Справа № 826/1572/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1572/14
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцова
Суддя-доповідач: Карпушова
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
секретар судового засідання: Самсонова
М.М., за участю сторін: представник
позивача Марченко Н.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 02 квітня 2014 року в
адміністративній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нобл Ресорсіз
Україна» до Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про скасування
податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нобл Ресорсіз
Україна» (надалі ТОВ «Нобл Ресорсіз
Україна») звернулося до суду позовом до
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 14.11.2013р., яке
прийнято відповідачем за наслідками
документальної позапланової виїзної
перевірки.

Позов обґрунтовано тим, що
необґрунтованими є висновки
податкового органу, що правочини
укладені з між позивачем та ТОВ
«Крокус-Україна», ТОВ «Ватикан», ТОВ
«Агро-Донбас», ТОВ «Еліт-Клас-Груп», ПП
«Павлоград-Інвест-Агро», ПП
«Агротехсервіс НК», ТОВ «Прем'єр Агро»,
ПП «Алюр-2009», ТОВ «ТД Проминвестгрупп»,
ТОВ «Транс-Трейд-Ком», ПП «Діалоджи», ПП
«Агро ресурс-Південь» є такими, що
укладені без мети настання правових
наслідків. Висновки податкового органу
спростовуються наданими позивачем
первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності, які відповідають вимогам
чинного законодавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.04.2014 р. позовні вимоги задоволено:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 14.11.2013р.

Суд першої інстанції виходив з
того, що господарські операції
позивача з контрагентами здійснені в
межах господарської діяльності, є
реальними, відповідають дійсному
економічному змісту та
підтверджуються первинними
документами.

Відповідач, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.04.2014 р. як таку, що прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що судом першої інстанції прийнято
рішення без дослідження та врахування
доказів наданих відповідачем, зокрема,
позиція відповідача підтверджується
актами перевірок кожного контрагента
позивача, протоколами допиту,
пояснення, рапорти, акти обстеження
юридичних адрес, листа, дані ДП
«Держреєстри України» особові картки
платників податків (контрагентів). Крім
того, апелянт зазначив, що позивач не
надав суду документів щодо умов
поставок, дозволи зернових складів на
отримання товару, довіреності на осіб,
які мали право на приймання такого
товару, рахункі-фактур, сертифікаційні
документи.

В судовому засіданні представник
позивача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.
Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про час, дату та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що Міжрегіональним
головним управлінням Міндоходів -
Центральним офісом з обслуговування
великих платників податків проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Нобл Ресорсіз Україна»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по з ТОВ
«Крокус-Україна», ТОВ «Ватикан», ТОВ
«Агро-Донбас», ТОВ «Еліт-Клас-Груп», ПП
«Павлоград-Інвест-Агро», ПП
«Агротехсервіс НК», ТОВ «Прем'єр Агро»,
ПП «Алюр-2009», ТОВ «ТД Проминвестгрупп»,
ТОВ «Транс-Трейд-Ком», ПП «Діалоджи», ПП
«Агро ресурс-Південь» за період з 01.07.2010
р. по 01.07.2011р.

За результатами перевірки складено акт
№ 1317/40-50/35919521 від 01.11.2013р.

В акті перевірки податковим органом
зроблено висновок, що правочини
укладені з між позивачем та ТОВ
«Крокус-Україна», ТОВ «Ватикан», ТОВ
«Агро-Донбас», ТОВ «Еліт-Клас-Груп», ПП
«Павлоград-Інвест-Агро», ПП
«Агротехсервіс НК», ТОВ «Прем'єр Агро»,
ПП «Алюр-2009», ТОВ «ТД Проминвестгрупп»,
ТОВ «Транс-Трейд-Ком», ПП «Діалоджи», ПП
«Агро ресурс-Південь» є такими, що
укладені без мети настання правових
наслідків, при цьому перевіряючі
послались на висновки актів інших
перевірок, а саме: №499/23-513/37170557 від
06.04.2011, № 724/23-300/36057161 від 01.06.2011, №
1177/23-708/36562542 від 05.07.2011, № 88/23/36448510 від
05.07.2011, № 955/22-1/33863994 від 24.06.2011, №
1406/23-313/33320155 від 06.07.2011 № 114/23-2/37042219 від
17.06.2011, № 298-23/2-35168745 від 24.05.2011, №
114/23-4/32816393 від 19.01.2012, № 233/232/35323535 від
25.06.2011.

Отже, податковим органом зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
підпунктів 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР в
редакції Закону від 22.05.1997 № 283/97-ВР що
відповідає підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
в результаті чого, до складу валових
витрат включено витрати, які не
спричиняють реального настання
правових наслідків, в результаті чого
підприємством було завищено витрати за
2010 рік, що призвело до заниження
податку на прибуток за 2010 на суму
5522550грн.

На підставі висновків вказаного акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення № від
14.11.2013р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на суму 8283 825 грн. у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) у розмір 2 761275 грн.

Позивачем була подана скарга до
Міністерства доходів і зборів України
на податкове повідомлення - рішення №
від 14.11.2013, яка рішенням про
результати розгляду скарги №
1329/6/99-99-10-01-15 від 24.01.2014 р. залишена без
задоволення, а податкове повідомлення -
рішення без змін.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий
кодекс України, який регулює відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів. їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України органам
державної податкової служби надане
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом. Порядок проведення перевірок
визначений статтями 75-86 Податкового
кодексу України.

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, база та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначені розділом 5
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З аналізу положень підпунктів 198.6 та
198.3. статті 198 Податкового кодексу
України випливає, що виникнення у
платника ПДВ права на включення
податку до податкового кредиту
пов'язано із фактичним відбуттям
господарської операції з постачання
товарів (виконання робіт, надання
послуг), визначеної в первинних
документах, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV).
Наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані із рухом активів, зміною
зобов'язань та власного капіталу
платника податків та відповідають
змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
вчинення господарської операції,
відповідність вчиненої господарської
операції господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
формування податкового кредиту.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність Україні» від 16 липня 1999 року N
996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Частина 2 даної
статті передбачає, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій є
підставою для бухгалтерського обліку.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Отже, як вже зазначалось, для
підтвердження правомірності
формування платником податків валових
витрат та податкового кредиту, окрім
встановлення дотримання таким
платником вимог законів, необхідно
встановити реальність здійсненої
господарської операції з придбання
товару (послуг), тобто така операція має
бути не тільки документально
оформленою, а й повинна об'єктивно
призвести до зміни складу активів
платника податків. Аналіз реальності
господарської діяльності має
здійснюватись на підставі даних
податкового, бухгалтерського обліку
платника податків та відповідності їх
дійсному економічному змісту.

Правильність формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг. За відсутності ж
останнього, відсутні підстави для
зменшення бази оподаткування податком
на прибуток та податком на додану
вартість за рахунок валових витрат та
податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем надано суду копії договорів
поставки

- з ТОВ «Агро-Донбас» № 13588 від 08.10.2010, №
13617 від 12.10.2010, № 13665 від 14.10.2010, № 13776 від
09.10.2010, № 13904 від 28.10.2010, № 13953 від 11.11.2010,
№ 13973 від 15.11.2010, № 14062 від 30.11.2010, № 13970
від 12.11.2010, № 14119 від 08.12.2010, № 13577 від
08.08.10.2010, № 14139 від 13.12.2010, № 13569 від 07.10.2010,
№ 13904 від 28.10.2010, № 13904 від 28.10.2010;

- з ТОВ «ТД Проминвестгрупп» договір
поставки № 13713 від 18.10.2010, № 13897 від
28.10.2010, № 13594 від 11.10.2010, № 13743 від 19.10.2010;

- з ТОВ «Транс-Трейд-Ком» договір
поставки № 13795 від 21.10.2010;

- з ТОВ «Ватикан» договір поставки № 13692
від 18.10.2010, № 13749 від 20.10.2010, № 13758 від
20.10.2010;

- з ТОВ «Павлоград-Інвест-Агро» договір
поставки № 13635 від 13.10.2010, № 13669 від
15.10.2010, № 13722 від 19.10.2010, № 13819 від 22.10.2010;

- з ТОВ «Прем'єр Агро» договір поставки
№ 13575 від 07.10.2010, № 13632 від 13.10.2010, № 13756
від 20.10.2010;

- з ПП «Діалоджи» договір поставки № 13424
від 28.09.2010;

- з ТОВ «Еліт-Клас-Груп» договір
поставки № 13387 від 24.09.2010, № 14007 від
18.11.2010;

- з ПП «Аллюр-2009» договір поставки № 13518
від 04.10.2010,

- з ПП «Агро ресурс-Підень» договір
поставки № 13659 від 14.10.2010, № 13699 від
18.10.2010, № 13519 від 04.10.2010;

- з ПП «Агротехсервіс» договір поставки
№ 12960 від 10.08.2010;

- з ТОВ «Крокус-Агро» договір поставки
№ 13809 від 21.10.2010, які є аналогічні за
своїм змістом та предметом.

На підтвердження факту реальності
виконання зазначених договорів
позивачем було надано суду копії
видаткових накладних,
рахунків-фактури, акти прийму-передачі,
складські квитанції, картки аналізу,
податкові накладні, товарно-транспорті
накладні.

Крім того, товар отриманий від вказаних
контрагентів, а саме: ТОВ
«Крокус-Україна», ТОВ «Ватикан», ТОВ
«Агро-Донбас», ТОВ «Еліт-Клас-Груп», ПП
«Павлоград-Інвест-Агро», ПП
«Агротехсервіс НК», ТОВ «Прем'єр Агро»,
ПП «Алюр-2009», ТОВ «ТД Проминвестгрупп»,
ТОВ «Транс-Трейд-Ком», ПП «Діалоджи», ПП
«Агро ресурс-Південь» за вказаними
договорами був поміщений до
зерносховищ відповідно до договорів
укладених між позивачем та ТОВ «Аякс»
договір № 15 від 19.07.2010, з ТОВ
«Красиоріченське» договори
складського зберігання зернових та
насіння соняшника № 4 від 06.07.2010, з ВАТ
«Явкинський елеватор» договір
складського зберігання № 108 від 19.10.2010,
з ТОВ «Огороднє» договір № 3 від 01.07.2010,
з ТОВ «Троїцьке-Агро» договір
складського зберігання соняшника №
10-С/3Б/2010 від 20.08.2010, з ТОВ «Заплазське
хлібоприймальне підприємство» договір
складського зберігання № ЗП-061 від
01.10.2010, з ДП Державної акціонерної
компанії «Хліб України» договір б/н від
01.07.2010, ВАТ «Розівський елеватор»
договір складського зберігання №
АРФ-000009 від 24.06.2010.

Вказане підтверджується належними
доказами, зокрема, копіями відповідних
договорів, складеними до них
специфікаціями та додатковими угодами,
а також виписаними на їх підставі
складськими квитанціями на зерно.

Транспортування зернових культур,
отриманих від контрагентів ТОВ
«Крокус-Україна», ТОВ «Ватикан», ТОВ
«Агро-Донбас», ТОВ «Еліт-Клас-Груп», ПП
«Павлоград-Інвест-Агро», ПП
«Агротехсервіс НК», ТОВ «Прем'єр Агро»,
ПП «Алюр-2009», ТОВ «ТД Проминвестгрупп»,
ТОВ «Транс-Трейд-Ком», ПП «Діалоджи», ПП
«Агро ресурс-Південь» здійснювалось на
підставі укладених договорів та
підтверджується товарно-транспортними
накладними.

Отже, колегія суддів згодна з висновком
суду першої інстанції, що позивач на
підтвердження реального характеру
здійснення господарських операцій з
контрагентом надав суду першої
інстанції первинні документи
бухгалтерського обліку та податкової
звітності.

Колегія суддів вважає, що апелянтом
вказаний висновок суду першої
інстанції не спростовано. Відповідачем
доказів, які б спростовували пояснення
позивача та наданні ним докази суду не
надано. Зокрема, відповідачем не надано
доказів того, що ТОВ «Крокус-Україна»,
ТОВ «Ватикан», ТОВ «Агро-Донбас», ТОВ
«Еліт-Клас-Груп», ПП
«Павлоград-Інвест-Агро», ПП
«Агротехсервіс НК», ТОВ «Прем'єр Агро»,
ПП «Алюр-2009», ТОВ «ТД Проминвестгрупп»,
ТОВ «Транс-Трейд-Ком», ПП «Діалоджи», ПП
«Агро ресурс-Південь» не відобразили у
своїх податкових звітностях операції з
позивачем, а також, що ними не було
сплачено податок на додану вартість з
вказаних операцій.

Не заслуговують також уваги посилання
апелянта на акти інших перевірок,
оскільки вірним є висновок суду першої
інстанції, що акт про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання складається не за
результатами проведення зустрічної
звірки чи перевірки суб'єкта
господарювання, а у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, з огляду на що,
зазначений акт може бути лише носієм
інформації щодо наявності фактів, які
унеможливлюють проведення зустрічної
звірки та не може містити інформацію
щодо фінансово - господарських
відносин суб'єктів господарювання.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що відповідачем відповідно до вимог
частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не було доведено, що сторони,
укладаючи зазначені угоди, мали умисел
на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, такою, як несплату
податків. За своєю суттю нікчемним
правочином в податкових
правовідносинах є діяння платника
податків, спрямоване на ухилення від
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), тобто свідоме діяння певної
фізичної особи, що при укладанні
правочину діяла від імені такого
платника, яке має в собі ознаки
кримінально переслідуваного.
Дослідивши договори між позивачем та
контрагентами, та надані сторонами
докази, колегія суддів вважає, що вони
відповідають вимогам діючого
законодавства, оскільки сторонами за
договором погоджені всі істотні умови
і досягнута домовленість щодо їхнього
виконання, і виконання цього договору
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не спростовують
вірних висновків суду першої
інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено
02.06.2014р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02 квітня 2014 року,
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
квітня 2014 року в адміністративній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нобл
Ресорсіз Україна» до Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про скасування
податкового повідомлення - рішення,
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.