Справа № 2а-2747/10/0570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/4403/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В., при
секретарі:
Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2010

у справі № 2а-2747/10/0570 Донецького
окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у м.
Краматорську Донецької області (ДПІ)

за участю прокурора Донецької області

про визнання дій протиправними та
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22.07.2010 позов
задоволено частково: скасовані
податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.
Краматорську Донецької області від
09.02.2009 № /0/7486/10/17-113, від 09.02.2009 №
/0/7485/10/17-113, від 09.02.2009 №
/0/7484/10/17-113, від 09.02.2009 №
/0/7482/10/17/113, від 09.02.2009 №
/0/7483/10/17-113 та рішення про
застосування штрафних санкцій від
09.02.2009 № (7511/10/23-413), від 09.02.2009 №
; в задоволенні позовних вимог
про визнання дій щодо проведення
перевірки незаконною, визнання
протиправним акту перевірки
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2010
постанову суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
представник СПД ОСОБА_5, просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
представник ДПІ та прокурор, просять
відмовити в її задоволенні,
посилаючись на безпідставність скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань із
податку з доходів фізичних осіб,
податку на додану вартість, зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища та застосування штрафних
(фінансових) санкцій згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
22.01.2009 № 149/17-1-, про порушення
позивачем норм ст. 13, пункту 4 ст. 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
(Декрет № 13-92), а саме: заниження
валового доходу на загальну суму 2199507,00
грн. у податковому обліку за 2007 рік та
за 9 місяців 2008 року; завищення валових
витрат на загальну суму 12669996,00 грн. у
податковому обліку за 2007 рік та їх
заниження на 204664,00 грн. у податковому
обліку за 9 місяців 2008 року, що призвело
до заниження податку з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності на
2198938,35 грн., у тому числі: за 2007 рік - на
2048674,35 грн. та за 9 місяців 2008 року - на
150264,00 грн.; не подані податкові
декларації за І квартал 2008 року, І
півріччя 2008 року, 9 місяців 2008 року;
несвоєчасно сплачені до бюджету
авансові платежі з податку з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності за
термінами сплати 14.05.2007,. 14.08.2007 та 14.11.2007.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем норм підпункту 7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.8.1 пункту 7.8 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (Закон №168/97-ВР), а саме:
завищено податковий кредит на загальну
суму 3335713,00 грн. у податковому обліку за
період з січня 2007 року по січень 2008 року
внаслідок включення до податкового
кредиту зазначеної суми ПДВ без
підтвердження податковими накладними,
що призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 3335713,00 грн. ( у
тому числі: за січень 2007 року - 19842,00 грн.,
лютий 2007 року - 55382,00 грн., березень 2007
року - 32494,00 грн., квітень 2007 року - 24944,00
грн., травень 2007 року - 145750,00 грн.,
червень 2007 року - 281320,00 грн., липень 2007
року - 32110,00 грн., серпень 2007 року - 477 800,00
грн., вересень 2007 року - 273538,0 грн.,
жовтень 2007 року - 655738,00 грн., листопад 2007
року - 466691,00 грн., грудень 2007 року - 559313,00
грн., січень 2008 року - 310791,00 грн.); не
подані податкові декларації з ПДВ за
лютий, березень, квітень, травень,
червень, липень, серпень, вересень 2008
року.

У порушення норм пункту 9 Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.03.1999 № 303, СПД
ОСОБА_5 не подані розрахунки збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за І півріччя 2007 року, 9
місяців 2007 року, 2007 рік, І квартал 2008
року, І півріччя 2008 року, 9 місяців 2008
року за нормативами, встановленими для
пересувних джерел забруднення
(вантажний автомобіль марки КАМаЗ 5320,
номер державної реєстрації НОМЕР_3,
який використовувався позивачем для
здійснення виїзної торгівлі).
Відповідно висновків акту перевірки
також встановлено порушення позивачем
норм ст. 3 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» (Закон №
98/96-ВР), норм пункту 5 ст. 3, ст. 10 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (Закон №265/95-ВР), а
саме: здійснення виїзної роздрібної
торгівлі не підакцизною групою товарів
на ринках на території України через
засоби пересувної торговельної мережі,
що розташовані за межами стаціонарних
приміщень, в період з 03.01.2007 по 19.02.2007 без
отримання відповідного торгового
патенту щомісячною вартістю 160,00 грн. та
без належним чином зареєстрованих
розрахункової книжки та книги обліку
розрахункових операцій.

За наслідками перевірки ДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення від
09.02.2009: № /0/7486/10/17-113 - про
визначення податкових зобов`язань із
податку на додану вартість у сумі 5004929,50
грн., в тому числі: 3335713,00 грн. за
основним платежем та 1669216,50 грн. -
штрафні (фінансові) санкції; №
/0/7485/10/17-113 - про визначення
податкових зобов`язань із податку з
доходів фізичних осіб у сумі 2198938,35 грн.
(основний платіж); № /0/7484/10/17-113 -
про визначення податкових зобов`язань
зі збору за забруднення навколишнього
природного середовища у сумі 1020,00
грн.(штрафні (фінансові) санкції); №
/0/7482/10/17/113 - про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 19,20
грн., встановлених підпунктом 17.1.7
пункту 17.1 ст. 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (Закон №
2181-ІІІ), за несвоєчасну сплату
узгодженої суми податкового
зобов`язання із податку з доходів
фізичних осіб у сумі 96,00 грн.; №
/0/7483/10/17-113 - про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 36,50
грн., передбачених цією ж нормою, за
несвоєчасну сплату узгодженої суми
податкового зобов`язання із податку з
доходів фізичних осіб у сумі 365,10 грн.;
рішення про застосування штрафних
санкцій від 09.02.2009: № - у сумі 340,00
грн. та № - у сумі 413,27 грн.,
встановлених пунктом 3 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» та ст. 8 Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності»
відповідно.

Пунктом 1 ст. 11 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
(Закон № 509-XII, втратив чинність згідно
із Законом України від 05.07.2012 № 5083-VI)
визначено, що органи державної
податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених
законами України, мають право
здійснювати документальні невиїзні
перевірки (на підставі поданих
податкових декларацій, звітів та інших
документів, пов'язаних з нарахуванням і
сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів) незалежно від
способу їх подачі), а також планові та
позапланові виїзні перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Плановою виїзною перевіркою, згідно з
частиною першою ст.. 11-1 цього Закону,
вважається перевірка платника
податків щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати ним податків та зборів
(обов'язкових платежів), яка
передбачена у плані роботи органу
державної податкової служби і
проводиться за місцезнаходженням
такого платника податків чи за місцем
розташування об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться така
планова виїзна перевірка.

Право на проведення планової виїзної
перевірки платника податків надається
лише у тому випадку, коли йому не
пізніше ніж за десять днів до дня
проведення зазначеної перевірки
надіслано письмове повідомлення із
зазначенням дати початку та закінчення
її проведення (частина четверта цієї
статті).

Статтею 11-2 Закону № 509-ХІІ у редакції
Закону України від 25.03.2005 № 2505-ІУ
(виключена згідно із Законом України
від 02.12.2010 № 2756-УІ) передбачалось, що
посадові особи органу державної
податкової служби вправі приступити до
проведення планової або позапланової
виїзної перевірки за наявності підстав
для їх проведення, визначених цим та
іншими законами України, та за умови
надання платнику податків під
розписку: 1) направлення на перевірку, в
якому зазначаються дата його видачі,
назва органу державної податкової
служби, мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
дата закінчення перевірки, посади,
звання та прізвища посадових осіб
органу державної податкової служби,
які проводитимуть перевірку.
Направлення на перевірку є дійсним за
умови наявності підпису керівника
органу державної податкової служби,
скріпленого печаткою органу державної
податкової служби; 2) копії наказу
керівника податкового органу про
проведення позапланової виїзної
перевірки, в якому зазначаються
підстави проведення позапланової
виїзної перевірки, дата її початку та
дата закінчення.

Як свідчить приєднана до справи
розписка № 45 від 16.12.2008, СПД ОСОБА_5 була
повідомлена про проведення планової
виїзної перевірки за період з 01.01.2007 по
30.09.2008 (а.с.85, т.1) з врученням їй
посадовими особами ДПІ направлення на
перевірку 12.01.2009 та з витребуванням
документів про фінансово-господарську
діяльність за вказаний період часу.
Запит такого ж змісту ДПІ направлено і
на адресу ОСОБА_4, уповноваженої СПД
ОСОБА_5 на здійснення від її імені
юридично значимих дій, в тому числі і
при здійсненні підприємницької
діяльності, який отриманий нею 16.01.2009
(а.с.81-82, т.1). Враховуючи ненадання СПД
ОСОБА_5 та її представником документів,
перевірка була здійснена на підставі
документів, отриманих ДПІ від СВ ПМ ДПА
у Донецькій області як попередньо
вилучені на підставі постанов суду в
межах провадження по кримінальній
справі № 144-40495. Перелік документів, на
підставі яких була проведена планова
виїзна перевірка, наведений в додатку
№ 3 до акту перевірки від 22.01.2009 №
149/17-1- (а.с. 36-38, т.1).

Частиною 1 ст. 13 Декрету № 13-92 визначено,
що згідно з цим розділом Декрету
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву
(частина 2 цієї статті).

Частиною 3 цієї статті встановлено, що
до складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (Закон № 334/94-ВР) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат, згідно
підпункту 5.2.1 вказаної статті,
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього
Закону визначено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

У судовому процесі встановлено, що
податковим органом на підставі
банківських документів про рух
грошових коштів по рахунках позивача,
відкритих у Донецькій філії ВАТ
«Кредобанк», Донбаській філії ВАТ
«Кредитпромбанк», філії Донецької
дирекції АТ «Індекс-Банк»,
Краматорській філії ЗАТ «КБ
«Приватбанк», ВАТ «Кредитпромбанк»,
прибуткових касових ордерів на
отримання грошових коштів за
реалізований товар, звітів про
використання РРО та КОРО виявлено
отримання позивачем за період із 01.01.2008
по 30.09.2008 грошових коштів у сумі 1211674,00
грн. (без ПДВ), які не були включені
позивачем в податковому обліку до суми
валового доходу (виручки). Одночасно на
підставі документів первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
які були вилучені у позивача в межах
кримінального провадження та на
відсутність яких саме з підстав їх
вилучення у межах кримінального
провадження посилалась представник
позивача ОСОБА_4, встановлено
завищення суми витрат на загальну суму
12669996,00 грн. у податковому обліку за 2007
рік та їх заниження на 204664,00 грн. у
податковому обліку за 9 місяців 2008 року.
Враховуючи вказану невідповідності
вказаних позивачем у податковій
звітності показників валового доходу
та витрат, податковим органом
донараховано суму податкових
зобов`язань із податку з доходів
фізичних осіб за 2008 рік із врахуванням
сум сплачених позивачем авансових
платежів за цей рік.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано визнав неправильним
висновок суду першої інстанції, що
податкові зобов'язання податковим
органом визначені із застосуванням
непрямих методів при відсутності для
цього підстав, встановлених підпунктом
4.3.1 пункту 4.3 ст. 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (Закон №
2181-ІІІ).

Відповідно до підпункту 4.3.2 цієї статті
за непрямим методом податкове
зобов'язання визначається за оцінкою
витрат платника податків, приросту
його активів, кількості осіб, які
перебувають з ним у відносинах найму, а
також оцінкою інших елементів
податкових баз, які приймаються для
розрахунку податкового зобов'язання
щодо конкретного податку, збору
(обов'язкового платежу) відповідно до
закону.

Якщо підставою для застосування
непрямих методів є відсутність окремих
документів обліку, такий метод може
застосовуватися виключно для
визначення об'єкта оподаткування або
його елементів, пов'язаних із такими
документами. Якщо платник податків
подає інші документи обліку або інші
підтвердження, достатні для визначення
показників відсутніх документів
обліку, непрямі методи не
застосовуються.

Одне лише визначення податкових
зобов'язань за результатами перевірки
документів про фінансово-господарську
діяльність платника податків, зокрема
банківських виписок з його
розрахункового рахунку не свідчить про
застосування податковим органом
непрямих методів.

Відповідно до абзацу першого підпункту
7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (підпункт
7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Враховуючи відсутність податкових
накладних на підтвердження формування
позивачем податкового кредиту в
загальній сумі 3335713,00 грн. у податковому
обліку за період з січня 2007 року по
січень 2008 року, апеляційний суд зробив
правильний висновок про правомірність
зменшення у податковому обліку
позивача вказаних сум податкового
кредиту, донарахування податкових
зобов`язань із податку на додану
вартість в цій сумі та застосування
штрафних (фінансових) санкцій,
встановлених підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
ст. 17 Закону № 2181-ІІІ.

Відповідно до частини 1 ст. 3 Закону №
98/96-ВР патентуванню підлягає
торговельна діяльність, що
здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності або їх
структурними (відокремленими)
підрозділами у пунктах продажу
товарів.

Під торговельною діяльністю у цьому
Законі слід розуміти роздрібну та
оптову торгівлю, діяльність у
торговельно-виробничій (громадське
харчування) сфері за готівкові кошти,
інші готівкові платіжні засоби та з
використанням кредитних карток
(частина 2 цієї статті).

Частиною 3 цієї статті до пунктів
продажу товарів віднесено
автомагазини, розвозки та інші види
пересувної торговельної мережі.

В судовому процесі встановлено, що
згідно з квитанціями до прибуткових
касових ордерів на загальну суму 278162,62
грн., виписаних в період з 03.01.2007 по
19.02.2007, позивач здійснювала роздрібну
торгівлю не підакцизною групою товарів
через засоби пересувної торговельної
мережі, без придбання відповідного
торгового патенту (торговий патент
серії НОМЕР_4 був придбаний позивачем
на період з 03.04.2007 по 31.03.2008). З огляду на
цей факт апеляційний суд зробив
правильний висновок про правомірне
застосування до СПД ОСОБА_5 штрафу у
розмірі 413,27 грн. згідно з рішенням від
09.02.2009 № .

Також правильними є висновок суду
апеляційної інстанції про порушення
позивачем норм Закону № 265/95-ВР з огляду
на не використання позивачем належним
чином зареєстрованих розрахункової
книжки, книги обліку розрахункових
операцій при здійсненні
підприємницької діяльності за період з
03.01.2007 по 19.02.2007, оскільки КОРО була
зареєстрована лише 13.04.2007.

Відповідно до ст. 10 Закону № 265/95-ВР
перелік окремих форм та умов
проведення діяльності у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, яким дозволено проводити
розрахункові операції без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій, а
також граничний розмір річного обсягу
розрахункових операцій з продажу
товарів (надання послуг), при
перевищенні якого застосування
реєстраторів розрахункових операцій є
обов'язковим, встановлюються Кабінетом
Міністрів України за поданням
Міністерства економіки України і
Державної податкової адміністрації
України.

Пунктом 2 Переліку окремих форм та умов
проведення діяльності у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, яким дозволено проводити
розрахункові операції без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.08.2000 № 1336, до
таких видів діяльності віднесено
роздрібну торгівлю через засоби
пересувної торговельної мережі
(автомагазини, авторозвозки,
автоцистерни, цистерни, бочки, бідони,
низькотемпературні лотки-прилавки,
візки, розноски, лотки, столики), що
розташовані за межами стаціонарних
приміщень.

Встановивши в судовому процесі факт не
подання позивачем розрахунків збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за І півріччя 2007 року, 9
місяців 2007 року, 2007 рік, І квартал 2008
року, І півріччя 2008 року, 9 місяців 2008
року пересувним джерелом забруднення
(автомобілем КАМАЗ 5320, державний номер
НОМЕР_3, орендований позивачем у
громадянина ОСОБА_6 та
використовуваним нею для здійснення
виїзної торгівлі непродовольчою
групою товарів, що підтверджується
торговим патентом серії НОМЕР_4 на
період з 03.04.2007 по 31.03.2008 на право
роздрібної торгівлі із використанням
цього автомобіля) та податкових
декларації з податку на додану
вартість за лютий, березень, квітень,
травень, червень, липень, серпень,
вересень 2008 року, суд апеляційної
інстанції зробив правильний висновок
про правомірне застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій,
встановлених підпунктом 17.1.1 пункту 17.1
ст. 17 Закону № 2181-ІІІ.

Так, пунктом 2 Порядку № 303 встановлено,
що збір за забруднення навколишнього
природного середовища (далі - збір)
справляється за викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин
стаціонарними та пересувними
джерелами забруднення.

Відповідно до пункту 9 цього Порядку
розрахунки збору, базовий податковий
(звітний) період для якого дорівнює
календарному кварталу, подаються
платниками органам державної
податкової служби протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу, за місцем
податкової реєстрації.

Остаточний річний розрахунок збору
подається платниками до органів
державної податкової служби за місцем
податкової реєстрації платника
протягом 40 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
року.

Касаційна скарга не містить будь-яких
доводів на спростування висновків суду
апеляційної інстанції про правомірне
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкції згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями
від 09.02.2009 № /0/7482/10/17/113 та №
/0/7483/10/17-113 за порушення норм
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст.5 Закону №
2181-ІІІ.

У відповідності до норм частини другої
ст. 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, отже
висновки судів у частині відмови у
задоволенні позову не підлягають
перегляду.

Відповідно до статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування оскаржуваного судового
рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, представника
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2010 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош