Справа № 2а-2529/09/0770
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 р.
Справа № 40119/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 28
березня 2011 року у справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Гмб Кабель Корп» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Закарпатське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з
адміністративним позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Гмб Кабель
Корп»(надалі відповідач), про стягнення
адміністративно-господарські санкції
та пеню в сумі 16845 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідно до
статті 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні»№ 875-ХІІ (надалі Закон України
№ 875-ХІІ) для підприємств, установ і
організацій встановлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.
Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2008 рік
відповідач не виконав вимогу Закону
України № 875 щодо нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.
У зв'язку з цим до відповідача
застосовано
адміністративно-господарську санкцію
у розмірі 16711 грн.. Відповідач, в строк
встановлений законом, не сплатив суму
адміністративно-господарських санкцій
у зв'язку з чим йому було нараховано
пеню в розмірі 134 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 28 березня
2011 року в задоволені позовних вимог
відмовлено. Суд виходив із того, що
звіти регулярно скеровувались, було
видано показники по звітах, а також
вживались всі необхідні заходи для
працевлаштування інвалідів.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона позивача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Покликання маються на те, що суд першої
інстанції приділив увагу лише
звітності, що є інформуванням, однак
працевлаштуванням рахується
влаштування на роботу інваліда.

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що 18 лютого 2009 року
відповідач подав до Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт
форми 10-ПІ про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2008 рік
(а.с. 5). Відповідно до рядка 01 звіту
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві становить 135 чоловік.
Відповідно до рядка звіту 03 кількість
інвалідів штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України № 875 становить 5 осіб.
Відповідно до рядка звіту 02
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність становить 4 особи. Тобто
відповідачем не працевлаштовано,
відповідно до нормативу, інвалідів в
кількості 1 особи.

За змістом статті 19 Закону № 875 для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
які використовують найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон №
875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Враховуючи вищевикладене, а також
беручи до уваги практику Верховного
Суду України яка мається в справі,
колегія суддів приходить до висновку,
що обов'язок відповідача створити
робочі місця для інвалідів не
супроводжується його обов'язком їх
працевлаштувати, відповідно доводи
апелянта є безпідставними.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 28 березня
2011 року по справі № 2а-2529/09/0770, без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

суддів
Н.Г.
Левицька

В.П. Сапіга