Справа № 813/2031/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2031/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Романушка П.П.,
представника відповідача Задорожного
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого
підприємства «Галтрансрембуд» до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
протиправними дій, зобов'язання до
Товариство з обмеженою
відповідальністю виробниче
підприємство «Галтрансрембуд» (надалі
- ТзОВ ВП «Галтрансрембуд») звернулося
06.03.2014 року до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (надалі - ДПІ у Сихівському
районі м.Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області), у якій просило
визнати протиправним і скасувати
від 24.02.2014 року, а також податкове
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оспорювані ним податкові
повідомлення-рішення були прийняті
контролюючим органом із порушенням
норм матеріального права та є такими,
що суперечать чинному законодавству
Позивач вважає оскаржувані податкові
повідомлення-рішення
необґрунтованими, а відповідно,
протиправними, оскільки ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд», діючи в рамках та в
межах чинного законодавства України,
правомірно було сформовано валові
витрати, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування і
правомірно сформовано податкове
зобов'язання й віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ за
господарськими операціями з
Корпорацією «Галтрансрембуд», ТзОВ
«БТК «Євробуд», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Будівельна
Позивач стверджує, що його операції з
Корпорацією «Галтрансрембуд», ТзОВ
«БТК «Євробуд», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Будівельна
компанія АТР Груп» носили реальний і
товарний характер. Реальність таких
операцій підтверджується належними та
допустимими доказами - видатковими
накладними, актами виконаних робіт,
податковими накладними та ін. Операції
з вказаними юридичними особами
провадилися позивачем із метою
реалізації власної господарської
компетенції (при виконанні будівельних
та ремонтних робіт тощо). У зв'язку з
чим, позивач вважає, що при проведенні
перевірки відповідачем не було дано
належної оцінки усім наявним доказам,
які безумовно та однозначно свідчили
про реальність господарських операцій
позивача та, відповідно, про
відсутність порушення чинного
законодавства України. Зокрема,
позивач зазначив, що при перевірці, яка
проводилася відповідачем, останньому
було надано усі необхідні документи:
договори, податкові накладні,
видаткові накладні, акти виконаних
робіт/наданих послуг тощо. На думку
позивача, аргументи відповідача, які
полягають у віднесенні господарських
операцій до нереальних, у зв'язку з
відсутністю товаросупровідних
документів є хибними, оскільки такі
документи не є первинними та не
спростовують інші докази у справі.
У своїх доводах позивач також
наголошує на тому, що рішення
відповідача ґрунтуються здебільшого
на актах інших податкових органів, які
були складенні по відношенні до інших
осіб (контрагентів позивача), якими або
було встановлено порушення
податкового законодавства такими
третіми особами, або фіксувалася
неможливість проведення перевірок
третіх осіб, а не перевірялася
діяльність позивача. На переконання
позивача такий підхід відповідача до
правової оцінки відносин, що склалися у
діяльності позивача, є хибним та не
ґрунтується на нормах права.
А тому, на думку позивача, усі дійсні
обставини справи та наявні документи
безумовно підтверджують правомірність
його діяльності, свідчать про
відсутність порушень податкового
законодавства, які були допущені саме
позивачем, при цьому, висновки
відповідача є необґрунтованими, а
прийняті ним рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.
Ухвалами судді від 07.03.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

На заперечення позовних вимог 12.05.2014
року відповідачем було подано
заперечення на позовну заяву. У
поданому запереченні відповідач
обґрунтовує законність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень, а його
позиція полягає в наступному.

Як було встановлено відповідачем, за
результатами документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача, ряд господарських операцій
між ТзОВ ВП «Галтрансрембуд» та його
контрагентами, які були відображені в
податковому обліку, фактично не мали
місце та не відбувалися. Такі нереальні
операції, на думку відповідача, були
позивачем неправомірно документовані
по взаємовідносинах із Корпорацією
«Галтрансрембуд», ТзОВ «БТК «Євробуд»,
ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп», за
результатами чого позивачем було
неправомірно сформовано податковий
кредит з ПДВ, визначено податкові
зобов'язання з ПДВ, а також
безпідставно віднесено до складу
валових витрат, витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, суми, задокументовані
по таких у дійсності нереальних
операціях.

Відповідач зазначає, що хоча
господарські операції між ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд» і Корпорацією
«Галтрансрембуд», ТзОВ «БТК «Євробуд»,
ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп»
документувалися у відповідності до
встановлених вимог (наявні укладені
договори, первинні та бухгалтерські
документи та ін.), однак, вони були
оформлені виключно для створення
видимості здійснення таких операцій,
які насправді не існували. Так, на
переконання відповідача, на
нереальність операцій вказує та
обставина, що контрагенти позивача не
володіли достатніми можливостями для
виконання таких операцій та,
відповідно, не могли їх здійснювати
фактично (у контрагентів позивача
відсутні виробничі потужності та
трудові ресурси). Зазначене
підтверджується матеріалами перевірок
контрагентів позивача, які засвідчують
неможливість здійснення господарських
операцій контрагентами позивача, а
отже, й симетричну неможливість
здійснення таких операцій і позивачем.
Окрім того, учасниками окремих
операцій не складалися
товаросупровідні документи на
транспортування закуплених товарів, що
свідчить про не здійснення таких
операцій. Тож, відповідач стверджує, що
позивач допустив порушення
податкового законодавства, а спірні
податкові повідомлення-рішення вважає
такими, що прийняті у відповідності до
чинного законодавства України і
підстав для їх скасування не вбачає.

26.05.2014 року позивачем було подано заяву
про уточнення позовних вимог у даній
справі, згідно якої просить суд:
визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 24.02.2014 року, податкове
повідомлення-рішення № від 24.02.2014
року, а також визнати протиправними дії
відповідача щодо розміщення
інформації, відображеної в акті
№15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року в базах даних
податкової служби (АС «Аудит», АС
«Результатів співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів Міністерства
доходів та зборів України») та
зобов'язати відповідача відновити
інформацію про податкові зобов'язання
з ПДВ і податковий кредит, відповідно
до поданої податкової звітності в
таких базах даних.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві та
уточненнях до неї й додаткових
поясненнях по суті спору. Просив позов
задовольнити, визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 24.02.2014
року та № від 24.02.2014 року, визнати
дії ДПІ протиправними та зобов'язати
відновити інформацію в базах даних.

Представник відповідача проти позову
заперечив, вказав на правомірність
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень № від 24.02.2014
року та № від 24.02.2014 року, вважає
свої дії правомірними, надав пояснення,
аналогічні викладеним у запереченнях
проти позову. Відповідач зазначив, що
порушення, допущені позивачем, були
встановлені достовірно та повно,
спірні податкові повідомлення-рішення
прийняті, а всі дії ДПІ були вчинені у
відповідності із чинним
законодавством України, у зв'язку з чим
просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд» як юридична особа
зареєстроване відділом реєстрації та
ліцензування економічної політики та
ресурсів Львівської міської ради 03.04.2000
року. На податковий облік позивача
взято 14.04.2000 року. У періоді, який
перевірявся, ТзОВ ВП «Галтрансрембуд»
було зареєстровано як платник ПДВ,
згідно свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ від 26.04.2007 року. Основними
видами діяльності позивача є:
будівельна діяльність, внутрішні
перевезення вантажів, здійснення
торговельної діяльності.

У період із 30.12.2013 року по 10.01.2014 року
відповідачем було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТзОВ ВП «Галтрансрембуд» з
питань взаєморозрахунків з
Корпорацією «Галтрансрембуд» за
грудень 2010 року та з питань
правильності обчислення і
своєчасності сплати податку на
прибуток та податку на додану вартість
за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року.
ТзОВ ВП «Галтрансрембуд» було допущено
контролюючий орган до перевірки,
підстави такої перевірки позивачем не
оспорювалися.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт
№15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року, у якому
зафіксовано наступні порушення
податкового законодавства, допущені
ТзОВ ВП «Галтрансрембуд» у своїй
діяльності:

1)п.п.1.32, 4.1, 5.1, 5.2.1, 5.3.9, 11.3.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п.п.14.1.191, 135.4.1, 137.4, 138.4, 138.6,
138.8, 138.10, 139.1.9 Податкового кодексу
України, що полягало в завищенні
валового доходу та валових витрат за 2010
рік у сумі 377 431 грн., завищенні доходу на
суму 1 615 536,1 грн. та витрат на суму 1 727 017
грн. за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012
року, що призвело до заниження податку
на прибуток в сумі 23 411 грн., а саме: за 2
квартал 2012 року - 4 616 грн., за 3 квартал 2012
року - 18 139 грн., за 4 квартал 2012 року - 656
грн.;

2)п.п.1.4, 3.1.1, 4.1, 7.2.3, 7.3.1, 7.4.1, 7.4.5, 7.5.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.п.14.1.191, 185.1, 188.1, 187.1, 198.3, 198.4,
198.6 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податкові
зобов'язання на 398 593 грн. та податковий
кредит з ПДВ на 625 272 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на 226 679 грн., а саме: за липень 2011 року - 30
382,37 грн., за жовтень 2011 року - 57 000 грн., за
грудень 2011 року - 117 000 грн., за червень 2012
року - 4 395,8 грн., за серпень 2012 року - 5 999,2
грн., за вересень 2012 року - 11 276,37 грн., за
жовтень 2012 року - 624,8 грн.

Як випливає зі змісту акту №15/22-10/30918102
від 16.01.2014 року, контролюючий орган
дійшов висновку, що ряд операцій між
ТзОВ ВП «Галтрансрембуд» та його
контрагентами не носили реальний
характер, а були лише документовані на
папері з метою отримання податкових
вигод. Відповідач обґрунтовував свої
висновки тим, що операції з придбання
позивачем товарів не підтверджуються
відповідними товаросупровідними
документами, які мали складатися при їх
транспортуванні, а також посилається
на інформацію, отриману податковими
органами в ході проведення перевірок
контрагентів позивача, які засвідчили
відсутність у таких контрагентів
можливості здійснювати будь-які
господарські операції.

Так, в акті №90/22-10/36416824 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Корпорації «Галтрансрембуд»
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства при
взаєморозрахунках з ТзОВ «Один Два
Три», ТзОВ «ВТ Техбуд», ТзОВ «АРС
Трейд», ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС», ПП «Юридична фірма «Фортеця»,
ТзОВ «Ейс констракшен менеджмент»,
ТзОВ «Викуп», ТОВ «Лідерком», ПП «Біко
Агротрейд», ТОВ «Компанія Аджанта
Україна», ТзОВ «Автоприватінвест», ПП
«СМУ-600», ТзОВ «Інтеграл АЙ ТІ», ТзОВ
«БТК «Євробуд», ТзОВ «БК АРТ Груп», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «БК
«Київбудмонтаж» за період з 01.01.2010 року
по 31.03.2013 року, складеному 23.08.2013 року
ДПІ у Жовківському районі ГУ
Міндоходів у Львівській області,
зазначено, що в зв'язку з відсутністю у
Корпорації «Галтрансрембуд» первинних
документів, операції з закупівлі
товарів і послуг, які вона здійснювала,
не мали місце насправді, з огляду на що
зроблено й висновок про неможливість
подальшої продажі Корпорацією
«Галтрансрембуд» таких товарів і
послуг.

У акті №1689/22-8/33499358 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ «БТК
«Євробуд» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.08.2011 року по
24.11.2011 року, складеному 16.05.2013 року ДПІ у
Печерському районі м.Києва, зазначено,
що будь-яка інформація про наявність у
даного підприємства трудових ресурсів,
матеріалів, транспортних засобів,
іншого устаткування відсутні, а тому
воно провадити реальну господарську
діяльність не могло.

У акті №1691/22.8/37635291 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.10.2011 року по
30.04.2012 року, складеному 17.05.2013 року ДПІ у
Печерському районі м.Києва, зазначено,
що у вказаного підприємства відсутні
необхідні умови для здійснення
господарських операцій, відсутні
основні фонди, персонал, виробничі
активи, складські приміщення,
транспортні засоби, а воно здійснювало
діяльність виключно для надання
податкової вигоди третім особам.

У акті №943/22-3/37241554 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
серпень 2010 року - лютий 2012 року,
складеному 17.05.2013 року ДПІ у
Печерському районі м.Києва, зазначено,
що у вказаного підприємства відсутні
умови для провадження реальної
господарської діяльності, зокрема,
відсутні основні фонди, персонал,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби. Також
здійснення господарських операцій з
контрагентами не підтверджується
первинними документами. У зв'язку з чим,
податковий орган зробив висновок, що
воно здійснювало діяльність виключно
для надання податкової вигоди третім
особам.

Зазначені вище дані акта перевірки та
актів про неможливість проведення
зустрічних звірок з контрагентами
позивача, які цитуються відповідачем у
акті №15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року, на
думку останнього, свідчать про
неможливість здійснення господарської
діяльності контрагентами позивача та,
відповідно, й самим позивачем.

Водночас, в акті №15/22-10/30918102 від 16.01.2014
року відповідач вказує на неналежне
документування господарських операцій
при постачанні товарів, які
придбавалися позивачем, що полягає у
відсутності товаросупровідних
документів, а отже, ставить під сумнів
реальність таких операцій.

На підставі вказаного акту ДПІ у
Сихівському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 24.02.2014
року щодо збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток (+ 23
411 грн.) та штрафними санкціями (11 705,5
грн.) і податкове повідомлення-рішення
№ від 24.02.2014 року щодо збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість (226 679 грн.) та
штрафними санкціями (113 339,5 грн.).

А окрім того, висновки акту №15/22-10/30918102
від 16.01.2014 року в частині завищення
податкових зобов'язань з ПДВ в сумі 398 593
грн. та податкового кредиту в сумі 398 593
грн. було відображено відповідачем у
Автоматизованій системі «Аудит» та
Автоматизованій системі «Результати
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів Міністерства доходів та
зборів України».

Не погоджуючись із діями та рішеннями
ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ
Міндоходів та вважаючи свої права
порушеними позивачем було заявлено
означений позов.

Як встановлено судом, у 2010-2012 роках
позивач здійснив ряд господарських
операцій із Корпорацією
«Галтрансрембуд», ТзОВ «БТК «Євробуд»,
ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп».
Змістом вказаних господарських
операцій було виконання на замовлення
позивача будівельно-ремонтних робіт,
надання пов'язаних із цим послуг,
поставка будівельних матеріалів і
товарів. Однак, такі операції
контролюючий орган - відповідач, вважає
безтоварними та нереальними.

Щодо господарських операції між ТзОВ
ВП «Галтрансрембуд» і Корпорацією
«Галтрансрембуд» суд відзначає
наступне.

Відповідач обґрунтовує свої висновки
та рішення по операціях позивача з
Корпорацією «Галтрансрембуд» в
основному даними акта №90/22-10/36416824 від
23.08.2013 року про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Корпорації
«Галтрансрембуд», проведеної ДПІ у
Жовківському районі ГУ Міндоходів у
Львівській області.

Так, у відповідності до приписів
Податкового кодексу України,
реалізація контролюючими органами
контролю за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством
здійснюється, зокрема, шляхом
проведення перевірок платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому
кодексом. Як визначено п.86.1 ст.86
Податкового кодексу України,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Порядок оформлення результатів
документальних позапланових перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
затверджено наказом Державної
податкової адміністрації України №984
від 22.12.2010 року. Відповідно до п.3
Порядку, акт - це службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. Як випливає зі
змісту норм Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, складення акта за
результатами проведення перевірки
платника є службовою діяльністю
контролюючого органу на виконання
своїх посадових обов'язків із збирання
доказової інформації стосовно
вчинених платником порушень
податкової дисципліни.

Правовий аналіз зазначених норм дає
підстави стверджувати, що як власне акт
перевірки, так і дії посадових осіб
контролюючого органу із проведення
перевірки та складення цього акта не
створюють будь-яких правових наслідків
у вигляді виникнення, зміни чи
припинення прав платника податків. Акт
є виключно носієм доказової інформації
про виявлені органом доходів і зборів
під час проведення перевірки порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктами
господарювання, обов'язковим
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу.

Отож, суд бере до уваги дані акта
№90/22-10/36416824 від 23.08.2013 року про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
Корпорації «Галтрансрембуд», як
джерело відповідної доказової
інформації в даній справі. При цьому,
суд критично оцінює твердження
позивача про неможливість взяття до
уваги даних акта №90/22-10/36416824 від 23.08.2013
року з посиланням на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013 року
у справі №813/6527/13-а, якою було визнано
протиправними дії ДПІ у Жовківському
районі ГУ Міндоходів у Львівській
області щодо розміщення інформації
акта №90/22-10/36416824 від 23.08.2013 року у
відповідних базах даних та
зобов'язання відновити таку
інформацію. Зазначеним рішенням суду
не було встановлено протиправність
самих висновків акта та судом не
досліджувалась реальність чи
нереальність операцій між позивачем і
Корпорацією «Галтрансрембуд», а було
лише вказано на неправомірність
відображення висновків акта в базах
даних податкової служби.

Розглянувши ж матеріали акта
№90/22-10/36416824 від 23.08.2013 року, які
цитуються відповідачем в акті
№15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року, суд
приходить до переконання, що такі дані
не свідчать однозначно й переконливо
про порушення, допущені саме позивачем
- ТзОВ ВП «Галтрансрембуд», а тому
висновки відповідача є помилковими, з
огляду на таке.

Суд відзначає, що акт №90/22-10/36416824 від
23.08.2013 року, на який посилається
відповідач, було складено за
результатами перевірки не позивача, а
його контрагента - Корпорації
«Галтрансрембуд». Безпосереднім
предметом такої перевірки, як випливає
із поданих суду матеріалів, були
господарські відносини не між
Корпорацією «Галтрансрембуд» та
позивачем, а між Корпорацією
«Галтрансрембуд» та іншими юридичними
особами - ТзОВ «Один Два Три», ТзОВ «ВТ
Техбуд», ТзОВ «АРС Трейд», ТзОВ
«Будівельна компанія «АРС», ПП
«Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ТзОВ «Викуп»,
ТОВ «Лідерком», ПП «Біко Агротрейд»,
ТОВ «Компанія Аджанта Україна», ТзОВ
«Автоприватінвест», ПП «СМУ-600», ТзОВ
«Інтеграл АЙ ТІ», ТзОВ «БТК «Євробуд»,
ТзОВ «БК АРТ Груп», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «БК
«Київбудмонтаж». Як свідчать дані
згаданого акту №90/22-10/36416824 від 23.08.2013
року, контролюючий орган виклав у ньому
лише загальний висновок про те, що,
оскільки Корпорація «Галтрансрембуд»
не придбавала товарів та послуг, то й
усі подальші операції Корпорації
«Галтрансрембуд» щодо
надання/продажем нею робіт, послуг і
товарів іншим особам (у т.ч. й ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд») також не можуть бути
реальними.

Однак, такі висновки ДПІ на переконання
суду є лише припущеннями податкового
органу, оскільки, як уже згадано вище,
господарські операції Корпорації
«Галтрансрембуд» із ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд» не були предметом
перевірки, яку проводила ДПІ у
Жовківському районі, а тому їх слід
оцінювати в сукупності з усіма
обставинами справи й іншими доказами
реальності чи нереальності спірних
операцій між ТзОВ ВП «Галтрансрембуд»
і Корпорацією «Галтрансрембуд».

При цьому, суд також вважає за доцільне
відмітити, що платник податків не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
Так, при провадженні своєї діяльності
позивач не зобов'язаний здійснювати
перевірку легальності чи
правомірності діяльності своїх
контрагентів, дотримання ними
законодавства України, повноваження їх
представників тощо, - для цього
позивачу не надано відповідних
повноважень та компетенції й він
позбавлений ефективної можливості
уникати чи попереджувати співпрацю із
несумлінними платниками податків. У
той же час, співпраця та наявність
господарських відносин із особами, які
допустили порушення законодавства, не
свідчить автоматично про допущення
порушень самим позивачем, за умови якщо
ним особисто порушень закону допущено
не було.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку
неправомірних дій іншого, визначено й у
практиці Європейського Суду з прав
людини. Зокрема, у п.71 рішення у справі
«Булвес» АД проти Болгарії»
Європейський Суд з прав людини дійшов
такого висновку, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.
Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив в
рішенні у справі «Бізнес Саппорт
Сентр» проти Болгарії», п.23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Тому, допущені порушення
податкового законодавства
постачальником товару, робіт чи послуг
тягнуть негативні наслідки саме для
такої особи та не впливають на право
позивача на віднесення до складу
податкового кредиту сум сплаченого
податку на додану вартість чи
формування витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування тощо.
Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
слугувати підставою для висновку про
необґрунтованість податкової вигоди.

А тому, висновки про порушення
податкового законодавства
контрагентами позивача чи іншими
особами не можуть автоматично
підтверджувати порушення податкового
законодавства самим позивачем, а
позивач як платник податку не повинен
нести наслідків невиконання своїми
контрагентами вимог закону. Така
позиція узгоджується й з висновками
Верхового Суду України, висловленими,
зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в
справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року
у справі №21-1376во06.

Суд, загалом, приймає до уваги і той
факт, що постановою Сихівського
районного суду м.Львова від 12.03.2014 року,
яка набрала законної сили 23.03.2014 року у
справі №464/1945/14-п закрито провадження
відносно директора ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд» ОСОБА_6, у зв'язку із
відсутністю складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1
КУпАП, а також постановою Сихівського
районного суду м.Львова від 07.03.2014 року
(набрала законної сили 17.03.2014 року) у
справі №464/1944/14-п закрито провадження
відносно головного бухгалтера ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд» ОСОБА_7, у зв'язку із
відсутністю складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1
КУпАП.

У свою чергу, на підтвердження
підставності здійснення операцій із
Корпорацією «Галтрансрембуд»
позивачем було представлено копії
договорів, які були укладені з
контрагентами, а саме: договір
купівлі-продажу ОЗ №2812 від 28.12.2011 року,
договір субпідряду на виконання робіт
№19/12-11 від 19.12.2011 року, договір поставки
продукції №2111 від 21.11.2011 року, договір
купівлі-продажу ОЗ №2810 від 28.10.2011 року,
договір №о1 від 07.07.2011 року (предметом
якого є виконання будівельних робіт),
договір №рбу1 від 04.07.2011 року (предметом
якого є виконання ремонтних робіт),
договір поставки продукції №0501-6 від
05.01.2011 року, договір субпідряду на
виконання робіт №2611/10-1-с від 18.11.2010
року, договір субпідряду на виконання
робіт №0510/010-2с від 10.11.2010 року, договір
субпідряду на виконання робіт №0510/10-с
від 03.11.2010 року, договір поставки
продукції б/н від 03.01.2010 року, договір
оренди будівлі складу №3112202 від 31.12.2010
року, договір поставки продукції №0501-1
від 05.01.2012 року, які були укладені з
Корпорацією «Галтрансрембуд».

Розглянувши представлені договори суд
приходить до висновку про те, що такі
правочини є належним доказом
досягнення їх учасниками
домовленостей щодо здійснення, у
відповідності до погоджених умов,
конкретних господарських операцій,
спрямованих на задоволення їх
інтересів та на реалізацію
господарської компетенції таких
юридичних осіб.

При цьому, суд вважає за необхідне
відзначити, що доводи й аргументи
відповідача фактично спрямовані на
утвердженні в думці про фіктивність
(нереальність) здійснюваних операцій
між суб'єктами господарювання операцій
та, відповідно, про фіктивність
укладених позивачем договорів із
Корпорацією «Галтрансрембуд». У
розумінні ст.234 Цивільного кодексу
України, правочини, які вчинені без
наміру створення реальних наслідків,
які ними обумовлені, є фіктивними. Такі
правочини можуть бути визнані судом
недійними. Однак, на даний час відсутні
рішення щодо визнання недійсними
договорів, укладених позивачем із
Корпорацією «Галтрансрембуд», з
підстав їх фіктивності. Окрім того, суд
звертає увагу на те, що у відповідності
до змісту п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», у разі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний. У даному
випадку в матеріалах справи наявні не
спростовані відповідачем докази
передачі товарів, робіт і послуг
(накладні на відвантаження, акти
приймання виконаних робіт, про що
йдеться нижче) та виконання договорів у
цілому. А тому суд вважає, що на час
розгляду справи відсутні належні та
допустимі докази того, що договори, які
укладалися позивачем, а отже й операції
за ними, були фіктивними, а також того,
що за такими договорами не
здійснювалися господарські операції,
які складають предмет цих договорів.

Для підтвердження фактів реального
виконання господарських операцій за
вказаними вище договорами позивачем
було представлено копії наступних
первинних документів: накладні на
відвантаження №МЦВВ-00014 від 30.12.2011 року,
№МЦВВ-00015 від 30.12.2011 року, №МЦВВ-00013 від
08.12.2011 року, №МЦВВ-00012 від 02.12.2011 року,
№МЦВВ-0008 від 04.11.2011 року, №МЦВВ-00004 від
13.10.2011 року, №МЦВВ-00003 від 31.08.2011 року,
№МЦВВ-00007 від 29.12.2010 року, №МЦВВ-00052 від
26.12.2012 року, №МЦВВ-00048 від 07.12.2012 року,
№МЦВВ-00051 від 05.12.2012 року, №МЦВВ-00050 від
03.12.2012 року, №МЦВВ-00046 від 30.11.2012 року,
№МЦВВ-00043 від 22.11.2012 року, №МЦВВ-00047 від
20.11.2012 року, №МЦВВ-00044 від 09.11.2012 року,
№МЦВВ-00039 від 02.11.2012 року, №МЦВВ-00040 від
01.11.2012 року, №МЦВВ-00038 від 19.10.2012 року,
№МЦВВ-00037 від 18.10.2012 року, №МЦВВ-00036 від
08.10.2012 року, №МЦВВ-00035 від 04.10.2012 року,
№МЦВВ-00032 від 21.09.2012 року, №МЦВВ-00029 від
21.09.2012 року, №МЦВВ-00031 від 05.09.2012 року,
№МЦВВ-00030 від 04.09.2012 року, №МЦВВ-00028 від
22.07.2012 року, №МЦВВ-00027 від 06.08.2012 року,
№МЦВВ-00026 від 03.08.2012 року, №МЦВВ-00025 від
31.07.2012 року, №МЦВВ-00024 від 31.07.2012 року,
№МЦВВ-00023 від 31.07.2012 року, №МЦВВ-00022 від
19.07.2012 року, №МЦВВ-00021 від 27.06.2012 року,
№МЦВВ-00020 від 13.06.2012 року, №МЦВВ-00019 від
06.06.2012 року, №МЦВВ-00018 від 05.06.2012 року,
№МЦВВ-00017 від 01.06.2012 року, №МЦВВ-00016 від
31.05.2012 року, №МЦВВ-00014 від 31.05.2012 року,
№МЦВВ-00015 від 31.05.2012 року, №МЦВВ-00012 від
31.05.2012 року, №МЦВВ-00013 від 31.05.2012 року,
№МЦВВ-00011 від 31.05.2012 року, №МЦВВ-00010 від
03.05.2012 року, №МЦВВ-00009 від 28.04.2012 року,
№МЦВВ-00008 від 04.04.2012 року, №МЦВВ-00004 від
30.03.2012 року, №МЦВВ-00003 від 20.03.2012 року,
№МЦВВ-00002 від 29.02.2012 року, №МЦВВ-00001 від
29.02.2012 року, накладні на прихід №ОЗПР-0562
від 31.10.2011 року, №МЦПР-00713 від 31.10.2011
року, №МЦПР-00712 від 13.10.2011 року,
видаткова накладна №МЦВВ-00034 від 24.09.2012
року, довідки за формою №КБ-3 за грудень
2011 року, за липень 2011 року, грудень 2010
року, акти приймання виконаних
будівельних робіт за формою №КБ-2 за
грудень 2011 року, за липень 2011 року,
грудень 2010 року, що були складені з
Корпорацією «Галтрансрембуд».

Дослідивши вказані первинні документи
суд відзначає, що за своїм змістом вони
засвідчують факти передачі від
контрагента до позивача придбаного
товару, замовлених послуг та виконаних
робіт, тобто свідчать про виконання
конкретних господарських операцій. При
цьому, проаналізувавши зазначені
документи, суд дійшов висновку, що вони
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», які ставляться до
підприємств у частині здійснення
облікової політики, та містять
необхідні для первинних документів
дані, що дозволяє достовірно
встановити обсяги та зміст відповідних
господарських операцій.

Також позивачем представлено копії
податкових накладних №64 від 30.12.2011
року, №70 від 30.12.2011 року, №66 від 30.12.2011
року, №28 від 08.12.2011 року, №22 від 02.12.2011
року, №2 від 04.11.2011 року, №33 від 31.10.2011
року, №32 від 31.10.2011 року, №7 від 13.10.2011
року, №23 від 31.08.2011 року, №17 від 29.07.2011
року, №16 від 29.07.2011 року, №б/н від 29.12.2010
року, №б/н від 16.12.2010 року, №б/н від
21.12.2010 року, №б/н від 16.12.2010 року, №б/н
від 16.12.2010 року, №20 від 26.12.2012 року, №3
від 07.12.2012 року, №2 від 05.12.2012 року, №1 від
03.12.2012 року, №29 від 30.11.2012 року, №17 від
26.11.2012 року, №15 від 20.11.2012 року, №10 від
09.11.2012 року, №5 від 02.11.2012 року, №4 від
01.11.2012 року, №21 від 19.10.2012 року, №20 від
18.10.2012 року, №14 від 08.10.2012 року, №13 від
04.10.2012 року, №19 від 24.09.2012 року, №18 від
21.09.2012 року, №6 від 05.09.2012 року, №5 від
04.09.2012 року, №25 від 22.08.2012 року, №11 від
06.08.2012 року, №10 від 03.08.2012 року, №26 від
31.07.2012 року, №11 від 19.07.2012 року, №8 від
07.06.2012 року, №13 від 13.06.2012 року, №3 від
06.06.2012 року, №2 від 05.06.2012 року, №1 від
01.06.2012 року, №30 від 31.05.2012 року, №29 від
31.05.2012 року, №28 від 31.05.2012 року, №1 від
03.05.2012 року, №27 від 28.04.2012 року, №4 від
04.04.2012 року, №25 від 30.03.2012 року, №13 від
20.03.2012 року, №27 від 29.02.2012 року, №26 від
29.02.2012 року, які виписувалися
Корпорацією «Галтрансрембуд» при
проведенні операцій із ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд».

Розглянувши такі податкові накладні,
суд зауважує, що вони оформлені у
відповідності до вимог чинного на
момент їх виписки законодавства, а
відповідачем не доводиться й не
стверджується про їхню дефектність.

Суд бере до уваги також докази
наявності у позивача реальної
можливості здійснювати спірні
господарські операції, зокрема, у нього
наявні основні фонди, власні
приміщення, трудові ресурси тощо
(зазначені обставини відображені в
акті №15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року та не
заперечуються відповідачем).

Також, вирішуючи цей спір, суд надає
критичної оцінки доводам відповідача
щодо відсутності товаросупровідних
документів при придбанні товарів
(товарно-транспортних накладних), якими
він обґрунтовує нереальність та
безтоварність операцій. Суд звертає
увагу на те, що у відповідності до розд.1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997 року,
товарно-транспортна накладна є
документом обов'язковим для учасників
транспортного процесу, що призначений
для списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи. Відповідно,
товарно-транспортні накладні
призначені для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей та
розрахунків за їх перевезення
автомобільним транспортом, а відтак,
визначає взаємовідносини по виконанню
перевезення вантажів для обліку
транспортної роботи. У зв'язку з чим,
товарно-транспортні накладні не є
документами первинного
бухгалтерського обліку, які
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей, а тому, відсутність таких
документів не можна розцінювати як
беззаперечне свідчення безтоварності
спірних операцій із закупівлі товарів.
Також суд звертає увагу на те, що при
виконанні господарських операцій між
Корпорацією «Галтрансрембуд» і ТзОВ ВП
«Галтрансрембуд» щодо поставки
товарів, їх постачання здійснювалося
на умовах EXW, при цьому, склади обох
підприємств знаходяться за тією ж
адресою, що вказує на відсутність
необхідності в їх транспортуванні.

Щодо господарських операції між ТзОВ
ВП «Галтрансрембуд» і ТзОВ «БТК
«Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс»,
ТзОВ «Будівельна компанія АТР Груп»
суд наголошує на наступному.

Як випливає з матеріалів акта
№15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року, відповідач
обґрунтовує висновки про нереальність
таких операції даними актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки з ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Будівельна
компанія АТР Груп» (зазначені вище), а
також відсутністю товаросупровідних
документів при придбанні товарів.

Однак, на переконання суду,
обґрунтування органом доходів і зборів
своїх висновків щодо порушення
позивачем податкового законодавства
(та подальше позбавлення його права на
податкові вигоди й притягнення до
відповідальності) тими обставинами,
які були зафіксовані в актах про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача, є
безпідставним.

Суд відзначає, що виходячи, зокрема, зі
змісту Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України №236 від 22.04.2011 року,
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки за своєю природою
призначений виключно для засвідчення
факту об'єктивної неможливості
здійснення такого заходу як зустрічна
звірка, а не фактів порушення
платниками податків податкового чи
іншого законодавства. При цьому, суд
вважає, що сама по собі неможливість
реалізації контролюючими органами
визначеної законодавством компетенції
щодо проведення зустрічних звірок
вказаного контрагента не може
вважатись доказом вчинення порушень
податкового законодавства (тим більше
особою, якої така зустрічна звірка
безпосередньо не стосувалася).

Отже, акти про неможливість проведення
зустрічної звірки не можуть
розглядатися як належне підтвердження
фактів порушення платником податків
податкового законодавства, здобуте в
ході перевірки, тим більше, що акти, на
які посилається відповідач, стосуються
не безпосередньо позивача, а його
контрагентів (про неприпустимість
притягнення до відповідальності
одного суб'єкта господарювання, у
випадку неправомірних дій іншого, суд
більш детально описав вище). У зв'язку з
чим, суд приходить до висновку про
неправомірність висновків відповідача
про порушення ТзОВ ВП «Галтрансрембуд»
податкового законодавства, які
ґрунтуються виключно на актах про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів такого платника
податків.

Окрім того, як уже було вказано судом
вище, товаросупровідні
(товарно-транспортні накладні) не є
документами первинного
бухгалтерського обліку, які
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей, а тому, відсутність таких
документів не можна розцінювати як
беззаперечне свідчення безтоварності
спірних операцій із закупівлі товарів.
При цьому, відповідач жодним чином не
доводить обставин необхідності
транспортування придбаних позивачем
товарів, обов'язку саме позивача
організовувати таке транспортування й
обов'язку саме позивача оформляти і
складати такі товаросупровідні
документи, та не зазначив про це в акті
№15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року.

У той же час, суд відзначає, що, як
зазначено в акті №15/22-10/30918102 від 16.01.2014
року, відповідачу при перевірці було
надано документи, що оформлялися при
здійсненні спірних господарських
операцій, у ході перевірки він
ознайомився з первинними документами,
які складалися при здійсненні
господарських операцій із ТзОВ «БТК
«Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс»,
ТзОВ «Будівельна компанія АТР Груп», у
акті відповідач навів їх опис (а саме:
договір б/н від 29.09.2011 року, видаткова
накладна №30/09-22 від 30.09.2011 року,
податкова накладна №759 від 30.09.2011 року,
договір №0111/2 від 01.11.2011 року, видаткова
накладна №1/11-34 від 01.11.2011 року,
видаткова накладна №4/11-23 від 04.11.2011
року, податкова накладна №39 від 01.11.2011
року, податкова накладна №190 від 04.11.2011
року, договір №2406-1 від 24.06.2011 року,
видаткова накладна №29/06-19 від 29.06.2011
року, податкова накладна №631 від 29.06.2011
року) і зауважень щодо їх дефектності
не визначив, ДПІ також в акті вказала і
на факти оплати по таких спірних
операціях та на використання
закуплених товарів, робіт і послуг у
господарській діяльності позивача.

Таким чином, беручи до уваги усі докази
в їх сукупності, суд не знаходить
достатнього та належного
підтвердження того, що господарські
операції між ТзОВ ВП «Галтрансрембуд»
і Корпорацією «Галтрансрембуд», ТзОВ
«БТК «Євробуд», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Будівельна
компанія АТР Груп» є нереальними та
безтоварними.

Згідно п.5.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
валові витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. Зокрема, у відповідності до
п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 цього ж Закону, до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
ст.5 Закону.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» визначено, що до складу
валових витрат не включаються витрати
на виплату винагород або інших видів
заохочень пов'язаним з таким платником
податку фізичним чи юридичним особам у
разі, якщо немає документальних
доказів, що таку виплату або заохочення
було проведено як компенсацію за
фактично надану послугу
(відпрацьований час). Не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Статтею 138 Податкового кодексу України
визначено склад витрат та порядок їх
визнання, зокрема, до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються витрати
операційної діяльності, які
визначаються згідно з п.п.138.4, 138.6-138.9,
138.10.2-138.10.4, 138.11 ст.138 Податкового кодексу
України, інші витрати, визначені згідно
з п.п.138.5, 138.10.5, 138.10.6, 138.11, 138.12 ст.138, п.140.1
ст.140 і ст.141 Податкового кодексу
України, крім витрат, визначених у п.138.3
ст.138 та у ст.139 Податкового кодексу
України.

Витрати операційної діяльності, у
відповідності до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розд.ІІ
Податкового кодексу України.

В силу п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п.п.7.4.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит формується по
операціях, пов'язаних з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит, у
відповідності до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього ж
Закону, вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) , або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п.7.4.5 Закону України «Про
податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п.7.2.6
Закону).

Нормами ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що право на
віднесення сум ПДВ до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а)придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б)придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності)
тощо.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 Податкового
кодексу України) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
Податкового кодексу України.

У зв'язку з чим, враховуючи наявні
матеріали справи та зважаючи на
недоведеність нереальності чи
безтоварності господарських операцій,
суд доходить висновку про
правомірність формування позивачем
валових витрат та витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, а також про
правомірність визначення податкового
зобов'язання й віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ по
операціях між ТзОВ ВП «Галтрансрембуд»
і Корпорацією «Галтрансрембуд», ТзОВ
«БТК «Євробуд», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Будівельна
компанія АТР Груп».

Щодо відображення відповідачем
висновків акту №15/22-10/30918102 від 16.01.2014
року в Автоматизованій системі «Аудит»
та Автоматизованій системі
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів Міністерства
доходів та зборів України», суд
відзначає наступне.

Як уже було зазначено судом вище,
реалізація контролюючими органами за
додержанням податкового законодавства
здійснюється шляхом проведення
перевірок, результати яких
оформляються актом або довідкою (у
даному випадку, у зв'язку з виявленням
порушень податкового законодавства,
відповідач склав акт №15/22-10/30918102 від
16.01.2014 року). При цьому, акт перевірки
сам по собі не створює будь-яких
правових наслідків у вигляді
виникнення, зміни чи припинення прав
платника податків, а є носієм доказової
інформації, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу. Контролюючий
орган не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин та
обґрунтовувати ними власну позицію
щодо наявності певних допущених
платником податку порушень.

Однак, не дивлячись на те, що акт
перевірки є лише способом фіксації
певних порушень платника податків, а
його висновки мають рекомендаційний
характер для прийняття відповідного
рішення, предметом оскарження
платником податків можуть бути
юридичні наслідки перевірки, які
порушують права, обов'язки та законні
інтереси платника податків, а зокрема,
й відображення його висновків у
програмних продуктах органів доходів і
зборів.

При вирішенні цього спору, суд дійшов
до обґрунтованого висновку про те, що
зібрані докази в справі підтверджують
реальність здійснених позивачем
господарських операцій із Корпорацією
«Галтрансрембуд», ТзОВ «БТК «Євробуд»,
ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп» та,
відповідно, правомірність формування
валових витрат, витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
визначення податкового зобов'язання та
податкового кредиту. У зв'язку з чим,
при оскарженні податкових
повідомлень-рішень, було встановлено,
що висновки відповідача, викладені в
акті №15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року, є
безпідставними та помилковими. А тому,
враховуючи те, що зміни в
автоматизованих системах, були
проведені відповідачем на підставі
необґрунтованих та неправомірних
висновків, вимоги позивача про
відновлення інформації про податкові
зобов'язання та податковий кредит
підлягають задоволенню.

Суд також відзначає, що виходячи з норм
п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 Податкового
кодексу України, у разі виявлення за
результатами перевірки порушень
податкового законодавства, допущених
платником податків, контролюючий орган
зобов'язаний винести податкове
повідомлення-рішення не лише на
збільшення або зменшення податкових
зобов'язань за результатами перевірки,
а також щодо внесення змін до
податкової декларації. Відповідно, у
разі виявлення фактів заниження або
завищення платником податків
податкового зобов'язання, у т.ч.
внаслідок декларування неіснуючого
об'єкта оподаткування, контролюючий
орган повинен прийняти відповідне
податкове повідомлення-рішення.

Водночас, виклавши в акті №15/22-10/30918102
від 16.01.2014 року висновки щодо завищення
позивачем податкових зобов'язань та
податкового кредиту в сумі 398 593 грн.,
відповідач податкового
повідомлення-рішення в цій частині не
прийняв, однак, як вказує позивач, уніс
такі відомості до баз даних податкової
служби (АС «Аудит», АС «Результатів
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів Міністерства доходів та
зборів України»).

Функціонування ІС «Податковий блок»
унормовано наказом Державної
податкової служби України №1197 від
24.12.2012 року «Про введення в
експлуатацію інформаційної системи
«Податковий блок» з 01.01.2013 року було
введено в експлуатацію ІС «Податковий
блок» в органах державної податкової
служби всіх рівнів.

Згідно п.2.1. наказу Державної
податкової служби України №1197 від
24.12.2012 року «Про введення в
експлуатацію інформаційної системи
«Податковий блок», існуючі
інформаційні системи, в тому числі АС
«Деталізована інформація по платнику
податку на додану вартість щодо
результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»,
експлуатувалися паралельно з
інформаційною системою «Податковий
блок» до 31.01.2013 року.

Наказом ДПС України №1198 від 24.12.2012 року
«Про введення в дію Тимчасового
регламенту експлуатації інформаційної
системи «Податковий блок» з 01.01.2013 року
затверджено та введено в дію
Тимчасовий регламент експлуатації
інформаційної системи «Податковий
блок». Пунктом 2 зазначеного наказу
керівників структурних підрозділів
ДПС України, інформаційно-довідкового
департаменту ДПС відповідно до
функціональних обов'язків, голів ДПС в
АР Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі, Центрального офісу
зобов'язано забезпечити виконання
робіт, згідно з Регламентом.

Відповідно до ст.74 Податкового кодексу
України, податкова інформація, зібрана
відповідно до цього Кодексу, може
зберігатися та опрацьовуватися в
інформаційних базах контролюючих
органів або безпосередньо посадовими
(службовими) особами контролюючих
органів. Перелік інформаційних баз, а
також форми і методи опрацювання
інформації визначаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну податкову політику. Зібрана
податкова інформація та результати її
опрацювання використовуються для
виконання покладених на контролюючі
органи функцій та завдань.

У п.п.14.1.171 п.14.1 ст.14 ПК України вказано,
що податкова інформація - у значенні,
визначеному Законом України «Про
інформацію».

Згідно ст.16 Закону України «Про
інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII,
податкова інформація - сукупність
відомостей і даних, що створені або
отримані суб'єктами інформаційних
відносин у процесі поточної діяльності
і необхідні для реалізації покладених
на контролюючі органи завдань і
функцій у порядку, встановленому
Податковим кодексом України. Правовий
режим податкової інформації
визначається Податковим кодексом
України та іншими законами.

Отже, на переконання суду самостійна
зміна, коригування чи іншим способом
врахування результатів перевірки
відповідачем в автоматизованих
системах показників податкового
кредиту та податкових зобов'язань
позивача (які були лише зазначені в
акті №15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року) без
прийняття окремого податкового
повідомлення-рішення або без зміни цих
показників самим позивачем шляхом
подання уточнюючих декларацій
(розрахунків) порушує права та інтереси
позивача, оскільки позивач, як платник
податків, має право розраховувати на
те, що задекларовані ним в податкових
деклараціях показники податкового
кредиту та податкових зобов'язань
відповідають показникам з
централізованої бази даних податкової
звітності. А тому, такі дії податкового
органу змінюють результати податкової
звітності й податкову інформацію в
протиправний спосіб, фактично
спотворюючи її та є безпідставними і
неправомірними.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 67 Конституції України
регламентовано, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У відповідності до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Такий підхід
узгоджується також з практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
п.110 рішення у справі «Компанія
«Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч
проти Швеції» Суд визначив, що
адміністративні суди, які розглядають
скарги заявників стосовно рішень
податкового управління, мають повну
юрисдикцію у цих справах та
повноваження скасувати оскаржені
рішення. Справи мають бути розглянуті
на підставі поданих доказів, а довести
наявність підстав, передбачених
відповідними законами, для призначення
податкових штрафів має саме податкове
управління.

При цьому, суд вважає за потрібне
наголосити на необхідності
дотримуватися позиції, визначеної у
рішенні Європейського суду з прав
людини, яку він висловив у п.53 рішення у
справі «Федорченко та Лозенко проти
України», відповідно до якої суд при
оцінці доказів керується критерієм
доведення «поза розумними сумнівом».
Так, наведені ДПІ у Сихівському районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області аргументи не є достатньо
вагомими, чіткими та узгодженими
доказами, що спростовують реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами при закупівлі
товарів, робіт і послуг, факт чого
підтверджується належними та
допустимими доказами в розумінні
положень ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки та заперечення, та ним не було
спростовано доводів позивача.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що суб'єкт владних
повноважень вчинивши оскаржувані дії
та прийнявши оскаржувані рішення не
дотримався принципу верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, вимог
чинного податкового законодавства
України та передбачених ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В
:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 24.02.2014 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 24.02.2014 року.

Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області щодо
розміщення інформації, відображеної в
акті №15/22-10/30918102 від 16.01.2014 року, в базах
даних податкової служби (АС «Аудит», АС
«Результатів співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів Міністерства
доходів та зборів України»).

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Сихівському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
відновити інформацію про податкові
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого
підприємства «Галтрансрембуд» з ПДВ за
період грудень 2010 року та за період з
01.04.2011 року по 31.12.2012 року на загальну
суму 398 593 грн. і податковий кредит за
період грудень 2010 року та за період з
01.04.2011 року по 31.12.2012 року на загальну
суму 398 593 грн., відповідно до поданої
податкової звітності, у базах даних
податкової служби (АС «Аудит», АС
«Результатів співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів Міністерства
доходів та зборів України»).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого
підприємства «Галтрансрембуд»
сплачений судовий збір у сумі 560
(п'ятсот шістдесят) грн. 28 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений
та підписаний 02 червня 2014 року.