Справа № 757/4378/14-а
Суддя: Матійчук Г. О.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4378/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року cуддя Печерського
районного суду Матійчук Г.О.,
розглянувши у скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Калінінському районі м.
Горлівка Донецької області, Пенсійного
фонду України, Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим, третя особа:
Держава Україна в особі Державної
казначейської служби України про
визнання права на пенсійне
забезпечення в Україні; бездіяльності
та дій неправомірними, зобов'язання
призначити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

03.03.2013 року позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Горлівка
Донецької області (відповідач 1),
Пенсійного фонду України (відповідач 2),
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим (відповідач 3), третя особа: Держава
Україна в особі Державної
казначейської служби України, просить
визнати право його, як громадянина
України, на пенсійне забезпечення в
Україні; визнати бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо не
забезпечення своєчасного і в повному
об'ємі фінансування і виплати йому
пенсії протиправними; визнати
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області щодо не
призначення, не нарахування і не
виплати йому пенсії за віком, а також
дії щодо відмови в призначенні пенсії
за його відповідною заявою -
протиправними; зобов'язати Управляння
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Горлівки
Донецької області призначити і
виплачувати з 23 грудня 2013 року йому
пенсію за віком (включаючи додаткову
пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю,
тощо), з проведенням її індексації і
здійсненням компенсації втрати
частини доходу у зв'язку з несвоєчасною
виплатою незаконно не призначеної, не
нарахованої і не виплаченої пенсії,
допустивши негайне виконання виплати
пенсії за 1 місяць; визнати
бездіяльність Управляння Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим щодо не призначення, не
нарахування і не виплати йому пенсії за
віком, а також дії щодо відмови в
призначенні пенсії за його відповідною
заявою протиправними; зобов'язати
Управляння Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим призначити
і виплачувати з 23 грудня 2013 року йому
пенсію за віком (включаючи додаткову
пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю,
тощо), з проведенням її індексації і
здійсненням компенсації втрати
частини доходу у зв'язку з несвоєчасною
виплатою незаконно не призначеної, не
нарахованої і не виплаченої пенсії,
допустивши негайне виконання виплати
пенсії за 1 місяць; визначити і стягнути
на користь Позивача понесені судові
витрати у справі за процедурою,
встановленою у адміністративному
судочинстві.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
23.12.2013 року він, через уповноважених
представників звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Горлівка
Донецької області, а 10.02.2014 р. до
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим з заявами про призначення пенсії

Однак, відповідач 1 своїм листом від
16.01.2014 року відмовив у призначені
пенсії через відсутність права на
призначення пенсії в Україні, Також у
відповіді зазначалось про
необхідність особистого (або через
представника) звернення з заявою про
призначення пенсії за місцем
проживання (реєстрації) заявника в
Україні, яке має бути підтверджено
відповідною відміткою у паспорті або
довідкою уповноваженого органу;
зазначалось про відсутність
міждержавної угоди між Україною і
Ізраїлем з питання пенсійного
забезпечення. Відповідач 3 також не
задовольнив заяву про призначення
пенсії, зазначивши у відповіді від
17.02.2014 р. про неможливість розгляду
заяви з огляду на те, що він ніколи не
був зареєстрованим і фактично не
мешкав в Центральному районі м.
Сімфкрополя. Звернення його до
Пенсійного фонду України також
виявилось безрезультатним. Відповідач
2 у відповіді посилався на Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
р. по справі № 25-рп/2009 та відсутністю
міжнародного договору щодо пенсійного
забезпечення між Україною та Ізраїлем.
Вважає бездіяльність та дій
відповідачів неправомірними.

Суддя на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України
розглянув справу в порядку скороченого
провадження одноособово без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі, оскільки в справі достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін.

Відповідач 1 - Управління Пенсійного
фонду України в Калінінському районі м.
Горлівка Донецької області, направив
до суду свої письмові заперечення та
доповнення до заперечень посилаючись
на те, що 23.12.2013 р. до управління ПФУ з
заявою про призначення пенсії за віком
звернувся по довіреності від імені
позивача ОСОБА_2; 16.01.2013 р. управлінням в
межах компетенції ОСОБА_2 було
повідомлено про те, що пенсія за віком
ОСОБА_1 не може бути призначена через
відсутність права на призначення
пенсії в Україні. Так, відповідно до п.1
«Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій», затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України 25.11.2005 року за № 22-1 (даді -
Порядок № 22-1) заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника. Звертає увагу
суду на той факт, що позивач на свій
розсуд трактує п.1 Порядку № 22-1,
пропускає слово «заявника», змінюючи
при цьому суть вимог вказаного пункту,
вводячи суд в оману. Також зазначає, що
до заяви про призначення пенсії за
віком, відповідно до п.7 Порядку № 22-1,
додаються документи про місце
проживання (реєстрації) особи: згідно
адресного листка вибуття ОСОБА_1 знятий
з місця реєстрації в Україні, у зв'язку
з виїздом на постійне місце проживання
до Ізраїля; в надісланих документах
документ про місце реєстрації в
Україні, який є підставою для розгляду
питання про призначення пенсії в
Україні, відсутній; відповідно до п. 16,29
Порядку № 22-1 особа, яка звертається за
пенсією (незалежно від виду пенсії),
повинна пред'явити паспорт (або інший
документ, що засвідчує цю особу, місце
її проживання (реєстрації) та вік). За
документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), в тому
числі органів місцевого
самоврядування. Іноземні громадяни та
особи без громадянства подають також
копію посвідки на постійне проживання
(реєстрації). Наголошує, що оскільки,
згідно міжнародних Угод України з
питань соціального забезпечення Угода
між Україною та державою Ізраїль не
підписана, розглядати питання про
співробітництво в галузі пенсійного
забезпечення між Урядом України та
Урядом Держави Ізраїль немає законних
підстав. Вважає посилання позивача на
Цивільний кодекс України
безпідставними, оскільки вказаний спір
вирішується в порядку
адміністративного судочинства. Вважає
вимоги позивача такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства України також тому, що
відповідач просить призначити один вид
пенсії одночасно в двох місцях. Просить
відмовити позивачу в задоволенні
позову в повному обсязі.

Відповідач 2 - Пенсійний фонд України
направив до суду свої письмові
заперечення, зазначивши, що доказів
бездіяльності Пенсійного фонду
України щодо незабезпечення
своєчасного і в повному об»ємі
фінансування і виплати пенсії
позивачем не надано: управління
Пенсійного фонду України та
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим є неналежними відповідачами у
справі; у зв»язку з ненаданням
позивачем відповідно до п.16 та п.7
Порядку № 22-1 необхідних документів,
органами Пенсійного фонду не
розглядаються питання можливості
призначення позивачу пенсії за віком,
виходячи з його страхового стажу,
заробітку, особливого статусу особи,
інших обставин, підтверджених у
встановленому порядку; заява була
розглянута Пенсійним фондом України в
порядку та строки, визначені Законом
України «Про звернення громадян».
Будь-якого рішення про відмову в
призначенні пенсії позивачу не
приймалось. Наголошує, що рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
№ 25-рп/2009 регулює відносини, що
стосуються відновлення виплати раніше
призначеної пенсії на території
України і не поширює свою дію на спірні
правовідносини щодо призначення
пенсії особі, що постійно проживає за
межами України. Зазначає, що на даний
час на розгляді Верховної Ради України
знаходиться проект Закону про
ратифікацію Угоди між Україною та
Державою Ізраїль про соціальне
забезпечення) реєстраційний номер №
0049). Ураховуючи наведене, питання
призначення пенсій громадянам України,
які постійно проживають у Державі
Ізраїль, буде вирішуватись у разі
прийняття Верховною Радою
вищезазначеного Закону за
встановленим Угодою порядком. Вважає
безпідставними заявлені позивачем
вимоги та просить відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 3 - Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим у своїх письмових
запереченнях також вважає позовні
вимоги необґрунтованими та просить у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі, також посилаючись на
недотримання норм чинного
законодавства України та Порядку № 22-1.

Представник третьої особи - Державної
казначейської служби України в своїх
письмових запереченнях просив
відмовити в позові до Державної
казначейської служби України в повному
обсязі, посилаючись на те, що у межах
спірних відносин відсутні будь-які
неправомірні дії з боку Державної
казначейської служби України та жодним
нормативним актом не передбачено, що
Державна казначейська служба України
повинна нести відповідальність за
неправомірні дії посадових чи
службових осіб органів державної
влади.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, заперечення
відповідачів та третьої особи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
доходить висновку про відмову в
задоволенні позову з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставах, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, у 2001
році виїхав на постійне місце
проживання до Держави Ізраїль, де був
прийнятий на консульський облік в
консульському відділі посольства
України в Державі Ізраїль, до виїзду за
кордон мешкав за адресою; АДРЕСА_1,
Україна, через свого представника
23.12.2013 р. звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Горлівка
Донецької області, 10.12.2014 р. - до
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим, 23.12.2013 р. - до Пенсійного фонду
України з заявами про призначення
пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач 1 своїм листом від 16.01.2014
року відмовив у призначені пенсії
через відсутність права на призначення
пенсії в Україні; також посилався на
необхідність особистого (або через
представника) звернення з заявою про
призначення пенсії за місцем
проживання (реєстрації) заявника в
Україні, яке має бути підтверджено
відповідною відміткою у паспорті або
довідкою уповноваженого органу та на
відсутність міждержавної угоди між
Україною і Ізраїлем з питання
пенсійного забезпечення.

Відповідач 2 листом від 03.01.2014 року
надав відповідь - роз'яснення в порядку
та строки, визначені Законом України
«Про звернення громадян». Будь-якого
рішення про відмову в призначенні
пенсії позивачу не приймалось.

Відповідач 3 у відповіді листом від
17.02.2014 р. зазначив про неможливість
розгляду заяви з огляду на те, що
позивач ніколи не був зареєстрованим і
фактично не мешкав в Центральному
районі м. Сімфкрополя та рекомендував
звернутись в територіальні управління
Пенсійного фонду, які обслуговують
вказані ним адреси.

Відповідно до ч.І ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Законі України «Про
пенсійне забезпечення», якими
закріплено порядок нарахування та
виплати пенсії.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають:

П. 1.1 - громадяни України, які
застраховані згідно з цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
члени їхніх сімей, та інші особи,
передбачені цим Законом;

П. 1.4 - іноземці та особи без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах, мають
право на отримання пенсійних виплат та
соціальних послуг із системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нарівні з
громадянами України на умовах та в
порядку, передбачених цим Законом, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року положення п. 2 ч.
І ст.49 та другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визнані неконституційними, тобто
втратили чинність з дня ухвалення
рішення Конституційним Судом.

Відповідно до частини 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Також у вищезазначеному Рішенні було
звернуто увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, зокрема ст. 92
Закону. Приписами ч.І ст.49 Закону
визначено вичерпний перелік підстав
відповідно до яких виплата пенсії
припиняється за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду: 1) якщо
пенсія призначена на підставі
документів, що містять недостовірні
відомості; 2) на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України; 3) у
разі смерті пенсіонера; 4) у разі
неотримання призначеної пенсії
протягом 6 місяців підряд; 5) в інших
випадках, передбачених законом.

З прийняттям рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року із ч. 1 ст. 49
Закону виключена така підстава для
припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном.

Зазначена норма на час існування
спірних правовідносин та розгляду
справи не втратила чинності в силу
закону або визнання її
неконституційною.

З прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що, безумовно
було б підставою для поновлення
конституційного права особи на виплату
пенсії незалежно від місця його
постійного проживання.

Згідно ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування), заява про призначення
(перерахунок) пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

В даному випадку, факту припинення
здійснення пенсійних виплат не могло
бути, оскільки позивач взагалі не
перебував на обліку в будь-якому
територіальному управлінні Пенсійного
фонду України, оскільки досяг
пенсійного віку, перебуваючи за
кордоном, а отже пенсію йому призначено
не було, тому до спірних правовідносин
положення п.2 ч.І ст.49 та другого речення
ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що були визнані
неконституційними, не мають
відношення.

Що стосується вимог позивача, то слід
зазначити, що пенсія за віком ОСОБА_1 не
може бути призначена через відсутність
права на призначення пенсії в Україні.
Так, відповідно до п.1 «Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій»,
затвердженого Постановою правління
Пенсійного фонду України 25.11.2005 року за
№ 22-1 (даді - Порядок № 22-1) заява про
призначення пенсії непрацюючим
громадянам і членам їх сімей подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника. До заяви про
призначення пенсії за віком,
відповідно до п.7 Порядку № 22-1,
додаються документи про місце
проживання (реєстрації) особи: ОСОБА_1
знятий з місця реєстрації в Україні у
зв'язку з виїздом на постійне місце
проживання до Ізраїля, тобто документ
про місце реєстрації в Україні, який є
підставою для розгляду питання про
призначення пенсії в Україні у
відповідача відсутній; відповідно до п.
16,29 Порядку № 22-1 особа, яка звертається
за пенсією (незалежно від виду пенсії),
повинна пред'явити паспорт (або інший
документ, що засвідчує цю особу, місце
її проживання (реєстрації) та вік). За
документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), в тому
числі органів місцевого
самоврядування. Іноземні громадяни та
особи без громадянства подають також
копію посвідки на постійне проживання
(реєстрації). Оскільки, згідно
міжнародних Угод України з питань
соціального забезпечення Угода між
Україною та державою Ізраїль не
підписана, розглядати питання про
співробітництво в галузі пенсійного
забезпечення між Урядом України та
Урядом Держави Ізраїль немає законних
підстав.

Вимоги позивача є такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства України ще й тому, що
відповідач просить призначити один вид
пенсії одночасно в двох місцях.

Окрім того, згідно приписів ст. 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються.

Також слід зазначити, що згідно з п. 1
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261
(далі - Положення), Пенсійний фонд
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -Міністра
соціальної політики України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення,
Пенсійний фонд України у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управліннях в районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище
Положення, Пенсійний фонд України, як
центральний орган виконавчої влади,
відповідно до покладених на нього
завдань лише організовує, координує та
контролює роботу його органів щодо
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій. Спеціальних підрозділів, які
безпосередньо призначають та
виплачують пенсію, в Пенсійному фонді
України, не створено.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до п. 2.2 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21.05.2002
року за № 442/6730, призначає (здійснює
перерахунок) і виплачує пенсії
управління Фонду в районі, місті і
районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до ПФ України із
проханням призначити та виплатити їй
пенсію, проте останній не відмовляв у
призначенні та виплати такої, а лише
надав роз'яснення відповідно до Закону
України «Про звернення громадян».

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідачі діяли в межах
чинного законодавства та жодним чином
не порушили права та свободи позивача,
а тому підстави для задоволення позову
відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 8, 44, 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Постановою Правління
Пенсійного фонду України № 22-1 від
25.11.2005 року «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ст. 2, 9, 69-71, 89, 94, 97, ст.
183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Горлівка
Донецької області, Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим, третя особа:
Держава Україна в особі Державної
казначейської служби України про
визнання права на пенсійне
забезпечення в Україні, бездіяльності
та дій неправомірними, зобов'язання
призначити виплату пенсії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з моменту
отримання її копії.

Суддя
Матійчук Г.О.