Справа № 808/817/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 рокусправа № 808/817/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2013 року у справі №808/817/14 за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
державної служби з надзвичайних
ситуацій України у Запорізькій області
про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 січня 2014 року звернувся до
суду з позовом до Головного управління
державної служби з надзвичайних
ситуацій України у Запорізькій області
згідно якого просить:

- скасувати рішення службової
перевірки, проведеної відповідачем в
листопаді-грудні 2013 року щодо позивача;

- змінити формулювання звільнення
позивача з «у зв'язку з систематичним
невиконанням умов контракту особою
рядового та начальницького складу» на
«у зв'язку з систематичним
невиконанням умов контракту
роботодавцем»;

- стягнути з відповідача на користь
позивача матеріальну шкоду в розмірі 22
920 грн.;

- стягнути з відповідача на користь
позивача моральну шкоду в розмірі 100 000
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що його протиправно було
звільнено відповідачем за
систематичне невиконання умов
контракту, оскільки умови контракту
ним не порушувались. Невиконання умов
контракту, а саме невиконання
нормативів щодо видачі форменого
одягу, забезпечення належними
житловими умовами, не надання
компенсації в розмірі 50% за оренду
житлового приміщення, не забезпечення
індивідуальними засобами захисту, мало
місце зі сторони відповідача. Вказані
обставини унеможливлювали виконання
належним чином позивачем покладених на
нього обов'язків.

Крім того, він не був належним чином
повідомлений про проведення щодо нього
службового розслідування, що позбавило
його права давати пояснення, а отже
висновки, зроблені за результатами
службового розслідування, є не
законними та такими, що не можуть
братися до уваги при його звільненні.
Незаконним звільненням йому
спричинено моральні страждання та
завдана матеріальна шкода.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року у задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем доведена правомірність
звільнення позивача, відсутність
підстав для зміни формулювання
звільнення та, як наслідок,
безпідставність інших позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована
доводами позивача щодо неврахування
судом першої інстанції обставин, які
свідчать про:

- закінчення дії контракту між
позивачем та відповідачем 10 вересня 2014
року;

- неправомірної участі представника
відповідача у судовому розгляді
справи;

- припинення виходу позивача на службу
з 24.10.2013 року, а не з 21.10.2013 року;

Крім того посилається на незадоволення
судом клопотань позивача та на погрози
представника відповідача Пихулі І.В.

Згідно заперечень на апеляційну скаргу
представник відповідача просить
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу
позивача без задоволення.

Посилається на необґрунтованість
доводів позивача викладених в
апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
пояснення представника відповідача,
який заперечував щодо її задоволення,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що 15 серпня 2008 року
позивачем укладено контракт з
Міністерством надзвичайних ситуацій
України в особі ректора Університету
цивільного захисту України щодо
проходження служби в органах
цивільного захисту. 02 червня 2012 року
позивач закінчив Національний
університет цивільного захисту
України. Наказом МНС України №380 о/с від
02.06.2012 року йому було присвоєно звання
лейтенант служби цивільного захисту,
та направлено для подальшого
проходження службу до Головного
територіального управління МНС
України у Запорізькій області.

04 червня 2012 року МНС України, в особі
начальника Головного територіального
управління МНС України у Запорізькій
області, уклало з позивачем контракт
№58/12 про проходження служби в органах
та підрозділах цивільного захисту на 3
роки (далі - контракт №58/12).

Указом Президента України від 24.12.2012
року №726/2012 Міністерство надзвичайних
ситуацій України було реорганізовано у
Державну службу з надзвичайних
ситуацій, а Головне територіальне
управління МНС України у Запорізькій
області відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 21 січня
2013 року №33 було реорганізовано в
Головне управління ДСНС України у
Запорізькій області.

07 червня 2013 року на підставі наказу МНС
України № 294 позивача переведено для
проходження служби до ГУ ДСНС України
Запорізькій області на посаду
начальника караулу 5 державного
пожежно-рятувального поста смт.
Приазовське (далі - 5 ДПРП).

10 жовтня 2013 року позивач подав до ГУ
ДСНС України рапорт про звільнення за
власнім бажанням у зв'язку з сімейними
обставинами, а саме бажанням переїзду
до нового місця проживання в Росію з
посиланням на ст.38 Кодексу Законів про
працю України та у зв'язку з цим
припинив виконувати службові обов'язки
та виходити на службу.

31 грудня 2013 року відповідачем
розірвано контракт з позивачем та
позивача звільнено зі служби в ДСНС
України в запас Збройних Сил України (з
постановкою на військовий облік) та
виключено із списків ГУ ДСНС України у
Запорізькій області за пп.6 п.176 (у
зв'язку з систематичним невиконанням
умов контракту особою рядового і
начальницького складу).

Правомірність та обґрунтованість
рішень службових перевірок
відповідача, рішення відповідача про
розірвання контракту з позивачем у
зв'язку з систематичним невиконанням
умов контракту особою рядового і
начальницького складу, стягнення сум в
рахунок відшкодування матеріальної та
моральної шкоди у зв'язку з звільненням
є предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та відмовляючи у задоволені
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що спірні рішення
відповідача прийнято правомірно, у
зв'язку з чим вимоги позивача
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Згідно зі ст.101 Кодексу цивільного
захисту України (далі - КЦЗ України)
служба цивільного захисту - це державна
служба особливого характеру, покликана
забезпечувати пожежну охорону, захист
населення і територій від негативного
впливу надзвичайних ситуацій,
запобігання і реагування на
надзвичайні ситуації, ліквідацію їх
наслідків у мирний час та в особливий
період.

Порядок проходження громадянами
України служби цивільного захисту
визначається цим Кодексом та
положенням про порядок проходження
служби цивільного захисту особами
рядового і начальницького складу, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України. На рядовий і начальницький
склад служби цивільного захисту
поширюється дія Дисциплінарного
статуту, затвердженого Законом.

Відповідно до пункту 183 «Положення про
порядок проходження служби цивільного
захисту особами рядового і
начальницького складу» затвердженого
постановою КМУ України № 593 від 11.07.2013
року (далі - Положення), з ініціативи
особи рядового і начальницького складу
служби цивільного захисту контракт
може бути розірвано достроково у
випадках, передбачених підпунктами 2-5 і
7, 9-11 пункту 176 цього Положення.

Підпунктами 5, 6 та 7 пункту 176 Положення
передбачено, що контракт про
проходження служби цивільного захисту
припиняється (розривається), а особи
рядового і начальницького складу
звільняються із служби цивільного
захисту:

5) відповідно до заяви особи, яка
звільняється у зв'язку із сімейними
обставинами або з інших поважних
причин, перелік яких встановлюється
Кабінетом Міністрів України;

6) у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту особою
рядового та начальницького складу;

7) у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту
керівництвом відповідного органу чи
підрозділу цивільного захисту.

При цьому ні постановою Кабінету
Міністрів України № 150 від 4 березня 1994
року, ні постановою Кабінету Міністрів
України № 413 від 12 червня 2013 року якими
під час служби позивача було
затверджено перелік сімейних обставин
та інших поважних причин, що можуть
бути підставою для звільнення громадян
з військової служби та із служби осіб
рядового і начальницького складу не
передбачено для звільнення зі служби
такої підстави як за власним бажанням у
зв'язку з сімейними обставинами, а саме
бажання переїзду до іншого місця
проживання.

Між тим відповідно до підпункту 6
пункту 176 Положення, контракт про
проходження служби цивільного захисту
припиняється (розривається), а особи
рядового і начальницького складу
звільняються із служби цивільного
захисту у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту особою
рядового і начальницького складу.

Відповідно до п.58 Дисциплінарного
статуту служби цивільного захисту
грубим дисциплінарним проступком
вважається факт грубого порушення
службової дисципліни, що не містить
ознак кримінального правопорушення, а
саме: невихід на службу без поважних
причин.

Отже, враховуючи те, що матеріалами
службового розслідування за фактом
невиходу позивача на службу, а саме на
чергування 24.10.2013 року (а.с. 39-50), 28.10.2013
року (а.с. 53-64), 01.11.2013 року (а.с. 67-79) вірно
встановлено обставини невиходу
позивача на службу без поважних причин,
обставини відмов у наданні позивачем
письмових пояснень з приводу невиходу
на службу 24.10.2013 року (а.с. 47), 28.10.2013 року
(а.с.61), 01.11.2013 року (а.с. 75), та враховуючи
пояснення позивача згідно яких його
невихід на службу пов'язаний з бажанням
переїзду на постійне місце проживання
до Росії, що підтверджується листами
бесід від 09.10.2013 року, 24.10.2013 року, 05.12.2013
року (а.с. 82-88), відповідачем правомірно
прийнято наказ № 70 від 24.10.2013 року щодо
оголошення позивачу догани (а.с. 51),
наказ № 72 від 28.10.2013 року щодо
оголошення позивачу суворої догани
(а.с. 65) та наказ № 309 від 30 грудня 2013 року
про звільнення позивача із служби в
органах цивільного захисту на підставі
пп.6 п.176 Положення про порядок
проходження служби цивільного захисту
особами рядового і начальницького
складу (а.с. 95).

Доводи позивача про наявність обставин
«систематичного невиконання
відповідачем умов контракту» суд
апеляційної інстанції вважає
безпідставним, оскільки зазначені
обставини не є правовою підставою для
невиконання позивачем умов контракту у
вигляді не виходу на службу.

Крім того, з приводу порушення своїх
прав щодо проходження служби, які мали
місце, згідно з поясненнями
представника позивача наданими у
судовому засіданні, з червня 2012 року,
або розірвання контракту №58/12 у зв'язку
з наявністю обставин, що свідчать про
систематичне невиконання умов
контракту керівництвом відповідного
органу чи підрозділу цивільного
захисту, позивач до відповідача не
звертався.

У зв'язку з цим відповідачем питання
щодо припинення вказаного контракту з
цієї підстави не розглядалось та права
позивача не порушувались.

Між тим, судом першої інстанції було
перевірено питання щодо наявності
обставин систематичного невиконання
умов контракту керівництвом
відповідного органу чи підрозділу
цивільного захисту та вірно
встановлено їх відсутність.

Щодо доводів апеляційної скарги про
відсутність письмових доказів виклику
позивача на службу для дачі пояснень з
приводу невиходу на неї, та, як
наслідок, нез'ясування причин невиходу
позивача на неї, суд апеляційної
інстанції зауважує на наступному.
Пунктом 175 Положення передбачено, що
перед звільненням особи рядового і
начальницького складу із служби
цивільного захисту безпосередні та
прямі керівники (начальники) проводять
з нею не менше двох індивідуальних
бесід.

Як свідчать наявні в матеріалах справи
акти від 24.10.2013 року, 28.10.2013 року, 01.11.2013
року (а.с. 47,61,75), лист проведення
індивідуальних заходів (а.с.77), а також
листи бесід від 09.10.2013 року, 24.10.2013 року,
05.12.2013 року (а.с. 82-88), відповідачем було
здійснено виклик позивача для
отримання пояснень з приводу невиходу
на роботу та з його слів з'ясовано, що
підставою невиходу на службу після
24.10.2013 року є «бажання переїзду на місце
проживання до Росії».

При цьому вказаним Положенням не
передбачено обов'язковості процедури
письмових повідомлень відповідачем
позивача.

Крім того позивачем не зазначається у
позові, що він не отримував усних
викликів відповідача по телефону, а
лише зазначається, що він не отримував
їх в письмовій формі.

Суд апеляційної інстанції також вважає
безпідставними доводи позивача про
припинення контракту №58/12 про
проходження служби з 10 вересня 2014 року
у зв'язку з прийняттям Кабінетом
Міністрів України постанови № 413 від 12
червня 2013 року якою визначено новий
перелік сімейних обставин та інших
поважних причин, що можуть бути
підставою для звільнення з військової
служби, оскільки умови цього контракту
для позивача вказаною постановою
змінено не було, тому що цей
нормативний акт не має зворотної дії.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає, що і інші доводи позивача,
викладені в апеляційній скарзі, не є
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

Отже, враховуючи правомірне звільнення
відповідачем позивача, вимоги позивача
щодо зміни формулювання його
звільнення, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

Між тим, колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції щодо наявності обставин, які
підтверджують невихід позивача, без
поважних причин, на службу з 21.10.2013 року
по 24.10.2013 року, оскільки зазначені
обставини не підтверджуються доказами
по справі. Однак ці обставини не
вплинули на правильність рішення суду
першої інстанції.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 03
березня 2013 року у справі №808/817/14 - без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
19 травня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко