Справа № 2а-1426/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/39884/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року у справі за позовом Охтирського
міжрайонного прокурора в інтересах
Охтирського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а:

Охтирський міжрайонний прокурор
звернувся до суду в інтересах
Охтирського міськрайонного центру
зайнятості з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення виплаченої допомоги по
безробіттю в сумі 6151,74 грн.

Позовні вимоги мотивовано наявністю
факту умисного невиконання
застрахованою особою обов'язку щодо
повідомлення центру зайнятості про
наявність обставин, які впливають на
умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг, що є
підставою для стягнення суми
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг. Так,
позивачем зазначено, що під час
отримання статусу безробітного та в
період перебування на обліку в центрі
зайнятості відповідач перебував у
цивільно-правових відносинах з ВАТ
"Укртелеком". Зазначене порушення, на
думку позивача, призвело до
незаконного отримання відповідачем
допомоги по безробіттю в сумі 6151,74 грн.

Постановою Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 24 листопада
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року постанову Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 24 листопада 2011 року скасовано;
прийнято нову, якою позов задоволено:
стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Охтирського міськрайонного центру
зайнятості виплачену допомогу по
безробіттю в сумі 6151,74 грн.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене вище судове
рішення апеляційного суду та залишити
в силі постанову суду першої інстанції,
яку вважає законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що з 20.01.2010 по 26.08.2010
ОСОБА_2 перебував на обліку в
Охтирському міськрайонному центрі
зайнятості як безробітний та отримував
допомогу по безробіттю.

Згідно з довідкою про суму виплаченої
допомоги по безробіттю, наданою
Охтирським міськрайонним центром
зайнятості, за період з січня 2010 року по
серпень 2010 року відповідачу було
нараховано та виплачено допомогу по
безробіттю в розмірі 6151,74 грн.

В ході обміну інформації з Охтирською
міжрайонною податковою інспекцією
щодо розслідування страхового випадку
встановлено, що ОСОБА_2 з 01.01.2010 по 31.03.2010
перебував в трудових відносинах з ВАТ
"Укртелеком" та одержував заробітну
плату у грошовій формі.

У зв'язку з чим, Охтирським
міськрайонним центром зайнятості на
адресу ВАТ "Укртелеком" направлено
запит від 29.11.2010 №02/1296 щодо надання
копії наказу про прийняття та
звільнення з роботи, або копію договору
цивільно-правового характеру.

Листом від 20.12.2010 №58/15-83 ВАТ "Укртелеком"
повідомило, що ОСОБА_2 дійсно працював в
Центрі електрозв'язку №5 (м. Охтирка)
електромонтером електрозв'язку та
проводового мовлення четвертого
розряду з 30.07.1993 на повну одиницю. 31.12.2009
наказом Центру електрозв'язку №5
Сумської філії ВАТ "Укртелеком" від
31.12.2009 №155-к його було звільнено за
угодою сторін згідно з пунктом 1 статті
36 Кодексу законів про працю України.
01.01.2010 з ним було укладено договір на
спостереження за об'єктом №85/01-2010/393-598103
за умовами якого йому щомісячно
виплачувалось 12,02 грн., в березні 2010
року виплачено за три місяці кошти у
розмірі 36,06 грн.

В ході проведеної перевірки
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», відповідно до складеного
у зв'язку з цим акту за № 70 від 05 січня
2011 року, встановлено, що ОСОБА_2 під час
перебування на обліку в Охтирському
міськрайонному центрі зайнятості
перебував в цивільно-правових
відносинах з СФ ВАТ "Укртелеком" і
отримав дохід у грошовій формі, що
підтверджується договором на
спостереження за об'єктом від 01.01.2010
№85/01-2010/393-598103, копія якої міститься в
матеріалах справи.

При взятті та під час перебування на
обліку в Охтирському міськрайонному
центрі зайнятості, ОСОБА_2 не
повідомляв Центр, що перебуває в
цивільно-правових відносинах з ВАТ
"Укртелеком".

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що договір на спостереження за
об'єктом №85/01-2010/393-598103 не є
цивільно-правовою угодою, яка має на
меті отримання виконавцем послуг
прибутку.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції мотивував своє рішення тим
що, відповідно до умов договору №
85/01-2010/393-598103 від 01.01.2010 про надання
послуг на спостереження за об'єктом
одна сторона - Виконавець
зобов'язується за завданням другої
сторони - Замовника надати послугу, а
Замовник зобов'язується оплатити
Виконавцю зазначену послугу у розмірі
та строки передбачені договором. Отже,
надані послуги за цивільно-правовим
договором не являлися безоплатними, а
оплата за вказаним договором являлася
договірною, за надання послуг
передбачених вказаним договором
відповідачу виплачено грошові кошти,
що свідчить про отримання відповідачем
під час перебування на обліку в центрі
зайнятості винагороди за надані
послуги.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками апеляційного
суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення»
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу.

Згідно з підпунктом «б» пункту 3 статті
1 цього Закону до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про
зайнятість населення» встановлено, що
для реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

У статті 19 цього Закону визначено
обов'язки та права державної служби
зайнятості, до яких, зокрема
відносяться: розпоряджатися в
установленому законодавством порядку
коштами Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття; в
установленому законодавством порядку
подавати громадянам допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу по
безробіттю, припиняти і відкладати їх
виплати.

Законом України від 15.01.2009 N884-VI, що
набрав чинності 31.01.2009, статтю 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» доповнено
частиною 1 наступного змісту:
«Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи з метою реалізації завдань,
покладених на них відповідно до цього
Закону, взаємодіють з органами
державної податкової служби, праці та
соціального захисту населення, іншими
органами виконавчої влади, Державною
прикордонною службою України шляхом
обміну відповідною інформацією про
отримані особами, зареєстрованими в
установленому порядку як безробітні,
доходи від здійснення підприємницької
діяльності, роботи за кордоном,
виконання роботи за трудовим
договором, у тому числі за
сумісництвом, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими угодами
(договорами), ведення особистого
селянського господарства, проведення
інших заходів по виконанню цього
Закону».

Відповідно до статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Отже, оскільки в період перебування на
обліку в центрі зайнятості у якості
безробітного ОСОБА_2 працював у ВАТ
«Укртелеком» за цивільно-правовим
договором та отримав прибуток, тобто
відносився до зайнятого населення, але
не повідомив позивача про обставини, що
впливають на умови виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
кошти, виплачені як допомога по
безробіттю, підлягають поверненню.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судом апеляційної інстанції
дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: