грн.; п.п. 164.1.2 п. 164.1, п.п. 164.2.19 п.
164.2 ст. 164, п.п. 165.1.40 п. 165.1 ст. 165, п.п. 168.1.1,
п.п. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 розділу IV
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року, внаслідок чого встановлено не
оподаткування інших доходів в сумі 758 907
грн., що призвело до заниження податку
на доходи фізичних осіб, внаслідок чого
донараховано податку в сумі 113 836,05 грн.;
п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164, п.п. 170.1.1 п. 170.1, ст. 170
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року та Постанови Кабінету Міністрів
України від 31.10.2011 року № 1185 «Про
внесення змін до Методики нормативної
грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів», внаслідок чого
встановлено не оподаткування орендної
плати за земельні ділянки (паї) за 2011
рік, що призвело до заниження податку
на доходи фізичних осіб та відповідно
донараховано податку в сумі 25 856,98 грн.
за грудень 2011 року; п. 176.2 ст. 176 розділу IV
Податкового кодексу України, пунктів 1.1
та 1.2 розділу І, пунктів 3.2 та 3.3 розділу
III Наказу ДПА України № 1020 від 24.12.2010 р.
«Про затвердження форми Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) па користь платників
податку і сум утриманого з них податку
(форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку», а саме: у податкових
розрахунках форми №1 ДФ за II- IV квартали
2011 року і І-ІІІ квартали 2012 року
виявлено не висвітлення доходів за
ознакою доходу « 157» і за IV квартал 2011 за
ознакою « 106»; п.2.8 п.2.9 глави 2, п.З.5 п.З.6
глави 3, п.7.24 глави 7 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затверджене Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005
року за №40/10320, в результаті чого
встановлено порушення щодо
перевищення встановленого ліміту
залишку готівки в загальній сумі 2 116
633,17 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення: №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
найманих працівників на суму 2551 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; №
форми «Р», яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників на 174616,30
грн., з яких: за основним платежем 139693,03
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 34923,27 грн.; № форми «Р»,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 10 464 562 грн., з яких: за
основним платежем - 8 984 697 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1 479
865 грн.; № форми «С», яким до
позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 4 233 266,34
грн.

Суд першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ТОВ
«Укрхорс» укладено договір поставки
№05/232-2012-Т від 30.05.2012 р.

Відповідно до умов цього договору, ФГ
«НВО «Мрія» зобов'язувалось поставити,
а ТОВ «Укрхорс» прийняти і оплатити
пшеницю насипом, врожаю 2012 року,
попередньо 8375,0 тон +/- 20%, на умовах EXW-
зерновий склад згідно «Інкотермс» в
редакції 2000 року. Остаточна ціна,
кількість, якість та місце поставки
додатково погоджувались сторонами
специфікаціями, які сторони
підписували на кожну партію окремо.
Попередня ціна за 1 тону продукції
становила 1600 грн. Загальна попередня
вартість товару, що постачається
становить 13 400 000 грн., в т.ч. ПДВ 2 333 333,33
грн. +/- 20%. Покупець здійснює оплату 100%
вартості товару на розрахунковий
рахунок постачальника протягом 5
банківських днів з дня підписання
даного договору.

У відповідності до цього договору
№05/232-2012-Т від 30.05.2012 p., на розрахунковий
рахунок ФГ «НВО «Мрія» надійшла
попередня оплата коштів 30.05.2012 р. в сумі
- 13400000 грн., а 31.05.2012р. в сумі - 680000 грн. З
цих сум попередньої оплати, ФГ «НВО
«Мрія» визначило податкові
зобов'язання по податку на додану
вартість, згідно із спеціальним
режимом оподаткування діяльності у
сфері сільського господарства.

Пунктом 209.1 статті 209 Податкового
кодексу України передбачено, що
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського господарства та відповідає
критеріям встановленим у пункті 209.6
цієї статті, може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Пунктом 209.2 статті 209 ПКУ передбачено,
що згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої постачальнику на
вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної вимоги закону,
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову «Про затвердження Порядку
акумулювання сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів» від 12
січня 2011 року № 11, якою затверджено
Порядок акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках.

Згідно цього Порядку, сума ПДВ що
акумулюється на спеціальному рахунку,
не підлягає вилученню до державного
бюджету і використовується -
сільськогосподарським підприємством
відповідно до п. 209.2 ст. 209 ПКУ, а згодом
перераховується на поточний рахунок
сільськогосподарського підприємства.

Отже, ФГ «НВО «Мрія» було платником
фіксованого сільськогосподарського
податку, а тому з сум попередньої
оплати, отриманих від ТОВ «Укрхорс»,
обґрунтовано визначило податкові
зобов'язання по податку на додану
вартість, згідно із спеціальним
режимом оподаткування діяльності у
сфері сільського господарства.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а для послуг - дата оформлення
документа, що засвідчує факт
постачання продукції платником
податку.

Безпосереднє відвантаження товару
покупцю не є визначальним при
визначенні питомої ваги
сільськогосподарських товарів,
оскільки за першою подією до
розрахунку береться вартість вказаних
товарів, у тому числі й передплата за
товар, що буде поставлений в
майбутньому.

Таким чином, ФГ «НВО «Мрія» правомірно
відобразило у скорочених податкових
деклараціях з ПДВ, відповідних
періодів, суми авансових платежів -
попередніх оплат.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ТОВ
«Хоросківський цукровий завод»
укладено договір поставки
коренеплодів №25/08/11-ХЦ34ФГ від 25.08.2011р.
За умовами цього договору, ФГ «НВО
«Мрія» поставляло покупцеві, а
покупець «Хоросківський цукровий
завод» приймав та оплачував цукровий
буряк, якість якого повинна була
відповідати вимогам діючого стандарту
ДСТУ 4327-2004 - «Коренеплоди цукрових
буряків для промислового
перероблення».

На виконання умов зазначеного договору
позивачем поставлено ТОВ
«Хоросківський цукровий завод»
цукровий буряк в загальній кількості
142467,56 тон, на загальну суму 157284186,24 грн.,
де ПДВ складало 26214031,04 грн., що
підтверджено накладними: № 557 від
30.09.2011р., № 738 від 31.10.2011р., №804 від 16.11.2011р.

12.09.2011 р. ФГ «НВО «Мрія» уклало договір
поставки цукрового буряку №12/09/11-БЦ34ФГ
з ТОВ «Боршівський цукровий завод» в
кількості та асортименті і за ціною
узгодженою сторонами.

На виконання умов зазначеного
договору, позивач поставив ТОВ
«Боршівський цукровий завод» цукровий
буряк в загальній кількості 5143,01 тон, на
загальну суму 5 677 883,04 грн., в тому числі
ПДВ 946 313 грн., по накладній №741 від 31.10.2011
р.

Отже, в 2011 році ФГ «НВО «Мрія»
здійснило поставку цукрового буряка в
загальній кількості 147610,57 тон на
загальну суму 162 962 069,28 грн., в т.ч. ПДВ - 27
160 344,88 грн.

Відповідно до графи статистичної
звітності «Основні економічні
показники роботи
сільськогосподарських підприємств
(форма № 50-СТ), ФГ «НВО «Мрія» у 2011 році
виробило цукрових буряків - 129 080 т.,
повна собівартість яких складала 91 712
тис. грн., а за даними бухгалтерського
обліку ФГ «НВО «Мрія» залишків
цукрового буряка з попередніх років не
мало.

З акта перевірки вбачається, що у 2011 р.
ФГ «НВО «Мрія» виробивши цукрових
буряків 129 080 тон, фактично реалізувало
147 610,57 тон, внаслідок реалізації
цукрового буряка по вазі «брутто»,
тобто разом з мінеральними і
органічними домішками, адже до
статистичного обліку зараховується
лише вага «нетто».

Згідно з п. 4.2 зазначених договорів
поставки, «Підтвердженням якості
продукції являється відповідний
документ, що підтверджує якість
продукції, який видається лабораторією
Покупця».

На виконання зазначеного пункту
договорів замовниками отримано
протоколи ДП «Івано-Франківський
науково - виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» №1478 від 17.08.2011р. (ТОВ
«Боршівський цукровий завод») та № 1872
від 22.09.2011 р. (ТОВ «Хоросківський
цукровий завод»).

Пунктом 5.1 договорів поставки з ТОВ
«Хоросківський цукровий завод» та ТОВ
«Боршівський цукровий завод»
передбачено, що продукція вважається
переданою покупцю по кількості -
відповідно до кількості, зазначеної в
видаткових накладних.

Отже, фактична кількість поставленої
продукції по кожній партії, яка
вказується у відповідних видаткових
накладних визначалась сторонами
шляхом зваження продукції на вагах
покупця з врахуванням маси «брутто», а
відтак маса «нетто» визначалась
застосуванням спеціальних
коофецієнтів від фактичного
механічного забруднення.

А відтак висновок податкового органу
про заниження позивачем в
вересні-листопаді 2011 року податкових
зобов'язань на суму 3 410 893 грн. у зв'язку
з реалізацією цукрових буряків ТОВ
«Хоросківський цукровий завод» та ТОВ
«Боршівський цукровий завод» є
необґрунтованим.

Щодо порушення позивачем п. 198.5 ст. 198
ПКУ у зв'язку з нарахуванням податкових
зобов'язань при використанні паливно -
мастильних матеріалів в операціях, що
не є господарською діяльністю, в сумі 3
706 087 грн., в т.ч. по періодах з січня 2011
року по вересень 2012 року, колегія
суддів зазначає наступне.

Як встановлено судами, ФГ «НВО «Мрія»
придбавало паливно - мастильні
матеріали у ТОВ «Мрія-Лізинг», ТОВ
«Укрора» (з 19.05.11р. ТОВ «Мірум
Менеджмент»), що належним чином було
відображено в бухгалтерському та
податковому обліку позивача.

Згідно даних бухгалтерського обліку,
паливно-мастильні матеріали фактично
списувались під час їх отримання від
постачальника та зливу в паливні баки
с/г техніки підрядника, відтак жодних
залишків палива на підприємстві не
виникало.

На підставі сумарних підсумків
заправних відомостей виписувались
накладні купівлі-продажу
паливно-мастильних матеріалів,
оскільки у ФГ «НВО «Мрія» немає власної
сільськогосподарської техніки, усі
сільськогосподарські послуги
надавались технікою ТОВ «Мрія
Центр».

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків та зборів, ведення
яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 1 ст. 9 зазначеного Закону
України передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом)
основних фондів, основних засобів з
метою подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, позивачем до податкового кредиту
включалися суми податку на додану
вартість, сплачені при придбанні
паливно-мастильних матеріалів, які
використовувались в оподатковуваних
операціях у межах
сільськогосподарської діяльності
платника податку.

Щодо не оприбуткування орендної плати
за земельні ділянки (паї) за 2011 рік, що
призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб, колегія суддів
зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем проводилися виплати
готівкових коштів по видаткових
касових ордерах з каси ФГ «НВО «Мрія» у
вигляді орендної плати власникам
майнових паїв на загальну суму 758907 грн.

Указом Президента України від 29.01.2001р.
№ 62 «Про заходи щодо забезпечення
захисту майнових прав селян у процесі
реформування аграрного сектора
економіки» передбачено вільне
здійснення права власності на паї,
зокрема передача паїв в оренду, купівля
- продаж майнових паїв, дарування, міна,
передача у спадщину.

Згідно п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст.164 ПК України до
загального місячного (річного)
оподаткованого доходу платника
податку включається дохід від надання
майна в оренду або суборенду,
визначений у порядку установленому
пунктом 170.1 ст.170 цього Кодексу.

Підпунктом 170.1.1. пункту 170.1 статті 170 ПК
України передбачено, що податковим
агентом платника податку, орендодавця
щодо його доходу від надання в оренду
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
земельної частки, майнового паю є
орендар. При цьому об'єкт оподаткування
визначається виходячи з розміру
орендної плати, зазначеної в договорі
оренди, але не менше ніж мінімальна
сума орендного платежу, встановлена
законодавством з питань оренди землі.

Пунктом 17 Постанови КМУ від 23 березня
1995 р. № 213 передбачено, що загальна
нормативна грошова оцінка земель
сільськогосподарського підприємства
обчислюється виходячи з нормативної
грошової оцінки одного гектара
відповідних угідь і їх площ у межах
його землекористування. Розрахунок
нормативно грошової оцінки, а
відповідно орендної плати за
користування земельними частками
(паями), необхідно визначати виходячи з
нормативно грошової оцінки 1 га землі,
проведеної станом на 1 липня 1995 року з
використанням усіх коефіцієнтів.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що у позивача були відсутні правові
підстави для внесення змін до раніше
укладених і діючих договорів, оскільки
договори оренди земельних ділянок
(паїв) сільськогосподарського
призначення були укладені з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Щодо порушень позивачем п.2.8 п.2.9 глави 2,
п.3.5 п.3.6 глави 3, п. 7.24 глави 7 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року №627 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005
року за №40/10320, по яких прийнято
податкове повідомлення - рішення №
від 13.03.2013 року на суму 4233266, 34 грн.
штрафна санкція, колегія суддів вважає
за потрібне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
протягом періоду 2010-2012 років позивачем
надавалася безвідсоткова позика
громадянину України ОСОБА_7 відповідно
до договорів позики від 01.09.2010 р. №01/09 та
від 02.07.2012 року №ФГ-ГК - 2012р. та на
підставі видаткових касових ордерів.

У видаткових касових ордерах ОСОБА_7
(засновник і власник ФГ «НВО «Мрія»)
засвідчував одержання готівкових
коштів (безвідсоткової позики) своїм
підписом одержувача, а у випадку свого
перебування у відрядженнях, такі кошти
отримували його довірені особи за
дорученнями.

Згідно п.п. 5.2. п. 5 «Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, встановлення
ліміту каси проводиться
підприємствами самостійно на підставі
розрахунку встановлення ліміту
залишку готівки в касі, що підписується
головним бухгалтером та керівником
підприємства (або уповноваженою ним
особою). Для кожного підприємства та
його відокремленого підрозділу
складається окремий розрахунок
встановлення ліміту залишку готівки в
касі. Встановлений ліміт каси
затверджується внутрішніми наказами
підприємства.

Підпунктом 2.8. пункту 2 «Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»,
затвердженого постановою НБУ, від
15.12.2004, № 637 (далі - Положення № 637)
передбачено, що підприємства можуть
тримати в позаробочий час у своїх касах
готівкову виручку (готівку) в межах, які
не перевищують установлений ліміт
каси. Готівкова виручка (готівка), що
перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.

Згідно з п. 3.4 Положення № 637 видатковий
касовий ордер підписують керівник і
головний бухгалтер або працівник
підприємства, уповноважений на це
керівником. До видаткових ордерів
можуть додаватися заява на видачу
готівки, розрахунки тощо. Якщо на
доданих до видаткових касових ордерів
документах, заявах, рахунках тощо є
дозвільний напис керівника
підприємства, його підпис на
видаткових касових ордерах
необов'язковий.

За змістом п. 3.12 Положення № 637 касові
ордери або видаткові відомості відразу
ж після отримання чи видачі за ними
готівки підписуються касиром, а на
доданих до них документах ставиться
відбиток штампа або напис «Оплачено»
із зазначенням дати (число, місяць, рік).

Відповідно до п. 7.22 Положення № 637 під
час перевірок з'ясовується те, як
підприємство дотримується
встановленого ліміту каси, строків і
порядку здавання готівкової виручки.
При цьому, має враховуватися те, що
кошти, які одержані з каси банку або
спрямовані з виручки на виплати, що
належать до фонду оплати праці, можуть
відповідно до пункту 2.10 цього
Положення протягом трьох - п'яти
робочих днів зберігатися в касі понад
установлений ліміт каси.

Пунктом 7.23 Положення № 637 передбачено,
що для визначення понадлімітних
залишків готівки в касі порівнюються
записи про фактичні її залишки в касі
за касовою книгою з установленим
лімітом каси за кожний день незалежно
від того, здійснювалися в цей день
касові обороти (надходження і витрати
готівки) чи ні. Якщо в періоді, що
перевіряється, виявлено перевищення
ліміту каси, то з'ясовується, протягом
якого часу (у днях) і які понадлімітні
суми не здавалися в установлені строки
до банку і з якої причини, а також
загальна сума понадлімітних залишків.

У разі виявлення під час перевірок
видаткових касових ордерів або
видаткових відомостей у яких видача
готівки з каси не підтверджена
підписом одержувача (абзац другий
пункту 3.5 цього Положення), сума готівки
за такими видатковими документами
додається до залишку готівки в касі
виключно в день, у якому оформлено
зазначені видаткові документи, і
надалі зазначена сума не береться для
розрахунку понадлімітних залишків
готівки (7.24 Положення № 637).

Таким чином, позивачем не допущено в
своїй діяльності перевищення
встановленого ліміту залишку готівки
за 2010-2012 р.р. в загальній сумі 2 116 633.17
грн., оскільки протягом вказаного
періоду через касу ФГ «НВО «Мрія»
видавались грошові кошти на підставі
видаткових касових ордерів, згідно
договорів безвідсоткової позики від
01.09.2010 року №01/09 та від 02.07.2012 року №ФГ-
ГК-2012, засновнику та власнику ОСОБА_7,
який періодично та нагально виїжджав у
відрядження.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні податкові повідомлення-рішення
є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 р. та
ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214-215, 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Гусятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов