Справа № 817/136/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"28" травня 2014 р.
Справа № 817/136/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у
м.Житомирі апеляційну скаргу
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"25" лютого 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень, вимоги та рішення про
застосування штрафних санкцій ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.02.2014 року
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області №/86, №/84, №/87,
№/88 від 21.11.2013р. та № від
27.12.2013р. Визнано протиправним та
скасовано рішення Кузнецовської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
27.12.2013р. № про застосування
штрафник санкцій за донарахування
територіальними органами доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі 5887,43
грн. Визнано протиправною та скасовано
вимогу Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 21.11.2013р. №ф-55
щодо сплати заборгованості з єдиного
внеску в сумі 94992,18грн.

Не погоджуючись з даною постановою
податкова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою у позові відмовити.

З врахуванням приписів статей 196,197 КАС
України, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_5
зареєстрований як фізична
особа-підприємець державним
реєстратором Володимирецької районної
державної адміністрації Рівненської
області 27.05.2003р. Перебуває на обліку в
органах державної податкової служби з
11.06.2003р. за №241/19-19.

Кузнецовською ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період за
01.01.2012р. по 31.12.2012р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2012року.

За наслідками перевірки складено акт
від 31.10.2013р. №492/17-, згідно
висновків якого встановлено порушення
позивачем:

-пп. 14.1.180 п. 14.1. ст.14 Розділу І, пп.162.1.3
п.162.1 ст.162 розділу ІV, пп.163.1.1, п.163.1 ст.163
розділу ІУ, п.167.1 ст. 167 розділу ІV , пп.
168.1.1, пп. 168.1.2 п.168.1 ст. 168 розділу ІV, абз.
а п.171.2 ст.171 розділу ІV, абз.а п.176.2 ст.176
розділу ІV, Податкового кодексу України
№2755-VІ від 02.12.2010 із змінами та
доповненнями, в результаті чого
занижено податкові зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб при
виплаті платникам податків доходів за
2012 рік на суму 2683,08 грн.;

- п.198.1, 198.3, 198.4 ст.198 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і
доповненнями, в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
сумі 19247грн.;

-п.119.2 ст.119 п.176.2 ст.176 розділу ІV
Податкового кодексу України №2755-VІ від
02.12.2010 із змінами і доповненнями,
«Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них
податку» затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2010 №1020, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 13.01.2011
№46/18784, встановлена подача податкових
розрахунків по формі 1-ДФ не в повному
обсязі, з недостовірними відомостями, а
саме не відображено виплати доходів
громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 за
ознакою 106 - «дохід від надання майна в
оренду» ;

- п.4 ст.4 п.2 ст.7 п.11 ст.8 Закону України
від 8 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а саме не
нараховано та не перераховано до
бюджету єдиний внесок за 2011 рік в
сумі 22757,49 грн. за 2012 рік в сумі 72234,69грн.

У перевіреному періоді позивач
зареєстрований як платник податку на
додану вартість згідно зі свідоцтвами
про реєстрацію платника податку на
додану вартість від 28.03.2008р. №100107451 (НБ
№176646). Основними видами економічної
діяльності Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 за КВЕД є: 16.10 - лісопильне та
стругальне виробництво; 46.73 - оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічним
обладнанням; 02.40 - надання допоміжних
послуг у лісовому господарстві.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №/85 від 21.11.2013р., яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання на суму 94992,18грн. з єдиного
внеску та застосовано штрафні санкції
в розмірі 5887,43грн.;

- №/86 від 21.11.2013р., яким на позивача
накладено адміністративний штраф
(санкції) в розмірі 510,00 грн.;

- №/84 від 21.11.2013р., яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в розмірі 17914,00 грн. та
штрафні санкції в розмірі 8957,00грн.;

- №/87, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на доходи фіз. осіб, що
сплачуються податковими агентами в
розмірі 2683,08 грн. та штрафні санкції в
розмірі 1180,77грн.;

- №/88, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на доходи фіз. осіб, що
сплачуються фізичними особами в
розмірі 34406,64грн. та штрафні санкції в
розмірі 17203,32грн.

26.11.2013р. позивачем подано скаргу на
вищевказані податкові
повідомлення-рішення до Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області.

21.12.2013р. позивачем отримано рішення про
результати розгляду скарги, якою
податкове повідомлення-рішення від
21.11.2013р. №/85 на суму 94992,18грн.
єдиного внеску та штрафні санкції в
розмірі 5887,43грн. - скасовано, а
податкові повідомлення-рішення від
21.11.2013р. №/86 адміністративні
штрафи та санкції в розмірі 510,00 грн.,
№/84 податок на додану вартість в
розмірі 17914,00грн. та штрафні санкції в
розмірі 8957,00 грн., №/87 податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами в розмірі 2683,08
грн. та штрафні санкції в розмірі 1180,77
грн., №/88 податок на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами в розмірі 34406,64грн. та
штрафні санкції в розмірі 17203,32грн.
залишено без змін.

Крім того, 21.11.2013р., одночасно із
прийняттям оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, в тому числі
податкового повідомлення-рішення
№/85, яким позивачу було
збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем єдиний внесок
на суму 94992,18 грн., Кузнецовською ОДПІ
було винесено вимогу №Ф-55, про сплату
боргу зі сплати єдиного внеску на
вказану ж суму, яку позивачем отримано
22.11.2013р.

27.12.2013р. Кузнецовською ОДПІ, в зв'язку із
прийняттям Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
рішення про результати розгляду скарги
№760/17/10-210/341 від 16.12.2013р., прийнято
рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в сумі
5887,43грн., яке позивачем отримано 30.12.2013р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
протягом 2012 року розрахунки між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та
фірмою "НЕГАМ" (Азербайджан) не
проводись і заборгованість позивача
перед фірмою "НЕГАМ" станом на 31.12.2012р.
становить 11093,08 дол.США, що спростовує
висновки акту перевірки від 31.10.2013
№492/17- (останній абзац сторінки 10)
та відповіді на заперечення на акт
№83/359/17-02-17-145 від 21.11.2013р. (абзац 9
сторінки 2) з приводу того, що до складу
доходу ввійшла оплата за товари,
роботи, послуги, яка рахувалась в
дебіторській заборгованості на
початок перевіряємого періоду
(142853,60грн. без ПДВ), до складу доходу не
включена сума дебіторської
заборгованості на кінець
перевіряємого періоду (68698,04грн. без
ПДВ). Висновок про неправомірність
донарахувань ПДВ, оскільки відповідно
до пп.2.2.4. Договору №1 від 04.01.2012р. на
надання послуг по перевезенню вантажів
укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 та
Володимирецькою автошколою ТСОУ
Замовник (ФОП ОСОБА_5) зобов'язується
забезпечувати автомобілі, надані для
автопослуг паливом та мастильними
матеріалами, списання палива і
мастильних матеріалів здійснювалось у
відповідності до наданих актів
списання за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.
та подорожніх листів, що виписувались
Володимирецькою автошколою ТСОУ.
Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень від 21.11.2013 №/86,
№/84, № /87, №/88, вимоги
про сплату боргу від 21.11.2013 №Ф-55 та
рішення про застосування штрафних
санкцій від 27.12.2013.

Оцінюючи таку позицію суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
податкові зобов'язання позивача за за
платежем «податок на доходи
фізичних осіб» збільшено у зв'язку із
тим, що за результатом проведеної
перевірки посадовими особами
відповідача зроблено висновок про те,
що протягом перевіряємого періоду, з
01.01.2012 по 31.12.2012 позивачем занижено суму
загального оподаткованого доходу на
215676,20грн.

Зокрема, на переконання відповідача,
позивачем безпідставно не включено до
суми загального оподаткованого
доходу вартість експортованих товарів
на суму 126 105грн. відвантажених для
фірми «Getwood LTD», та протиправно
включено до складу витрат, витрати на
придбання паливно-мастильних
матеріалів в сумі 89 571,20 грн.,
використання яких у господарській
діяльності не підтверджено.

Відповідно до ч.4 п.164.1 ст.164 ПК України
базою оподаткування для доходів,
отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до пункту 177.2
статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього
Кодексу.

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу

Тобто, норма п.177.4 ст.177 ПК України є
відсильною нормою і вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від
зайняття підприємницькою діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Перелік витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
закріплений у ст.138 ПК України. Так,
згідно з п.138.1 цієї статті включає
витрати операційної діяльності, які
визначаються згідно з п.п.138.4, 138.6-138.9,
138.11 даної статті, а також інші витрати,
визначені згідно з п.п.138.5, 138-10-138.12 цієї
статті, п.140.1 ст.140 і ст.140 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у п.138.3 цієї
статті та ст.139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Як відображено в акті перевірки від
31.10.2013 №492/17-, ФОП ОСОБА_5 у
перевіреному періоді отримував
послуги вантажних перевезень.

За наслідками наданих послуг позивач
здійснював списання дизельного палива
(придбаних у ТОВ "Захід енергоресурс" та
ТОВ "Фірма "Журавлина") та відносив його
вартість до витрат в порядку,
передбаченому п.138.4 ст.138 ПК України.

До матеріалів справи позивачем
долучено акти списання
паливно-мастильних матеріалів,
договори (в яких зазначено, що
паливно-мастильні матеріали Замовника
- ФОП ОСОБА_5) на перевезення вантажів та
подорожні листи за 2012 рік, які
підтверджують використання позивачем
у власній господарській діяльності
дизельного палива та бензину за
нормативними витратами, встановленими
наказами від 12.01.2009 №1/п, від 11.01.2010 №2/п
та від 02.04.2012 №6/п.

Згідно з п.138.4 ст.138 ПК України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Доказів на постачання придбаної
продукції позивачу на підставі інших,
від долучених до матеріалів справи
договорів відповідачем не надано.
Відтак, заперечуючи понесені позивачем
витрати, Кузнецовська ОДПІ повинна
була проаналізувати та заперечити факт
отримання відповідних доходів, з
врахуванням періоду надання останніх.
Цього посадовими особами
Кузнецовської ОДПІ зроблено не було.

Також, з матеріалів справи, зокрема з
наданої та дослідженої книги обліку
доходів та витрат ФОП ОСОБА_5
вбачається, що сума коштів 126105грн.
отримана від фірми «Getwood LTD» включена
позивачем до складу валового доходу у
січні 2012 року.

Крім того, згідно з п.85.4 ст.85 ПК України,
при проведенні перевірок посадові
особи контролюючого органу мають право
отримувати у платників податків
належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Пунктом 85.6 ст.85 ПК України передбачено
складання посадовими (службовими)
особами органу державної податкової
служби акта у довільній формі у разі
відмови платника податків надати копії
документів.

Відповідно до пп.2.3.2.2. Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами (затв. наказом
Міністерства фінансів України від
14.03.2013 N395, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 12.04.2013 за N607/23139) (далі -
Порядок №395), у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання їх чи інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити інші докази, що
достовірно підтверджують наявність
факту порушення;

у разі відмови платника податків або
його законних представників надати
копії документів посадовій (службовій)
особі органу державної податкової
служби така особа складає акт у
довільній формі, що засвідчує факт
відмови, із зазначенням прізвища,
імені, по батькові платника податків
(його законного представника) та
переліку документів, які йому
запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або
його законними представниками
посадовим (службовим) особам органу
державної податкової служби письмових
пояснень щодо встановлених порушень
податкового законодавства та/або
причин ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, або їх копій
факти про надання таких пояснень
необхідно відобразити в акті.

Підпунктом 2.4.4. Порядку №395
передбачено, що у разі отримання під
час перевірки копій документів, які
підтверджують факт виявленого
порушення, про це робиться запис із
відображенням підстав для отримання.

Пунктом 4.4. Порядку №395 визначає, що у
разі відмови платника податків або
його законних представників від
отримання примірника акта (довідки) про
результати документальної перевірки
або неможливості його вручення та
підписання у зв'язку з відсутністю
платника податків або його законних
представників за місцезнаходженням
такий акт (довідка) надсилається
платнику податків у порядку,
визначеному статтею 58 розділу II
Кодексу для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень. У таких
випадках органом державної податкової
служби складається відповідний акт.

Абзацом 4 п.4.8 Порядку №395 передбачено,
якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття органом
державної податкової служби
податкового повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки надає
документи, що підтверджують показники,
відображені ним у податковій
звітності, але не надані під час
перевірки (крім випадків, передбачених
абзацом другим пункту 44.7 статті 44
розділу II Кодексу), такі документи
повинні бути враховані органом
державної податкової служби під час
прийняття рішення.

Всупереч цим вимогам, в акті перевірки
зміст порушень викладено не чітко, не
вказані первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку
та які підтверджують наявність
порушень.

В той же час Позивачем подано лист ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль» №Р6-04-00-0-1/13-35 від
11.01.2014 з якого слідує, що протягом 2012
року розрахунки між ФОП ОСОБА_5 та
фірмою «НЕГАМ» (Азербайджан) не
проводись і заборгованість позивача
перед фірмою «НЕГАМ» станом на 31.12.2012р.
становить 11093,08 дол.США. Вказане
спростовує висновки акту перевірки від
31.10.2013 №492/17- (останній абзац
сторінки 10) та відповіді на заперечення
на акт №83/359/17-02-17-145 від 21.11.2013р. (абзац 9
сторінки 2) про те, що до складу доходу
ввійшла оплата за товари, роботи,
послуги, яка рахувалась в дебіторській
заборгованості на початок
перевіряємого періоду (142853,60грн. без
ПДВ), до складу доходу не включена сума
дебіторської заборгованості на кінець
перевіряємого періоду (68698,04грн. без
ПДВ).

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що висновки
податкового органу в частині
збільшення суми податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 34406,64 грн. є
безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (п.198.6 ст.198 ПК
України).

Як вбачається з матеріалів справи, у
перевіреному періоді ФОП ОСОБА_5
здійснював господарські операції з
придбання паливно-мастильних
матеріалів у ТОВ "Захід енергоресурс"
та ТОВ "Фірма "Журавлина", за наслідками
яких позивачем було сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних вказаними контрагентами
податкових накладних.

Разом з тим, позивачем було подано до
суду Акти списання паливно-мастильних
матеріалів, накази про затвердження
норм витрат палива і мастильних
матеріалів, подорожні листи, договори
про надання транспортних послуг .

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність донарахувань ПДВ,
оскільки відповідно до пп.2.2.4. Договору
№1 від 04.01.2012р. на надання послуг по
перевезенню вантажів укладеного між
ФОП ОСОБА_5 та Володимирецькою
автошколою ТСОУ Замовник (ФОП ОСОБА_5)
зобов'язується забезпечувати
автомобілі, надані для автопослуг
паливом та мастильними матеріалами.
Разом з тим, списання палива і
мастильних матеріалів здійснювалось у
відповідності до наданих Актів
списання за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 та
подорожніх листів, що виписувались
Володимирецькою автошколою ТСОУ.

Аналогічно, списання
паливно-мастильних матеріалів
проводилось на підставі досліджених у
судовому засіданні договорів з ФОП
ОСОБА_9 (Договір №0203/12 про надання
транспортних послуг від 02.03.2012р.) та з
ССВК «Селянський ліс» (Договір №20 про
надання послуг автотранспорту від
01.08.2012р.).

Матеріалами справи підтверджується ,
що сума податкового зобов'язання
позивачу за платежем «Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами» збільшена
позивачу на підставі аналізу
податковим органом договорів оренди
укладених між позивачем та його
контрагентами: ОСОБА_6 (договір оренди
складського приміщення №17-2009 від
22.12.2009 та договір оренди вантажного
автомобіля ГАЗ-53); ОСОБА_12 (договір
оренди трактора Т-40) та ОСОБА_7
(договір оренди стрічкового верстата
№03/12 від 02.04.2012).

Зокрема посадовими особами
відповідача зроблено висновок про те,
що позивачем, вказаним вище особам,
було виплачено дохід та не
перераховано податок на доходи
фізичних осіб на загальну суму
2683,08грн., крім того позивачем в
порушення вимог чинного
законодавства, при подачі податкових
розрахунків по формі 1-ДФ не
відображено виплати доходів
громадянам ОСОБА_6; ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за
ознакою 106 - «дохід від надання майна в
оренду».

У зв'язку із чим до позивача
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в сумі 510грн.

В той же час, в акті перевірки,
відповідачем одночасно зроблено
висновок про нікчемність правочинів
(договорів оренди) укладених між ФОП
ОСОБА_5 та громадянами ОСОБА_6 та
ОСОБА_12 на підставі п.2 ст.799 ЦК України,
оскільки вони не були нотаріально
посвідчені.

Однак, відповідачем не надано жодних
доказів на підтвердження виплати
позивачем винагороди вказаним особам
на підставі укладених договорів, чи
віднесення вказаних виплат до валових
витрат позивача. При чому вказаний факт
заперечувався позивачем під час
проведення перевірки.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вказані висновки відповідача є
безпідставними, не підтверджуються
дослідженими у справі доказами та
ґрунтуються виключно на припущеннях.

Крім того в такому випадку
неправомірним є висновок податкового
органу про подачу податкових
розрахунків по формі 1-ДФ не в повному
обсязі, з недостовірними відомостями, а
саме не відображено виплати доходів
громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 за
ознакою 106 - «Дохід від надання майна в
оренду». А отже і застосування штрафної
(фінансової) санкції в розмірі 510,00грн.
також є безпідставним.

Що стосується донарахування штрафної
санкції в розмірі 510,00 грн. за
незабезпечення зберігання первинних
документів за 2012 рік, колегія суддів
вважає обґрунтованою позицію суду
першої інстанції, що всі описані актом
перевірки від 31.10.2013 №492/17-
документи, забезпечення зберігання
яких передбачено п.44.1, 44.3 ст. 44 ПК
України та ч.8 ст.19 ГК України ФОП ОСОБА_5
надав суду для дослідження, а
відповідач не спростував їх ненадання
під час проведення перевірки.

Безпідставними на думку колегія
суддів є також припущення відповідача
щодо заниження позивачем бази
нарахування єдиного внеску, так як
податковим органом неправомірно
збільшено розмір сукупного доходу
позивача протягом перевіряємого
періоду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
нарахування єдиного внеску за 2011 рік
взагалі є протиправним, оскільки не
стосується перевіряємого періоду.

Відповідно до п.86.3. ст. 86 ПК України Акт
документальної виїзної перевірки, що
визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
контролюючого органу, які проводили
перевірку, та реєструється у
контролюючому органі протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів). У
разі відмови платника податків або
його законних представників від
підписання акта (довідки) посадовими
особами контролюючого органу
складається відповідний акт, що
засвідчує факт такої відмови. Один
примірник акта або довідки про
результати виїзної планової чи
позапланової документальної перевірки
у день його підписання або відмови від
підписання вручається або
надсилається платнику податків чи його
законному представнику.

Як свідчать матеріали справи останнім
днем для підписання/відмови та
вручення/направлення акту перевірки
№492/17- є 31.10.2013. Проте в супереч
п.86.3. ст. 86 ПК України податковий орган
направляє його лише 01.11.2013. відповідно
до фіскального чеку.

Крім того, всупереч абзацу 4 п.4.8 Порядку
№395, та п.19 «Положення про порядок
подання та розгляду скарг платників
податків органами державної
податкової служби» затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 19.11.2012 № 1203 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 7 грудня
2012 року за № 2046/22358, податковий орган не
врахував документи, які подано
позивачем разом із запереченнями на
акт перевірки, не надав їм належної
правової оцінки при прийнятті рішення,
розглянув скаргу без участі позивача
чи його законного представника і не
повідомив причин такого рішення.

Тобто, ФОП ОСОБА_5 фактично позбавлено
його права особисто викласти аргументи
особі, яка перевіряла скаргу, та брати
участь у перевірці поданої скарги,
подавати додаткові матеріали або
наполягати на їх запиті органом
державної податкової служби, який
розглядає скаргу та бути присутнім при
розгляді скарги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову судом першої
інстанції винесено відповідно до
позовних вимог з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і суд дав
правильну оцінку обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції у даній
справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кузнецовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "25" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Фізична особа-підприємець
ОСОБА_5 АДРЕСА_1,34300

3- відповідачу Кузнецовська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області м-н
Будівельників,1,м.Кузнецовськ,Рівненсь
ка область,34400

4 - представнику позивача - ОСОБА_11,
АДРЕСА_2

,