Справа № 2а-2604/12214/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/800/5136/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я., Калашнікової О.В.

за участю:

секретаря
Зубенка Д.В.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Ігнатьєва
Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2012 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 січня 2013
року

у справі № 2а/2604/639/12

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м. Києва

про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії

В С Т А Н О В И В :

11.08.2008 ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м.
Києва, в якому з урахуванням уточнених
позовних вимог просив визнати
незаконними дії відповідача;
зобов'язати відповідача призначити з
04.01.2006 основну та додаткову пенсії
відповідно до положень статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а також надбавку як
учаснику війни відповідно до абзацу 4
пункту 20 статті 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21.12.2011 цю
адміністративну справу передано до
Дніпровського районного суду м. Києва.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 14.08.2012 позов
задоволено частково.

Визнано дії відповідача протиправними
та зобов'язано його нарахувати і
виплатити позивачу державну пенсію у
розмірі не менше 8 мінімальних пенсій
за віком, додаткову пенсію за шкоду
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 13.02.2008, з
урахуванням виплачених коштів. У
задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.01.2013
резолютивну частину постанови
Дніпровського районного суду м. Києва
від 14.08.2012 змінено та абзаци другий,
третій та четвертий викладено
наступним чином: «Визнати
бездіяльність відповідача
неправомірною та зобов`язати
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва
призначити, провести перерахунок та
виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з розрахунку не нижче 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна
становити 75% від мінімальної пенсії за
віком, з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність з
13.02.2008 по 22.07.2011, з урахуванням фактично
виплачених сум».

У решті постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 14.08.2012
залишено без змін.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі касатор просив
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та змінити рішення суду
першої інстанції з мотивів порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення - про задоволення позову
повністю.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 з 13.12.2004 визнаний
інвалідом 2 групи згідно з довідкою
МСЕК та додатку до неї, а з 21.01.2005
отримав посвідчення ліквідатора 1
категорії аварії на ЧАЕС.

Протягом 2006 року ОСОБА_2 неодноразово
звертався до відповідача із заявами
про призначення йому пенсій відповідно
до положень статей 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». У чому
йому було відмовлено.

Приймаючи рішення у частині
задоволеного позову, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що ОСОБА_2
має право на отримання пенсії та
доплати до неї на підставі положень
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». У той же час, позов
задоволено з 13.02.2008 з урахуванням
шестимісячного строку звернення до
суду.

Водночас, стосовно підвищення до
пенсії на підставі статті 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» суд
першої інстанції визначив, що ОСОБА_2
відповідно до статті 10 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не може
отримувати пенсію та надбавки до неї на
підставі двох різних законів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись зі вказаними висновками
судів попередніх інстанцій в повній
мірі з огляду на таке.

Відповідно до положень частини другої
статті 99 КАС України (у редакції, чинній
на час звернення до суду) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС
України (у редакції, чинній на час
вирішення судами спору по суті)
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Таким чином, суд касаційної інстанції
звертає увагу, що позовні вимоги ОСОБА_2
за межами річного строку звернення до
суду повинні бути залишені без
розгляду, а не без задоволення.

Оскільки згідно з відміткою на
конверті поштового відправлення
адміністративний позов у цій справі
відправлено до суду 11.08.2008, то позовні
вимоги з 04.01.2006 по 10.08.2007 слід залишити
без розгляду.

Відповідно до абзацу 4 пункту 20 статті 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (у редакції закону від 01.01.2007)
учасникам війни надаються такі пільги:
учасникам війни, нагородженим орденами
і медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, іншим
учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Виходячи зі змісту вказаної норми
матеріального права, законодавець не
ставить право особи на отримання
надбавки до пенсії у розмірі 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, у залежність
від виду основного розміру пенсії.

Отже, ОСОБА_2 як учасник війни має право
на отримання відповідної надбавки до
пенсії у розмірі 10% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Таким чином, суд касаційної інстанції
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2 в частині зобов'язання
Управління ПФУ призначити і виплатити
недоотриману надбавку до пенсії на
підставі абзацу 4 пункту 20 статті 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (з урахуванням отриманих
коштів) підлягають задоволенню з 11.08.2007.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо призначення та виплати
недоотриманої пенсії і надбавки до неї
відповідно до статей 50, 54 Закону
України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон №796) суд
касаційної інстанції звертає увагу на
таке.

Статтею 49 Закону № 796 передбачено, що
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 Закону № 796 (в редакції, що діяла до 1
січня 2008 року), якою визначено підстави
та умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до категорії 1, та у
зв'язку з утратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
із Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796 особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 № 107-VI частини третю та
четверту статті 54 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до змісту яких у всіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими:
для учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році,
зокрема, по II групі інвалідності - 200
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IІ групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 №10-рп/2008 положення пункту 28
розділу ІІ Закону № 107-VI визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом не є
перешкодою для застосування цієї
величини мінімального розміру пенсії
за віком до обрахування інших пенсій чи
доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті мінімального розміру
пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 03.01.2002 № 1 (з урахуванням
змін, внесених постановою Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій, призначених
відповідно до частини четвертої статті
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 13.07.2004 № 894) та «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» від 28.05.2008 №530.

У той же час, колегія суддів звертає
увагу, що пунктом 7 частини першої
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14.06.2011 № 3491-VI
(набрав чинності 19 червня 2011 року)
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема, статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вказаного Закону
України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» Кабінет
Міністрів України 06.07.2011 прийняв
постанову № 745 «Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»,
яка набрала чинності 23.07.2011 року,
пунктами 1 та 3 якої визначено інші
розміри основної та додаткової пенсії
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України від 22.12.2011 №4282-УІ «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»
встановлено, що у 2012 році норми і
положення статей 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році
норми і положення статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Таким чином, з 23.07.2011 чинним
законодавством України встановлено
інші, ніж передбачені статтями 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», розміри державної та
додаткової пенсій інвалідам, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги частково
заслуговують на увагу, у зв'язку з чим
наявні підстави для її часткового
задоволення та скасування
оскаржуваних судових рішень та
прийняття нового рішення у справі - про
часткове задоволення позову.

Частиною першою статті 229 КАС України
визначено, що суд касаційної інстанції
має право скасувати судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення, якщо
обставини справи встановлені повно і
правильно, але суди першої та
апеляційної інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2012 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 січня 2013
року в цій справі скасувати.

Прийняти нове рішення у справі, яким
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва щодо
відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії та
доплат відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва призначити, провести перерахунок
та виплату ОСОБА_2 пенсії та доплати до
пенсії відповідно до вимог статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку не нижче 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка повинна становити 75% від
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність з
11.08.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 22.07.2011, з
урахуванням фактично виплачених сум
пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва призначити, провести перерахунок
та виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії
відповідно до абзацу 4 пункту 20 статті 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у розмірі 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність з 11.08.2007, з
урахуванням фактично виплачених сум
доплати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 04.01.2006
по 10.08.2007 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.