Справа № 805/4758/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 р.
Справа № 805/4758/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І.., розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання
бездіяльності неправомірною та про
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В
И В:

Управління Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області (далі - позивач, УПФУ у
Волноваському районі) звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції (далі - відповідач, ВДВС
Волноваського РУЮ), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - третя
особа, ФОП ОСОБА_1) про визнання
бездіяльності ВДВС Волноваського РУЮ з
виконання вимоги № Ф 362у від 07.05.2013 року
про стягнення з ФОП ОСОБА_1
заборгованості на користь УПФУ у
Волноваському районі Донецької
області в розмірі 333,12 гривень; вимоги №
Ф 362у від 05.06.2013 року про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі Донецької
області в розмірі 170,00 гривень -
неправомірною та про зобов'язання ВДВС
Волноваського РУЮ вжити дієві заходи з
примусового виконання вимоги № Ф 362у
від 07.05.2013 року про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі Донецької
області в розмірі 333,12 гривень; вимоги №
Ф 362у від 05.06.2013 року про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі Донецької
області в розмірі 170,00 гривень, шляхом
направлення запитів до
обліково-реєстраційних установ,
здійснення виїзду за місцем здійснення
підприємницької діяльності, місцем
мешкання, винесення постанови про
привід божника через органи внутрішніх
справ, направлення до суду подання щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України, розгляду
клопотання УПФУ у Волноваському районі
Донецької області № 7653/08 від 03.07.2013
року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що в провадженні ВДВС
Волноваського РУЮ знаходяться
виконавчі документи - вимоги № Ф 362у від
07.05.2013 року з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
на користь УПФУ у Волноваському районі
в розмірі 333,12 гривень та № Ф 362у від
05.06.2013 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1
заборгованості на користь УПФУ у
Волноваському районі в розмірі 170,00
гривень, винесені позивачем.
Постановою відповідача від 05.06.2013 року
було відкрите виконавче провадження №
38340912 з виконання вимоги № Ф 362у від
07.05.2013 року. Постановою відповідача від
05.07.2013 року було відкрите виконавче
провадження № 38701142 з виконання вимоги
№ Ф 362у від 05.06.2013 року. Постановою від
09.07.2013 року вказані виконавчі
провадження були об'єднані у зведене
виконавче провадження № 41449297 (№ 1040/5).

За наслідками ознайомлення із
матеріалами виконавчого провадження
протоколом від 31 березня 2014 року було
встановлено бездіяльність державного
виконавця щодо витребування вичерпної
інформації про наявні реальні джерела
готівкових або безготівкових коштів,
витребування даних від органу
податкової служби та інших органів,
встановлення наявності будівель,
земельних ділянок, транспорту.

Постанова про приєднання виконавчого
провадження до зведеного виконавчого
провадження винесена 9 липня 2013 року,
тобто шестимісячний строк здійснення
виконавчого провадження минув, а
державним виконавцем не вчинено
належних дій щодо стягнення боргу.
Таким чином відповідачем порушено ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року
(далі - Закон № 606). З огляду на що,
позивач дійшов висновку допущення
відповідачем незаконної бездіяльності
та просив зобов'язати відповідача
виконати дії з примусового виконання
виконавчого документу.

26 травня 2014 року, представник позивача
у судовому засіданні надала клопотання
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Відповідач надав заперечення від 22
квітня 2014 року, в яких вважає
необґрунтованими вимоги позивача,
оскільки він направив запити до
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно, ВДАІ
Волноваського РВ ГУМВС України в
Донецькій області, Державної
сільськогосподарської інспекції,
Відділу адресно-довідкової роботи
ГУДМС України в Донецькій області,
Держземагенства у Волноваському
районі та здійснено виклик боржника до
ВДВС Волноваського РУЮ. Крім цього,
просив розглянути справи без участі
представників ВДВС Волноваського РУЮ.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, причини неявки суду не
повідомила, уповноваженого
представника до суду не направила,
клопотань про відкладення розгляду
справи або про розгляд справи без її
участі до суду не надала, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином.

Частиною 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначено, що особа,
яка бере участь у справі, має право
заявити клопотання про розгляд справи
за її відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до вимог частини 4 статті 128
КАС України, у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи відсутність потреби
заслухати, свідка чи експерта, суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, що мають значення
для вирішення спору та перевіривши їх
доказами, наданими сторонами,
визначившись із правовими нормами, які
слід застосувати до спірних відносин,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

УПФУ у Волноваському районі до ВДВС
Волноваського РУЮ було направлено на
виконання супровідними листами від
04.06.2013 року та 01.07.2013 року вимоги № Ф 362у
від 07.05.2013 року про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі в розмірі 333,12
гривень та № Ф 362у від 05.06.2013 року про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
на користь УПФУ у Волноваському районі
в розмірі 170,00 гривень відповідно.

Постановою відповідача від 05.06.2013 року
було відкрите виконавче провадження №
38340912 з виконання вимоги № Ф 362у від
07.05.2013 року.

Постановою відповідача від 05.07.2013 року
було відкрите виконавче провадження №
38701142 з виконання вимоги № Ф 362у від
05.06.2013 року.

Постановою від 09.07.2013 року вказані
виконавчі провадження були об'єднані у
зведене виконавче провадження № 41449297
(№ 1040/5).

Постановами про приєднання
виконавчого провадження до зведеного
виконавчого провадження від 09.07.2013 року
виконавчі провадження № 38340912 та № 38701142
були приєднані до зведеного
виконавчого провадження № 41449297.

3 липня 2013 року позивач звернувся з
клопотаннями до відповідача з
проханням здійснити проведення
виконавчих дій відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: встановити
майновий стан боржника, у тому числі і
за місцем мешкання, у разі наявності
майна звернути на нього стягнення,
встановити можливі розрахункові
рахунки, у разі наявності звернути
стягнення на грошові кошти, що
обліковуються на розрахункових
рахунках, встановити місце праці
боржника, уразі наявності звернути
стягнення на заробітну плату
(заробіток), здійснити вилучення
готівкових коштів за місцем здійснення
підприємницької діяльності, направити
подання до суду щодо обмеження
боржника у виїзді за межі України та
про вжиті виконавчі дії повідомити
УПФУ у Волноваському районі Донецької
області, у встановлений законодавством
термін. Зазначені клопотання були
отримані відповідачем 4 липня 2013 року.

17 грудня 2013 року УПФУ у Волноваському
районі звернулось з клопотанням до
відповідача щодо здійснення
виконавчих дій з примусового стягнення
заборгованості, а саме: здійснити вихід
за місцем здійснення підприємницької
діяльності боржника та вилучити
готівкові кошти відповідно до вимог
пункту 3 статті 52 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно із протоколом ознайомлення зі
станом реалізації виконавчого
провадження від 31 березня 2014 року,
позивач ознайомився з матеріалами
виконавчого провадження з виконання
вимог № Ф 362у від 07.05.2013 року про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
на користь УПФУ у Волноваському районі
в розмірі 333,12 гривень та № Ф 362у від
05.06.2013 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1
заборгованості на користь УПФУ у
Волноваському районі в розмірі 170,00
гривень відповідно.

Як зазначено позивачем у позовній та у
протоколі ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження від 31 березня
2014 року, відділом державної виконавчої
служби Волноваського районного
управління юстиції не здійсненні жодні
дії з примусового виконання зазначених
вимог.

Спірним питанням цієї справи є
встановлення наявності бездіяльності
ВДВС Волноваського РУЮ при здійсненні
виконавчого провадження з примусового
виконання вимог УПФУ у Волноваському
районі № Ф 362у від 07.05.2013 року та № Ф 362у
від 05.06.2013 року.

Відповідно до статті 2 Закону № 606,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з вимогами статті 11 цього
Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 20 Закону № 606 визначено, що
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Державний виконавець вправі провадити
виконавчі дії щодо виявлення та
звернення стягнення на кошти, які
перебувають на рахунках та вкладах
боржника у банках чи інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах на території,
на яку поширюється юрисдикція України.

Пунктом 1.5 Інструкції про порядок
проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25.12.1999 року
(далі - Інструкція) встановлено, що
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на інші види
майна боржника; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення в
боржника й передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні;
відібрання дитини; інші заходи,
передбачені рішенням.

Відповідно до пунктів 5.1.1, 5.1.3 та 5.1.4
Інструкції та статті 52 Закону № 606,
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його виявленні (шляхом
надіслання запитів до органів
державної податкової інспекції,
банків, дорожньої автомобільної
інспекції, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату тощо), описі,
арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

За наявності даних про кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах та на зберіганні в
банках чи інших кредитних установах, на
них накладається арешт, про що
виноситься постанова державного
виконавця.

У разі відсутності в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
на належне боржникові інше майно.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірах і обсягах,
потрібних для виконання за виконавчими
документами, з урахуванням витрат на
виконання та стягнення виконавчого
збору. Якщо боржник володіє майном
спільно з іншими особами, то стягнення
звертається на його частку, що
визначається судом за поданням
державного виконавця.

Стягнення може бути звернено на майно
боржника, яке належить йому на праві
приватної власності.

Пунктом 5.6.1 Інструкції встановлено, що
арешт майна полягає у проведенні його
опису, оголошенні заборони
розпоряджатися ним, а в разі потреби - в
обмеженні права користування майном
або його вилученні в боржника та
передачі на зберігання іншим особам.
Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем, у
тому числі, шляхом: винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні в банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Згідно частини 2 статті 30 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи документів, постановою про
приєднання виконавчого провадження до
зведеного виконавчого провадження від
09.07.2013 року виконавчі провадження №
38340912 та № 38701142 були приєднані до
зведеного виконавчого провадження №
41449297.

Отже, строк виконання цих виконавчих
документів збігає 10 січня 2014 року.

Як вбачається з наданих відповідачем
матеріалів, протягом здійснення ним
виконавчих дій з примусового виконання
вимог про сплату боргу ВДВС
Волноваського РУЮ були надіслані
наступні запити.

12 березня 2014 року спрямовано запит до
органу доходів і зборів стосовно
наявних джерел доходів боржника та 13
березня 2014 року відповідно відповіді
ДПІ встановлено відсутність отримання
доходів, нарахованих податковим
агентом.

19 березня 2014 року відповідачем
спрямовані запити до Держземагенства у
Волноваському районі, ВДАІ
Волноваського РВ ГУМВС України в
Донецькій області, Державної
сільськогосподарської інспекції,
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно, Відділу
адресно-довідкової роботи ГУДМС
України в Донецькій області, проте
відповідей на дані запити не надано.

19 березня 2014 року відповідачем
здійснено виклик боржника.

Однак жодних даних про вищезазначені
запити у протоколі від 31 березня 2014
року про ознайомлення зі станом
реалізації виконавчого провадження не
значиться.

Проте, суд зазначає, що всі вказані
запити були зроблені відповідачем вже
після спливу 6-ти місячного строку,
встановленого частиною 2 статті 30
Закону № 606.

Тобто відповідачем, зокрема, порушені
строки проведення виконавчих дій з
виконання спірних вимог та не надано
доказів вчинення будь-яких дій,
спрямованих на примусове виконання
вимог УПФУ у Волноваському районі № Ф
362у від 07.05.2013 року та № Ф 362у від 05.06.2013
року протягом 6-ти місячного строку з
моменту об'єднання виконавчих
проваджень у зведене виконавче
провадження.

Отже, позовні вимоги щодо визнання
бездіяльності Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції з
виконання вимог, виданих Управлінням
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області № Ф 362у від 07.05.2013 року з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі в розмірі 333,12
гривень та № Ф 362у від 05.06.2013 року про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
на користь УПФУ у Волноваському районі
в розмірі 170,00 гривень неправомірною є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що визнання дій
та бездіяльності владного органу
незаконними або неправомірними є
різними словесними формами вираження
одного й того самого способу захисту
порушеного права позивача, а саме
визнання дій або бездіяльності
протиправною.

Пунктом 1 частини 2 статті 162 КАС України
передбачено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача вжити дієві
заходи з примусового виконання вимог
УПФУ у Волноваському районі № Ф 362у від
07.05.2013 року з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
на користь УПФУ у Волноваському районі
в розмірі 333,12 гривень та № Ф 362у від
05.06.2013 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1
заборгованості на користь УПФУ у
Волноваському районі в розмірі 170,00
гривень, шляхом направлення запитів до
обліково-реєстраційних установ,
здійснення виїзду за місцем здійснення
підприємницької діяльності, місцем
мешкання, винесення постанови про
привід божника через органи внутрішніх
справ, направлення до суду подання щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України, розгляду
клопотання УПФУ у Волноваському районі
Донецької області № 7653/08 від 03.07.2013
року, суд зазначає наступне.

Суд вважає, що здійснення виїзду за
місцем здійснення підприємницької
діяльності, місцем мешкання, винесення
постанови про привід боржника через
органи внутрішніх справ, направлення
до суду подання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України є дискреційними
повноваженнями відповідача, які
направлені на фактичне виконання
виконавчого документу, тобто вжиття
дієвих заходів з примусового виконання
виконавчого документа.

Крім того, самі дії або бездіяльність
відповідача щодо направлення до
обліково-реєстраційних установ
запитів, здійснення виїзду за місцем
здійснення підприємницької
діяльності, місцем мешкання, винесення
постанови про привід боржника через
органи внутрішніх справ, направлення
до суду подання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України - не впливають на правовий стан
позивача, оскільки законним інтересом
стягувача є своєчасне та повне
виконання державним виконавцем
виконавчого документа, а не вчинення
державним виконавцем окремих заходів.

Законом визначені повноваження
державного виконавця, за допомогою
яких він здійснює виконавчі дії,
направлені на своєчасне та повне
виконання рішень. Обрання відповідних
заходів здійснюється безпосередньо
державним виконавцем окремо в кожному
виконавчому провадженні з урахуванням
обставин у справі, тому суд не може
підміняти повноваження органів
державної виконавчої служби та
визначати яким чином виконувати
рішення.

Не вжиття державним виконавцем певних
заходів може враховуватися судом при
оцінці дій або бездіяльності щодо
примусового виконання рішення, про що
позивачем заявлена окрема вимога.

Також, розгляд клопотання стягувача
щодо вжиття певних виконавчих дій не є
за змістом Закону України «Про
виконавче провадження» заходом
примусового виконання рішень.

Таким чином, позовні вимоги щодо
зобов'язання вчинити певні дії не
підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вбачає наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 1-2, 11, 25, 30, 32, 52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25.12.1999 року,
статтями 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-154, 158-163,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області до Відділу державної
виконавчої служби Волноваського
районного управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання
бездіяльності неправомірною та про
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Волноваського районного управління
юстиції щодо виконання вимог
Управління Пенсійного фонду України у
Волноваському районі Донецької
області № Ф 362у від 07.05.2013 року з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості на користь УПФУ
у Волноваському районі в розмірі 333,12
гривень та № Ф 362у від 05.06.2013 року про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
на користь УПФУ у Волноваському районі
в розмірі 170,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова прийнята, складена і
підписана в нарадчій кімнаті 26 травня
2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
(проголошення вступної та резолютивної
частин постанови), а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Бабіч С.І.