Справа № 805/5411/14
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
У Х В А Л А

29 травня 2014 р.
Справа № 805/5411/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Постановлена у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів

Головуючого судді: Маслоід О.С.

Суддів: Бабіч С.І.

Хохленков О.В.

при секретарі судового засідання
Нартові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Істек» (м. Донецьк)

до Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері

енергетики України

про визнання протиправними дії та
скасування постанови

за участю

представників сторін: від позивача -
Костюк С.В.

від відповідача -
Гаврилов Є.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Істек"
(надалі-позивач) звернулось до
Донецького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики України (налалі-відповідач)
про визнання дій відповідача щодо
прийняття абзаца другого частини
першої постановляючої частини
постанови від 10 квітня 2014 року № 463
(пункт третій постановляючої частини
після слів "з 01 січня 2014 року" доповнити
словами "та діє по 31 липня 2014 року")
протиправними та скасування абзацу
другого частини першої постановляючої
частини постанови відповідача від 10
квітня 2014 року № 463, а саме "пункт третій
постановляючої частини після слів "з 01
січня 2014 року" доповнити словами "та діє
по 31 липня 2014 року".

Ухвалою суду від 30 квітня 2014 року було
відкрито провадження по
адміністративній справі № 805/5411/14.

Під час розгляду справи виникло
питання щодо правомірності внесення
змін до постанови 12грудня 2013року №1562, а
саме пункт третій резолютивної частини
після слів «з 01січня 2014року» доповнити
словами «та діє по 31 липня 2014року»
постановою від 10.04.2014року №463 у зв'язку
з використання позивачем «Методики
визначення виробничої собівартості
окремих продуктів коксування» (надалі -
Методика) для оцінки тарифа на відпуск
електричної енергії, яка згідно
висновку відповідача, не визначає
реальне співвідношення виробничих
витрат на основні та побічні продукти
коксування, необ'єктивно збільшує
собівартість окремих продуктів,
зокрема коксового газу, і як наслідок,
призводить до штучного збільшення
регульованого тарифу на виробництво
електричної енергії.

Відповідач обґрунтовував прийняття
рішення наступним. З 03.02.2014року по
07.02.2014року відповідачем проведено
планову перевірку дотримання
позивачем ліцензійних умов з
комбінованого виробництва теплової та
електричної енергії, під час якої було
встановлено, що при визначенні
виробничої собівартості одиниці
продукції позивачем було застосовано
підхід, що суттєво відрізняється від
підходу, застосованого аналогічними
підприємствами.

Відповідачем було прийняте
протокольне рішення про зобов'язання
позивача до 28.02.2014року надати
обґрунтовані пояснення та документи
щодо фінансових результатів по всіх
видах діяльності за останні три роки.

Позивачем на виконання протокольного
рішення від 13.02.2014року листом від
27.02.2013року №27/02/1 було надано:

1)розрахунок собівартості 1000мі
коксівного газу за 2011, 2012, 2013роки;

2)форму №1 та форму №2 фінансового звіту
за 2011, 2012, 2013роки;

3)фактичну собівартість виробництва
одиниці продукції за 2011, 2012, 2013роки;

4)фінансові результати по видах
діяльності за 2011, 2012, 2013роки.

Відповідач зазначає, що позивачем
надано з листом від 27.02.2013року №27/02/1
частину витребуваних документів,
зокрема, не надано інформації щодо
планової собівартості виробництва
одиниці продукції, планових цін
реалізованої продукції по кожному виду
діяльності, планових фінансових
результатів по кожному виду діяльності
за 2011-2013роки.

Позивач листом від 09.04.2014року №01-389
надіслав документи, які не було надано
листом від 27.02.2013року №27/02/1.

З огляду на вищезазначені документи
відповідач, дійшов висновку, що
Методикою передбачено визначення
виробничої собівартості одиниці
продукції шляхом поділу суми витрат на
суму вагових показників вироблених
продуктів коксування. Зазначений
підхід не відповідає специфіці
технологічного процесу коксування, в
результаті якого є отриманні основні
продукти коксування, а коксовий газ - як
побічний продукт. Відповідно, такий
підхід не визначає диференційовану
цінність окремих продуктів коксування.

Таким чином, Методика не визначає
реальне співвідношення виробничих
витрат на основні та побічні продукти
коксування, необ'єктивно збільшує
собівартість окремих продуктів,
зокрема коксового газу, і як наслідок,
призводить до штучного збільшення
регульованого тарифу на виробництво
електричної енергії.

Враховуючи викладене, за умови
реалізації товарів на регульованому
ринку, зокрема продажу електричної
енергії на Оптовому ринку
електроенергії, застосування
наведеної Методики призводить до
асиметричного фінансування окремих
суб'єктів господарювання за рахунок
тарифу, що регулюється відповідачем, що
у свою чергу суперечить основним
принципам державного регулювання та
вимогам діючого законодавства України.

Застосування вказаної Методики, що не є
нормативно-правовим актом та яка
передбачає визначення виробничої
собівартості одиниці продукції шляхом
поділу суми витрат на суму вагових
показників вироблених продуктів
коксування, що фактично становить
позивача у привілейоване положення по
відношенню до інших аналогічних
підприємств коксохімічної
промисловості.

За умови реалізації товарів на
регульованому ринку, зокрема продажу
електричної енергії на Оптовому ринку
електроенергії, застосування
наведеної Методики не узгоджується з
єдиним підходом відповідача до
проведення тарифної політики в
електроенергетиці, основними
принципами державного регулювання та
прямо суперечить вимогам діючого
законодавства України.
З
висновками відповідача, позивач не
згоден, обґрунтовує наступним. Позивач
звернувся до Українського державного
науково-дослідного вуглехімічного
інституту «УХІН» для розробки методики
визначення виробничої собівартості
окремих продуктів коксування.
Вищезазначеним інститутом була
розроблена Методика яка була
затверджена Українською
науково-промисловою асоціацією
«Укркокс». Позивач з 2010року
обґрунтовував одиницю продукції
вироблених продуктів коксування на
підставі Методики, а відповідач
приймав постанови про встановлення
тарифу відповідно її розрахункам.
Таким чином, спору щодо використання
Методики для розрахунку виробничої
собівартості окремих продуктів
коксування не виникало. Підстав для
внесення змін до постанови 12грудня
2013року №1562 не думку позивача, немає.

Таким, чином для правильного вирішення
розгляду справи необхідно встановити
обґрунтованість застосування
результатів Методики, наданих
позивачем відповідно до заяви про
затвердження тарифів від 27 вересня
2013року, що потребують спеціальних
знань.

Представник позивача у судовому
засіданні заявив клопотання про
проведення судово-економічної
експертизи, проведення якої пропонує
доручити Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України, який знаходиться за адресою:
03680 м. Київ, вул. Смоленська, 6.

Відповідач залишив розгляд клопотання
про призначення судово-економічної
експертизи на розсуд суду.

З метою забезпечення додержання вимог
ч. 3 ст. 129 Конституції України,
всебічного та об'єктивного розгляду
адміністративної справи, для
з'ясування обставин, що мають значення
для вирішення адміністративної справи
та потребують спеціальних знань у
галузі економіки, та складністю спору,
суд вважає за необхідне задовольнити
клопотання позивача та на підставі ст.
81 Кодексу адміністративного
судочинства України призначити
судово-економічну експертизу,
проведення якої доручити Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України, який знаходиться за адресою:
03680 м. Київ, вул. Смоленська, 6.

До одержання результатів
судово-економічної експертизи
провадження у справі підлягає
зупиненню на підставі п.3 ч.2 ст.156
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на зазначене та керуючись ст.
66, 81, 156, 160, 165 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судово-економічну
експертизу, проведення якої доручити
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України, який
знаходиться за адресою: 03680 м. Київ, вул.
Смоленська, 6.

Зупинити провадження у справі до
одержання результатів
судово-економічної експертизи.

Для проведення судово-економічної
експертизи матеріали справи направити
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України.
Перед експертом поставити наступні
питання:

1.Чи підтверджується документально
обґрунтованість застосування
«Методики визначення виробничої
собівартості окремих продуктів
коксування», розробленої Українським
державним науково-дослідним
вуглехімічним інститутом «УХІН» та
затверджену Українською
науково-промисловою асоціацією
«Укркокс» для розрахунку тарифу на
електричну енергію для ТОВ «ІСТЕК»?

2.Чи підтверджується документально
обґрунтованість розрахунку тарифів на
виробництво електричної енергії,
наданих ТОВ «ІСТЕК» відповідно до
заяви про затвердження тарифів
суб'єкта господарювання ТОВ «ІСТЕК»
від 27 вересня 2013року?

Попередити експерта про кримінальну
відповідальність за надання завідомо
неправдивого висновку відповідно до
ст. 384 Кримінального кодексу України та
за відмову від надання висновку
відповідно до ст. 385 Кримінального
кодексу України.

Позивачеві на підставі рахунку
експерта сплатити вартість експертизи,
документ про сплату надати суду.

Зобов'язати позивача надати судовому
експерту всі необхідні для проведення
експертизи документи.

Експертові у разі ненадання учасниками
справи документів, які необхідні для
проведення експертизи, повідомити суд.

Зобов'язати експерта представити суду
висновок експертизи, справу, письмово
повідомити суд у разі неможливості
проведення експертизи.

Вступна та резолютивна частини ухвали
проголошена у судовому засіданні 29.05.2014
року у присутності представників
сторін.

Зазначена ухвала в частині зупинення
може бути оскаржена до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Скарга подається до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено та
підписано 03.06.2014 року.

Головуючий суддя
Маслоід О.С.

Судді
Бабіч С.І.

Хохленков О.В.