Справа № 2а-5012/10/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ К-36213/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Костенка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 10.08.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.10.2010 у
справі № 2а-5012/10/0670

за позовом Закритого акціонерного
товариства "Житомирські Ласощі"

до Державної податкової
інспекції у м. Житомирі

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
10.06.2010 № /0, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 269 610,00 грн. та
фінансових санкцій - 13 481,00 грн. за
порушення вимог Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволені.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
вмотивоване тим, що сума податкового
зобов'язання згідно оспорюваного
податкового повідомлення-рішення, що
визначена позивачу контролюючим
органом за наслідками камеральної
перевірки декларацій, не
підтверджується даними вказаних
декларацій, оскільки позивачем при її
заповненні не були допущені
арифметичні чи методологічні помилки,
з наявністю яких підпункт "в" пп. 4.2. п. 4.2.
ст. 4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" пов'язує
повноваження контролюючого органу на
визначення платнику податків
податкового зобов'язання за наслідками
такої перевірки.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

При цьому державний податковий орган
обґрунтовує касаційну скаргу тим, що
витрати позивача не підтверджені всіма
необхідними документами, придбавались
не в межах оподатковуваних податком на
додану вартість операціях та не
пов'язані з господарською діяльністю
позивача, а отже не можуть включатись
до валових витрат.

У поданих запереченнях на скаргу
Товариство просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
невиїзна документальна (камеральна)
перевірка Товариства, про що складено
акт від 28.05.2010 №3075/15-1.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено порушення позивачем вимог
п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств", в
результаті чого Товариством занижено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток за 1 квартал 2010 року на 269 610,00
грн.

Такий висновок фахівців контролюючого
органу мотивовано тим, що оскільки
контрагент позивача ТОВ "Март-2005" не
задекларував податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за березень
2010 року, то і не мав права виписувати
податкові накладні, а отже, на думку
контролюючого органу, витрати позивача
по правовідносинах з таким
контрагентом не підтверджені всіма
необхідними документами, придбавались
не в межах оподатковуваних податком на
додану вартість операціях, не пов'язані
з господарською діяльністю позивача та
не можуть включатись до валових витрат.

На підставі вказаного акта та згідно з
підпунктом "в" пп. 4.2. п. 4.2. ст. 4 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" Державна податкова інспекція
прийняла оспорюване податкове
повідомлення-рішення.

Так, положеннями пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
№ 2181-III визначено випадки, в яких
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків. Серед
них, зокрема, контролюючий орган
внаслідок проведення камеральної
перевірки виявляє арифметичні або
методологічні помилки у поданій
платником податків податковій
декларації, що призвели до заниження
або завищення суми податкового
зобов'язання (пп. "в" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
Закону № 2181-III).

При цьому, камеральною вважається
перевірка, яка проводиться
контролюючим органом виключно на
підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях, без проведення
будь-яких інших видів перевірок
платника податків (абзац 2 пп. "в" пп. 4.2.2
п. 4.2 ст. 4 Закону № 2181-III).

Відповідно до роз'яснення Комітету
Верховної Ради України з питань
фінансів і банківської діяльності від
20.03.2001 № 06-10/167 щодо визначення терміна
"арифметична помилка або описка" під
терміном "арифметична помилка" слід
розуміти помилки або описки, яких
припустився платник податку при
заповненні декларацій (розрахунків)
або додатків до них, зокрема при
виконанні арифметичних дій,
передбачених при обчисленні об'єкта
оподаткування з метою визначення
податкових зобов'язань з податку,
збору, обов'язкового платежу (додавання
або вирахування відповідних рядків), а
також описки, яких припущено при
перенесенні даних із додатків, на
підставі яких заповнюються відповідні
рядки декларації (неправильно
поставлено кому при застосуванні
одиниці виміру або перенесено підсумок
з додатка тощо).

Під терміном "методологічна помилка"
слід розуміти помилку, якої
припустився платник податків при
складанні декларації, що полягає у
неправильному застосуванні або
незастосуванні ставок оподаткування
чи коефіцієнтів при визначенні
податкового зобов'язання з того чи
іншого податку, збору (обов'язкового
платежу).

Таким чином, Державна податкова
інспекція має право визначати суму
податкового зобов'язання та
застосовувати фінансові санкції на
підставі підпункту "в" пп. 4.2. п. 4.2. ст. 4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" тільки у випадку виявлення у
поданій платником податків податковій
декларації арифметичних або
методологічних помилок.

Як встановлено судами попередніх
інстанції та підтверджено матеріалами
справи в акті камеральної перевірки
від 28.05.2010 №3075/15-1 не міститься
зафіксованого належним чином факту
виявлення арифметичної або
методологічної помилки у показниках
(неправильного застосування будь-якого
коефіцієнту чи ставки), зазначених у
податковій декларації з податку на
прибуток за 1 квартал 2010 року.

Крім того, судами також встановлено, що
договір поставки між позивачем та ТОВ
"Март-2005", на підставі якого і було
сформовано валові витрати, сторонами
було виконано, оформлено належним
чином всі первинні документи (договір
поставки природного газу, договір на
транспортування природного газу, акти
приймання - передачі, платіжні
доручення, розхідні накладні,
податкові накладні та ін.), що
підтверджують реальність виконання
вказаного договору та пов'язаність
таких витрат позивача по зазначеному
договору з його господарською
діяльністю.

Правомірно також спростовано і
посилання контролюючого органу щодо
недекларування контрагентом позивача
(ТОВ "Март-2005") податкових зобов'язань з
ПДВ, оскільки матеріали справи містять
податкові декларації ТОВ "Март-2005" з
визначеними показниками податкових
зобов'язань з ПДВ (а.с. 218-233) та витяг з
електронного реєстру автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту на рівні ДПА
України позивача та його контрагента з
ідентичними показниками податкових
зобов'язань з ПДВ.

Отже, висновки податкового органу щодо
порушення позивачем вимог ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не узгоджуються з нормами
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, спростовуються
належними та допустимими доказами,
яким суди надали належний правовий
аналіз.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскарженого податкового
повідомлення-рішення.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 10.08.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.10.2010 у
справі № 2а-5012/10/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

М.І. Костенко