Справа № 812/2006/14
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Островська
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
справа №812/2006/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Яковенко М.М.

судді:
Гайдар А.В., Ханова Р.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року по адміністративній справі №
812/2006/14 за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Бумер» про стягнення
адміністративно-господарський санкцій
та пені в сумі 16465,80 грн., -

В С Т А Н О В
И В :

Луганське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до до ТОВ
Виробниче підприємство "Бумер" про
стягнення адміністративно -
господарських санкцій та пені в сумі
16465,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що у порушення
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" відповідач не працевлаштував
необхідну кількість інвалідів у 2012
році.

У зв'язку з цим, позивачем були
нараховані адміністративно -
господарські санкції за одне
нестворене робоче місце, призначених
для працевлаштування інварів у розмірі
15418,60 грн. (ця сума адміністративно -
господарських санкцій виникла у період
з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року відповідно
до звіту Форми №10-ПН за 2012 рік). Факт
того, що у відповідача у 2012 році не були
працевлаштовані інваліди у необхідній
кількості підтверджується звітом
Форми №10-ПН.

За порушення строків сплати
адміністративно - господарських
санкцій підприємству була нарахована
пеня, розмір якої станом на 21.03.2014 року
(момент подачі позову) дорівнює 1047,20
грн.

Усього сума заборгованості
підприємства складає 16 465,80 грн.

На підставі викладеного позивач просив
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство "Бумер" адміністративно -
господарські санкції та пеню в сумі
16465,80 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
(а.с.78,79-80).

Не погодившись рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, пославшись на
незаконність та необґрунтованість
постанови, як прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, просив постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі (а.с.90-91).

Розгляд справи здійснювався в порядку
письмового провадження, з огляду на п.2
ч.1 ст.197 КАС України. В апеляційній
скарзі позивач просив провести розгляд
справи у їх відсутність.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідач Товариство
з обмеженою відповідальністю
Виробниче підприємство "Бумер"
зареєстроване в якості юридичної особи
виконавчим комітетом Луганської
міської ради 18.03.2003 та використовує
найману працю (а. с. 24-26). Згідно довідки
№2921 від 11.12.2013 відповідач
зареєстрований як роботодавець у
відділенні Фонду соціального захисту
інвалідів за №44/251/136 11.12.2013 року (а. с. 68).

Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік,
на підприємстві середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становить 43 осіб,
кількість інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
становить 3 особи, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 2 (а. с. 16).

Згідно листа Старобільського
районного центру зайнятості №28/4-2976 від
20.12.2013, який був долучений до позову,
відповідач ТОВ Виробниче підприємство
"Бумер" протягом 2012 року надавало
Старобільському районному центру
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць за формою №3-ПН
"Звіт про наявність вакансій" для осіб з
інвалідністю, такі особи центром
зайнятості для працевлаштування на ТОВ
"Бумер" станом на 19.01.2012 року, 24.01.2012 року,
28.04.2012 року, 21.05.2012 року, 28.05.2012 року,
05.06.2012 року, 10.08.2012 року, 05.09.2012 року,
27.09.2012 року та 26.10.2012 року (а.с.14).

Згідно листа Старобільського
районного центру зайнятості №28/4-1019 від
08.04.2014, відповідач ТОВ Виробниче
підприємство "Бумер" протягом 2012 року
також надавало Старобільському
районному центру зайнятості
інформацію про наявність вільних
робочих місць за формою №3-ПН "Звіт про
наявність вакансій" для осіб з
інвалідністю, такі особи центром
зайнятості для працевлаштування на ТОВ
"Бумер" станом на 01.02.2012 року, 01.03.2012 року,
02.07.2012 року, 01.11.2012 року, 03.12.2012 року
(а.с.75).

Відповідно до ст. 7 Закону "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон
№875-ХІІ), законодавство про соціальну
захищеність інвалідів в Україні
складається з цього Закону та інших
актів законодавства, що видаються
відповідно до нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 19 Закону №875-ХІІ, встановлено,
що для підприємств (об'єднань), установ
і організацій незалежно від форми
власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від середньооблікової чисельності
працюючих, а якщо працює від 8 до 25
чоловік, - у кількості одного робочого
місця.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 25 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

За змістом ч. 3 ст. 19 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог ст. 18 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 18 вищевказаного Закону,
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів
роботодавці повідомляють
територіальні відділення Фонду
соціального захисту інвалідів. Згідно
з наказом Міністерства праці та
соціальної політики України "Про
затвердження форми звітності №10-ПІ
(річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів" та
Інструкцію щодо заповнення форми
звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів" від 10.02.2007 №42, щороку до 1
березня, наступного після звітного
періоду, звіт подається або
надсилається рекомендованим листом за
місцем їх державної реєстрації
відділенню Фонду.

Матеріалами справи підтверджено, що
підприємство звітувало до
Старобільського районного центру
зайнятості інформацію щодо наявності
вільних робочих місць, про що свідчать
звіти за формою №3-ПН "Звіт про
наявність вакансій" (а. с. 58, 59, 60, 61, 62, 63,
64, 65, 66, 67).

Виходячи з вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідач виконав всі вимоги
вищевказаної норми законодавства, а
саме: створив робочі місця для
працевлаштування інвалідів, протягом
2012 року звітував до Старобільського
районного центру зайнятості про
наявність вакансій для осіб з
обмеженими можливостями, що
підтверджується звітністю форми №3-ПН
"Звіт про наявність вакансій".

Листами №28/4-2976 від 20.12.2013 та №28/4-1019 від
08.04.2014 Старобільського районного центр
зайнятості підтверджує надходження
звітів протягом 2012 року від ТОВ "Бумер"
про наявність вільних робочих для
інвалідів.

Аналізуючи норми Конституції України
та діючого законодавства, колегія
суддів приходить до висновку, що
основним органом працевлаштування
громадян є центри зайнятості; людина
самостійно обирає собі працю і не може
бути примушена виконувати її; інваліди,
забезпечуючи своє право на
працевлаштування, самостійно
звертаються на підприємства або у
центр зайнятості, вони вільні у виборі
професії та місця роботи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідачем вжито всі передбачені
чинним законодавством заходи для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, на нього не може бути
покладена відповідальність за не
направлення органами соціального
захисту населення необхідної
кількості інвалідів на підприємство
для працевлаштування, та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
вимог позивача про стягнення з
відповідача нарахованої Фондом пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських
санкцій. Доводи позивача по суті
розглянутих в межах заявлених вимог, не
спростовують правильності прийнятого
судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що
висновки суду першої інстанції не
суперечать діючому законодавству, є
обґрунтованим, прийнятими на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому, з урахуванням положень
статті 200 КАС України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
судом першої інстанції постанови.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195,
197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И
В :

Апеляційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року по адміністративній справі №
812/2006/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції

Головуючий суддя
М.М. Яковенко

Судді
Р.Ф.Ханова

А.В. Гайдар