Справа № 2а-1141/10
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Справа № 29683/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді Запотічний
І.І.

розглянувши у порядку письмовому
провадженні в м. Львові апеляційну
скаргу Закритого акціонерного
товариства «Офіс-7» на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 24.02.2010 року
у справі № 2а-1141/10 за позовом кредитної
спілки «Мрія» до підрозділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції в
Закарпатській області про визнання
неправомірними дії головного
державного виконавця та скасування
постанови про арешт коштів боржника, -

В С
Т А Н О В И В :

КС «Мрія» звернулось з
адміністративним позовом до
підрозділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції в
Закарпатській області про визнання
неправомірними дії головного
державного виконавця та скасування
постанови про арешт коштів боржника.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на наступне.

На виконанні в підрозділі примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області знаходиться виконавчий лист
№ 2-2252/09 від 23.11.2009 року, виданий
Шевченківським районним судом м.
Львова «Про стягнення з кредитної
спілки «Мрія» на користь ОСОБА_1 523568,00
грн. боргу по внесках члена кредитної
спілки та 250,00 грн. на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу», виконавчий лист №
2а-2252/09 від 19.11.2009 року, виданий
Шевченківським районним судом міста
Львова «Про стягнення з кредитної
спілки «Мрія» в доход держави 1700,00 грн.
судового збору», наказ № 22/140 від 21.09.2009
року, виданий господарським судом
Львівської області «Про стягнення з
кредитної спілки «Мрія» на користь ЗАТ
«Офіс-7» 60000,00 грн. боргу по внесках
члена кредитної спілки, 600,00 грн.
державного мита та 312,50 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу».

28.01.2010 року кредитній спілці «Мрія»
стало відомо про накладення арешту на
кошти, що знаходяться на рахунках
спілки, згідно постанови головного
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Гайданка М.М. про арешт коштів
боржника № 2-212/10 від 12.01.2010 року. КС
«Мрія» вважає дії головного
державного виконавця по арешту коштів
боржника неправомірними та такими, що
вчинені з порушенням норм ЗУ «Про
виконавче провадження».

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 24.02.2010 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції апеляційну скаргу
подало ЗАТ «Офіс-7». Апелянт
посилається на те, що суд першої
інстанції, в порушення ч. 1 ст. 185 КАС
України, вирішив питання про їхні
права, свободи, та інтереси.
Посилається на той факт, що ЗАТ «Офіс-7»
не було залучено до участі у справі,
хоча постанова Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області зачіпає його права та
інтереси, як стягувача у виконавчому
провадженні, дії з виконання якого
оскаржуються позивачем. Апелянт в
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства. Просить скасувати
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 24.02.2010 року у справі №
2а-1141/10, а провадження у справі закрити
на підставі п. 1 ч. 1 статті 157 КАС
України.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, інших посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа
адміністративної юрисдикції (далі
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 КАС України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Статтею 181 КАС України передбачено, що
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про
виконавче провадження» кілька
відкритих виконавчих проваджень щодо
одного й того самого боржника
об'єднуються у зведене виконавче
провадження. Ознаками для об'єднання
(приєднання) виконавчих проваджень є
наявність двох і більше відкритих
проваджень щодо одного і того ж
боржника. У зв'язку з цим у зведеному
виконавчому провадженні можуть бути
об'єднані виконавчі провадження щодо
примусового виконання одного або
різних видів виконавчих документів, у
тому числі виданих судами однієї чи
різних юрисдикцій.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13.12.2010р. «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», з урахуванням відповідних
положень цивільного та господарського
процесуальних законів, розгляд спорів
щодо рішень, дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
при виконанні рішень судів різних
юрисдикцій у зведених виконавчих
провадженнях належить до юрисдикції
адміністративних судів лише в разі
розгляду спорів щодо дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби, які провадяться
державним виконавцем з метою виконання
зведеного виконавчого провадження
(зокрема, арешту коштів боржника).

Отже, до повноважень судів
адміністративної юрисдикції належать
справи щодо оскарження дій
(бездіяльності) органів державної
виконавчої служби, які провадяться з
метою виконання зведеного виконавчого
провадження, у якому об'єднані
виконавчі провадження щодо
примусового виконання рішень судів
різних юрисдикцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, здійснюючи розгляд справи,
не дав належної оцінки щодо оскарження
дій відділу виконавчої служби по
зведеному провадженню.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що даний
спір розглянутий та вирішений
неповноважним судом, оскільки такий
підлягає розгляду окружним
адміністративним судом, що відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

Що стосується позовних вимог позивача,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення адміністративного позову
з наступного.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження», примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
же Законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 3 цього ж Закону,
державною виконавчою службою
підлягають виконанню виконавчі
документи - виконавчі листи, що
видаються судами.

Згідно ч. 1 ст. 5 цього ж Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
при здійсненні виконавчого
провадження має право накладати
стягнення у вигляді штрафу на громадян
і посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

12.01.2010 року головним державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Гайданка М.М. винесено
постанову про арешт коштів боржника №
2-212/10, якою накладено арешт на кошти,
які знаходились на рахунках
кредитної спілки «Мрія» у всіх
банківських установах на території
України.

Відповідно до вимог ст.63 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець звертає стягнення на кошти
боржника - юридичної особи, що
знаходяться в кредитних установах, в
порядку передбаченому цим Законом. У
разі, якщо коштів на рахунках боржника
- юридичної особи недостатньо, для
погашення заборгованості перед
стягувачами в повному обсязі,
стягнення може бути звернено на кошти,
що знаходяться на рахунках, відкритих
боржниками - юридичними особами через
свої філії, представництва та інші
відокремлені підрозділи.

Згідно ст. 50 ЗУ «Про виконавче
провадження» стягнення за виконавчими
документами в першу чергу звертаються
на кошти боржника в гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, в тому
числі на рахунках та вкладах боржника
в установах банків та інших
кредитних організаціях, на рахунках в
цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів. Якщо у виконавчому документі
про стягнення грошових коштів
указаний певний номер рахунку, з
якого мають бути стягнуті грошові
кошти, в разі відсутності коштів на
цьому рахунку державний виконавець
не пізніше місячного строку від дня
відкриття провадження звертається до
органу, який видав виконавчий
документ, з клопотання про зміну
способу та порядку виконання рішення
шляхом звернення стягнення на майно
боржника або встановлення іншого
способу та порядку виконання рішення.

У виконавчих документах, які
знаходяться на примусовому виконанні у
відповідача зазначені конкретні
розрахункові рахунки боржника КС
«Мрія», з яких необхідно проводити
стягнення сум заборгованості.
Незважаючи на це, головним державним
виконавцем було накладено арешт на
всі кошти боржника, які містились на
всіх банківських та фінансових
установах України.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
постанова суду першої інстанції
скасуванню, оскільки оскаржувана
постанова прийнята з порушенням норм
процесуального права, так як
розглянута неповноважним судом.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И
В :

Апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «Офіс-7»
задовольнити частково.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 24.02.2010 року у справі №
2а-1141/10 скасувати, та прийняти нову, якою
адміністративний позов кредитної
спілки «Мрія» задовольнити.

Визнати дії головного державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Гайданка М.М. щодо накладення
арешту на кошти боржника кредитної
спілки «Мрія» згідно постанови №2-212/10
від 12.01.2010 року неправомірними.

Постанову головного державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області Гайданка М.М. про арешт коштів
боржника № 2-212/10 від 12.01.2010 року -
скасувати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.