Справа № 822/2023/14
Суддя: Ковальчук А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2023/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року 10:18м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук
А.М. при секретаріБачку А.М. за
участі:представників
сторінрозглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Ізяславському
районі Хмельницької області про
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся в суд з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ізяславському
районі Хмельницької області в якому з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просить стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ізяславському
районі Хмельницької області кошти у
сумі 1012 грн. 14 коп. Вказує, що за період з
01.02.2014 року по 30.04.2014 року у Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань утворилась заборгованість
по відшкодуванню зазначених витрат
перед управлінням Пенсійного фонду
України в Ізяславському районі по
трьох пенсіонерах на загальну суму 1012,14
грн.

Представник позивача у судовому
засіданні уточненні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив подав
письмове заперечення в якому вказує, що
відшкодування потерпілому шкоди,
заподіяної внаслідок нещасного
випадку на виробництві, здійснюється
стороною тієї держави, де стався
страховий випадок.

Вказує, що вимоги Пенсійного фонду
України про відшкодування йому витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності особам, які переїхали на
постійне місце проживання в Україну, є
безпідставними і суперечать
законодавству про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яким
передбачається відшкодування
страхових виплат особам, які є
застрахованими відповідно до Закону і
отримали трудове каліцтво чи
професійне захворювання на
підприємствах, установах,
організаціях, що є суб'єктами
страхування від нещасного випадку за
законодавством України.

Зазначає, що потерпілі, які отримали
каліцтво за межами України і переїхали
в Україну на постійне місце проживання,
не є застрахованими в Україні і за них
не сплачувались до Фонду страхові
внески, а тому здійснення їм страхових
виплат за рахунок страхових коштів
Фонду є нецільовим використанням
коштів. А тому просить відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що управлінням
Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі складено акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за лютий, березень,
квітень 2014 року, та направлено до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ізяславському
районі. Відповідачем не прийнято до
відшкодування суми виплачених пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання громадянам
держав-учасниць СНД та членів їх сімей,
які отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
до України. Сума невідшкодованих
витрат згідно з таблицями розбіжностей
за лютий, березень, квітень 2014 року
становить 1012,14 грн.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV (далі - Закон) особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року (далі - Угода), пенсійне
забезпечення громадян держав -
учасниць цієї Угоди та членів їхніх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають. Статтею 3 даної Угоди
встановлено, що всі витрати, пов'язані
зі здійсненням пенсійного
забезпечення за даною Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до ч. 3 Прикінцевих положень
Закону відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги. Уся заборгованість потерпілим
на виробництві та членам їх сімей, яким
до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
цьому Фонду соціального страхування
від нещасних випадків страхові платежі
підприємства, що ліквідувалися та на
яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Згідно абзацу 8 пункту 3 Прикінцевих
положень Закону, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Відповідно до п.5 ст. 24 Закону, якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України відшкодувати останньому
витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 12
червня 2012 року № 21-165а12 та від 21 травня
2013 року № 21-129а13.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідно до ч. 1 ст.
71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог. Таким
чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 158- 163, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов управління Пенсійного фонду
України в Ізяславському районі
задоволити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Ізяславському
районі Хмельницької області на користь
управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі невідшкодовані
витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, громадянам
держав-учасниць СНД та членів їх сімей,
які отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
до України в розмірі 1012 (одна тисяча
дванадцять) грн.14 коп.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06
червня 2014 року

Суддя/підпис/ "Згідно з оригіналом"
Суддя А.М. Ковальчук