Справа № 2а-10089/09/2170
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Київ К/9991/20252/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
м.Херсоні

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.03.2011

у справі №2-а-10089/09/2170

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Будмеханізація»

до Державної податкової інспекції у
м.Херсоні

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.06.2009 в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.03.2011
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.06.2009
скасовано, постановлено нову про
задоволення позовних вимог. Визнано
недійсними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні
№/0, №/0 та №/0 від 01.03.2004.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції, з
підстав невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведена перевірка
своєчасності сплати податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
ЗАТ «Будмеханізація» за період з 01.04.2001
по 21.10.2003, за результатами якої
складений акт № 953/173/17-303/21274402 від 25.02.2004.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги підпункту 5.3.1
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», що мало
вираз у несвоєчасній сплаті узгоджених
податкових зобов'язань з податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
згідно поданих розрахунків за 2000, 2001,
2002, 2003 роки.

На підставі акта перевірки, згідно пп.
17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 01.03.2004:
№/0/0, яким позивачу за затримку на
29 календарних днів граничного строку
сплати узгодженої суми податкових
зобов?язань нараховано штраф у розмірі
10% в сумі 2074,19 грн.; №/0, яким за
затримку на 88 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкових зобов?язань нараховано
штраф у розмірі 20% в сумі 4402,29 грн.;
№/0, яким за затримку на 8
календарних днів граничного строку
сплати узгодженої суми податкових
зобов?язань нараховано штраф у розмірі
50% в сумі 17101,60 грн.

За результатами адміністративного
оскарження рішенням ДПА України
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення №/0 та
скасовано податкові повідомлення
рішення №004901703/0/0 та №/0 в частині
застосування фінансових санкцій в
розмірі 50 грн. та 1666,83 грн. відповідно.

На виконання рішення ДПА України
№12530/7/25-1215 від 07.07.2004 відповідачем
прийняті податкові повідомлення
рішення: №/3, яким позивачу за
затримку на 29 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкових зобов?язань нараховано
штраф у розмірі 10 % в сумі 2024,19 грн.;
№/3, яким за затримку на 88
календарних днів граничного строку
сплати узгодженої суми податкових
зобов?язань нараховано штраф у розмірі
20 % в сумі 2735,46 грн.; №/0, яким за
затримку на 299 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкових зобов?язань нараховано
штраф у розмірі 50 % в сумі 17101,60 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, погодився
з доводами податкового органу, що
граничні строки сплати податкових
зобов?язань з податку з власників
транспортних засобів визначаються
Законом України «Про податок з
власників транспортних засобів», у
зв?язку з чим позивачем допущено
порушення граничних строків сплати
самостійно узгоджених податкових
зобов?язань з податку з власників
транспортних засобів.

Судова колегія вважає правильною в
даному випадку позицію суду
апеляційної інстанції, який скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
зазначив, що стаття 6 Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів» встановлює лише порядок
обчислення розміру податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, а сплата
податку здійснюється згідно зі статтею
5 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
сплачується юридичними особами
щоквартально рівними частинами до 15
числа місяця, що настає за звітним
кварталом.

Згідно преамбули Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) цей Закон є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Отже, з набранням чинності Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» уніфіковано порядок та строки
подання податкових декларацій
(розрахунків), строки сплати сум
податкових зобов'язань, розмір
відповідальності за порушення
податкового законодавства, в тому
числі за порушення граничних строків
сплати узгоджених сум податкових
зобов'язань, встановлених пунктом 5.3
статті 5 цього Закону, яка передбачена
підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього
ж Закону.

Тобто, застосування положень пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) та частини 3 статті 5
Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), яким
встановлений інший строк сплати
податку, повинно здійснюватися згідно
правила співвідношення спеціального
та загального законів відповідно.

Крім того, застосовується правило дії
законів в часі та приймається, що
Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» прийнятий пізніше Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів», а
відтак скасовує суперечні йому
положення останнього.

Відповідно до пункту 19.6 статті 19 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
закони та інші нормативно-правові акти
діють у частині, що не суперечить
нормам цього Закону.

Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що узгоджена сума
податкового зобов'язання повинна бути
сплачена платником податків протягом
десяти календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Відповідно до абзаців 1 - 5 підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податкові
декларації подаються за базовий
податковий (звітний) період, що
дорівнює: а) календарному місяцю (у тому
числі при сплаті місячних авансових
внесків), - протягом 20 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця; б)
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі при
сплаті квартальних або піврічних
авансових внесків), - протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя); в)
календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.1.4 цього пункту, - протягом 60
календарних днів за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року; г) календарному року
для платників податку на доходи
фізичних осіб (прибуткового податку з
громадян), - до 1 квітня року, наступного
за звітним.

Абзацом 6 підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті
4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що у разі якщо податкова
декларація за квартал, півріччя, три
квартали або рік розраховується
наростаючим підсумком на підставі
показників базових податкових
періодів, з яких складаються такі
квартал, півріччя, три квартали або рік
(без урахування авансових внесків)
згідно з відповідним законом з питань
оподаткування, така декларація
подається у строки, визначені цим
пунктом для такого базового
податкового періоду. Для цілей
підпункту 4.1.4 цього пункту під терміном
«базовий податковий період» слід
розуміти перший податковий період
звітного року, визначений відповідним
законом з питань оподаткування,
зокрема календарний квартал для цілей
оподаткування прибутку підприємств.

Оскільки суттю податкового обов'язку є
сплата встановленої законом суми
податку, збору (обов'язкового платежу)
до відповідного бюджету за відповідний
період та у встановлений законом строк,
податковим періодом є період,
встановлений відповідним законом з
питань оподаткування, за який
сплачується податок.

Податковим періодом для податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
який сплачується юридичними особами,
є квартал (абзац 3 частини 1 статті 5
Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів»),
а відтак строк сплати податкового
зобов'язання з цього податку
обчислюється за правилом, встановленим
підпунктом «б» підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 та підпунктом 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» для базового
податкового періоду календарний
квартал.

Граничний строк сплати податкового
зобов'язання з податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
податковим органом ототожнено з 15-им
числом місяця, що настає за звітним
кварталом, як це встановлено частиною 3
статті 5 Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів».
Неправильне обчислення відповідачем
граничного строку сплати податкового
зобов?язання з податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
обумовило помилковість висновків
податкового органу про не дотримання
позивачем строків сплати узгоджених
сум податкового зобов'язання.

Виходячи з викладеного, суд касаційної
інстанції знаходить обґрунтованою
позицію суду апеляційної інстанції про
протиправність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень, та не
вбачає, підстав для скасування рішення
суду апеляційної інстанції, з мотивів
викладених в касаційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Херсоні відхилити, а
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.03.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун