Справа № 806/6947/13-а
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" травня 2014 р.
Справа № 806/6947/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Малахової Н.М.

суддів:
Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

при секретарі
Дєдуху Б.О. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи -підприємця ОСОБА_3 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "12" березня
2014 р. у справі за позовом фізичної
особи -підприємця ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області про визнання
неправомірним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3) звернулася до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області (далі - УПФУ в
м.Бердичеві та Бердичівському районі, в
якому просить визнати неправомірними
та скасувати рішення №66 від 27.06.2013 року
про застосування фінансових санкцій у
розмірі 27800,50 грн. В обґрунтування
позовних вимог посилалася на те, що
рішення відповідача про застосування
штрафу і нарахування фінансових
санкцій прийняте на підставі п.3 ч.9 ст.106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", проте Верховною Радою
України 08.07.2010 року прийнято Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", який набрав
чинності 01.01.2011 р., згідно підпунктів "е"
та "й" пункту 12 розділу VІІІ "Прикінцеві
та перехідні положення" норми ч.1-9 ст.106
та ст.17 Закону №1058-IV виключені. Окрім
того, зазначає, що відповідно до ч.15
ст.106 зазначеного Закону фінансові
санкції, несплачені фізичними
особами-суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, підлягають
списанню.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано
рішення управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області №66 від 27.06.2013 р. в частині
визначення фінансових санкцій сумі 712
грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_3, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.
Зазначає, що рішення відповідача
прийнято 27.06.2013 року, тобто після того
як норми ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" втратили чинність.

Розглянувши справу в межах ст.195 КАС
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа-підприємець, про що свідчить
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичних осіб-підприємців, видане
15.12.1999 року виконавчим комітетом
Бердичівської міської ради
Житомирської області.

Згідно зі свідоцтвом платника єдиного
податку серії НОМЕР_1, суб'єктом
господарювання ОСОБА_3 з 01 січня 2012 року
обрано спрощену систему оподаткування
зі сплатою єдиного податку.

Як встановлено судом, в період з 17.06.2013
року по 21.06.2013 року УПФУ в м. Бердичеві
та Бердичівському районі на підставі
направлення від 17.06.2013 року №102,
виданого на підставі Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" та
відповідно до наказу УПФУ в м.Бердичеві
та Бердичівському районі №280 від 23.05.2013
року, була проведена планова перевірка
ФОП ОСОБА_3 щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України за період з
31.12.1999 р. по 14.06.2013 р. та достовірності
надання відомостей, поданих до
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з
31.12.1999 р. по 14.06.2013 р. За результатами
планової перевірки складено акт від 21
червня 2013 року №100 (а.с.10-49).

Згідно висновків пенсійного органу за
період з березня 2002 р. по червень 2003 р., з
жовтня 2003 р. по березень 2008 р., січень 2009
р. та липень-листопад 2010 р. нараховано
фонду оплати праці, на який
нараховуються страхові внески на
загальну суму по звіту - 7265,00 грн.,
фактично - 34353,50 грн., відхилення - 27088,50
грн. Платником не було подано звіти за
формою "Додаток 23" з січня 2004 р. по
березень 2008 р., внаслідок чого було
приховано (занижено) ФОП на загальну
суму 27088,50 грн., чим порушено вимоги ч.1
ст.19 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (а.с.28-30).

На підставі вказаних висновків було
прийнято рішення №66 від 26.06.2013 р. (а.с.9)
про застосування фінансових санкцій в
розмірі 27800,50 грн. за порушення абз.5, 6 п.7
розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України № 2464-VІ "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та п.3 ч.9 ст.106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
прийшов до висновків, що оскільки
заборгованість позивача виникла, під
час дії п.3 ч.9 ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від 09.07.2003 року, тому
штрафні санкції можуть бути
застосовані і після 1 січня 2011 року,
відтак вважає, що рішення відповідача
№66 від 26 червня 2013 року винесено на
підставі та у порядку встановленому
чинним законодавством. Окрім того,
судом встановлено, що в оскаржуваному
рішенні суб'єкта владних повноважень
допущено описку, а саме замість 27088,50
грн. вказано, що стягненню підлягає
27800,50 грн. Проте описка відповідачем
виправлена не була, тому суд першої
інстанції задовольнив позовні вимоги в
частині, що дорівнює різниці між 27800,50
грн. та 27088,50 грн., а саме 712,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
узгоджуються з приписами чинного
законодавства та не відповідають
правовій позиції Верховного суду
України.

Правовою підставою оспорюваного
позивачем рішення суб'єкта владних
повноважень є пункт 3 частини 9 статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон №1058-IV).

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом №1058-IV. Зазначеним Законом
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Згідно з пунктом 3 частини дев'ятої
статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи
Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників фінансові санкції,
зокрема, за приховування (заниження)
страхувальником суми заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, накладається штраф у
розмірі всієї суми прихованої
(заниженої) заробітної плати (виплат,
доходу), а в разі повторного протягом
року такого порушення - штраф у
триразовому розмірі суми прихованої
(заниженої) заробітної плати (виплат,
доходу.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року
Законом №2464-VІ наведена вище норма
матеріального права із Закону № 1058-ІV
була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 2464-VI стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону №1058-ІV та абзаців
п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VI.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління ПФУ
протиправно винесло рішення №66 від 27
червня 2013 року про застосування до
позивача фінансових санкцій за
заниження сум заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
підставі пункту 3 частини дев'ятої
статті 106 Закону №1058-IV, оскільки
зазначена норма Закону втратила
чинність з 1 січня 2011 року згідно із
Законом № 2464-VI і не діяла на дату
прийняття відповідачем оскаржуваних
рішень.

Висновки суду першої інстанції не
узгоджуються з правовою позицією,
викладеною у постанові Верховного Суду
України від 04 червня 2013 року, яке
відповідно до ст. 244-2 КАС України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що постанова Житомирського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року прийнята з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "12" березня
2014 р. скасувати та прийняти нову
постанову.

Позов ОСОБА_3 задовольнити. Визнати
неправомірним та скасувати рішення
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області від 27 червня 2013
року №66 про застосування до ОСОБА_3
штрафних санкцій у розмірі 27800 грн. 50
коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Н.М. Малахова

судді: (підпис)
А.В.
Жизневська

(підпис)
Т.С. Котік

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "28" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа
-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області
вул.Л.Карастоянової,29,м.Бердичів,Житоми
рська область,13312

4- представнику позивача, ОСОБА_6,
АДРЕСА_1 - ,