Справа № 802/3712/13-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 р.
м. Вінниця

Справа №
802/3712/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд в складі

головуючого судді Заброцької Людмили
Олександрівни,

суддів Дончика Віталія
Володимировича,

Комара Павла
Анатолійовича,

за участю

секретаря судового засідання:
Чабан Вікторії Вікторівни,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача:
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Комісії державних
нагород та геральдики при Президентові
України про визнання протиправними
дій, скасування рішення та зобов"язання
вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулася
ОСОБА_2 ( далі - ОСОБА_2, позивач ) з
адміністративним позовом до Комісії
державних нагород та геральдики при
Президентові України ( далі - Комісія,
відповідач ) про визнання
протиправними дій, скасування рішення
та зобов"язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Комісія державних нагород та
геральдики при Президентові України
відмовила у присвоєнні почесного
звання "Мати - героїня" ОСОБА_2. Позивач,
не погоджуючись із прийнятим рішенням,
звернулася до суду з даним позовом у
якому просила суд:

- визнати протиправними дії Комісії з
державних нагород та геральдики при
Президентові України про відмову у
подані клопотання, щодо присвоєння
почесного звання "Мати - героїня"
громадянці ОСОБА_2;

- скасувати рішення Комісії з державних
нагород та геральдики при Президентові
України про відмову у поданні
клопотання щодо присвоєння почесного
звання "Мати - героїня" громадянці
ОСОБА_2;

- зобов'язати Комісію з державних
нагород та геральдики при Президентові
України задовольнити клопотання про
нагородження ОСОБА_2 почесним званням
"Мати - героїня" та передати документи
на розгляд Президенту України.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково: визнано протиправним та
скасовано протокольне рішення № 3/2013
від 04 липня 2013 року Комісії державних
нагород та геральдики при Президентові
України в частині відхилення
клопотання про присвоєння почесного
звання "Мати - героїня" ОСОБА_2, в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено ( т. 1 а.с. 118 - 120 ).

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року постанову суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог скасовано та ухвалено
нову постанову про відмову в
задоволенні позову саме в цій частині,
в решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін ( т. 1 а.с. 185 -
186 ).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.03.2014 року рішення судів
першої та апеляційної інстанції
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції ( т. 2
а.с. 84 - 86 ).

22.04.2014 року ухвалою Вінницького
окружного адміністративного суду
справу прийнято до свого провадження
та призначено до розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила суд
задовольнити адміністративний позов
повністю з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Однак подав до
суду заперечення проти
адміністративного позову, у якому
просив суд відмовити у задоволенні
адміністративного позову. Разом із тим,
відповідач надав клопотання про
розгляд справи без його участі ( т. 1 а.с.
94 - 97, т. 2 а.с. 112-113, 178 - 180 ).

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
дослідивши докази, дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з нормами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 - матір п'ятьох дітей, у
встановленому порядку зверталась до
відповідних суб'єктів владних
повноважень щодо присвоєння їй
почесного звання "Мати-героїня".

Так, 01.03.2013 року Вінницька обласна
державна адміністрація звернулась до
Президента України з поданням №01-1-42/1327
про присвоєння ОСОБА_2 почесного звання
України - "Мати-героїня" (том 1 а.с.14).

Крім того, 11 квітня 2013 року на адресу
громадянки ОСОБА_2 направлено лист від
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, яким позивача
повідомлено, що Подання про присвоєння
їй почесного звання України "Мати -
героїня" направлено на розгляд
Президенту України (том 1 а.с 13).

Однак, 22.07.2013 року на адресу ОСОБА_2
направлено лист - відповідь
Адміністрації Президента України за
№41-01/947, яким позивачу було повідомлено,
що Комісією державних нагород та
геральдики відхилено клопотання про
присвоєння їй почесного звання "Мати -
героїня" (том 1 а.с 15).

Крім того, в матеріалах справи
міститься ще один лист від Головного
управління забезпечення доступу до
публічної інформації Адміністрації
Президента України № 12-09/1276 від 30.08.2013
року, яким позивачу відмовлено у
наданні їй копії рішення про
відхилення клопотання щодо присвоєння
їй почесного звання України
"Мати-героїня" з посиланням на те, що у
зазначеному рішенні містяться
відомості, що становлять службову
таємницю (том 1 а.с.52).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач надав до суду витяг
з протокольного рішення № 3/2013 від
04.07.2013 року Комісії державних нагород
та геральдики, яке в даному випадку є
предметом оскарження (том 1 а.с. 99).

Як зазначено у оскаржуваному рішенні,
відповідач відхилив клопотання про
присвоєння почесного звання
"Мати-героїня" багатодітним жінкам,
характеристики яких не відповідають
критеріям номінації зазначеного
почесного звання (п.9 Положення про
почесні звання України, затвердженого
Указом Президента від 29.06.2001 року № 476.).
Також, повернув нагородні матеріали
багатодітних матерів органам, що
вносили подання ( додатки № 7,8,9,10,11,12,13).
Так, згідно витягу з додатку № 9 до
оскаржуваного рішення, у списку
багатодітних матерів, представлених до
присвоєння почесного звання
"Мати-героїня", у яких в є засуджені діти
або знаходяться під слідством, також
зазначена позивач ( а.с.100).

Суд, надаючи правову оцінку
оскаржуваному рішенню суб'єкта владних
повноважень, виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються,
зокрема, Положенням про Комісію
державних нагород та геральдики,
затвердженим Указом Президента
України від 31 грудня 2011 р. №1211/2011.

Відповідно до п. 1 цього Положення,
Комісія державних нагород та
геральдики є дорадчим органом, який
утворюється при Президентові України
для попереднього розгляду питань,
пов'язаних із нагородженням державними
нагородами України, та забезпечення
єдиного підходу до розвитку нагородної
та геральдичної справи.

Відповідно до п. 3 Положення, основними
завданнями Комісії є: підготовка
проектів нормативно-правових актів з
питань державних нагород України та
геральдичної справи; підготовка
висновків щодо порушених перед
Президентом України клопотань про
нагородження державними нагородами
України, позбавлення державних нагород
України, поновлення у правах на
державні нагороди України, видачу
дублікатів нагород або документів про
нагородження; узагальнення практики
нагородження державними нагородами
України і розвитку нагородної та
геральдичної справи, підготовка
відповідних пропозицій Президентові
України; розгляд питань про передачу
музеям державних нагород на тимчасове
або постійне зберігання; здійснення
експертизи ескізів знаків державних
нагород України та зразків документів
про нагородження державними
нагородами України, ескізів відомчих
заохочувальних відзнак та офіційної
символіки, геральдичної експертизи
форми одягу, знаків розрізнення
Збройних Сил України, інших утворених
відповідно до законів України
військових формувань, організаційне та
методичне забезпечення процесів,
пов'язаних із розвитком геральдичної
справи.

Разом із тим, відповідно до п.2
зазначеного Положення, Комісія у своїй
діяльності керується Конституцією і
законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України, а
також цим Положенням.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, у Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" від 06.03.2008 року
№ 2 зазначено, що під час розгляду
спорів щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, суди , незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на викладене, судом було
досліджено та надано оцінку доводам
ОСОБА_2 про те, що Комісія під час
прийняття оскаржуваного рішення не
врахувала ряд обставин, які мають
значення для правильного вирішення
клопотання відносно неї. Зокрема, що
дітей вона виховувала та матеріально
забезпечувала самостійно, без
підтримки чоловіка, який залишив їхню
сім'ю, інші її четверо дітей отримали
вищу освіту та створили сім'ї; що у 1985
році, за народження п'ятьох дітей, вона
вже нагороджувалася медаллю "Медаль
Материнства'" 2-го ступеня.

Про необхідність дослідження
вищезазначених обставин справи також
наголошує Вищій адміністративний суд
України в ухвалі №К/800/62320/13 від 19.03.2014
року, зокрема, колегією суддів
зазначено, що судам під час розгляду
справи необхідно врахувати, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив спір відповідно до норм
матеріального права, а обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні ( т. 2 а.с. 84 - 86).

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанцій при
розгляді справи.

Враховуючи зазначену норму закону, на
виконання ухвали Вищого
адміністративного суду України ( т.2 а.с.
85 об. - 86 ) та задля повного і всебічного
розгляду справи, суд ухвалою від 15.05.2014
року витребував в Управління
інформаційно - аналітичного
забезпечення УМВС України у Вінницькій
області довідку про притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Вінниці.

Як вбачається з зазначеної довідки,
ОСОБА_3 вперше був притягнутий до
кримінальної відповідальності у віці 14
років за статтею 81 ч. 3 Кримінального
кодексу України (том 2 а.с. 196).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
клопотання про присвоєння їй звання
"Матері-героїні" відповідач
посилається на невідповідність
характеристик багатодітних жінок,
критеріям номінації зазначеного
почесного звання, зокрема п.9 Положення
про почесні звання України,
затвердженого Указом Президента від
29.06.2001 року № 476.

Відповідно до п. 9 зазначеного
Положення, почесне звання
"Мати-героїня" присвоюється жінкам, які
народили та виховали до восьмирічного
віку п'ятьох і більше дітей, у тому
числі дітей, усиновлених у
встановленому законодавством порядку,
враховуючи вагомий особистий внесок у
виховання дітей у сім'ї, створення
сприятливих умов для здобуття дітьми
освіти, розвитку їх творчих здібностей,
формування високих духовних і
моральних якостей.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, позивач
народила та виховала до восьмирічного
віку п'ятьох дітей, четверо з яких
закінчили вищі навчальні заклади та
працюють в різних галузях народного
господарства, створили сім'ї, п'ята
дитина позивача - ОСОБА_3 помер у 20 -
річному віці ( т. 2 а.с. 116 - 139 ). Проте,
матеріалами справи підтверджується, що
молодший син позивача - ОСОБА_3 також
отримав базову загальну середню освіту
(том 2 а.с. 128), по місцю навчання
характеризувався позитивно, в 1999 році
навчався в середньому
професійно-технічному училищі №19 м.
Вінниці за професією «кухар», що
свідчить про належне виховання
останнього (том 2 а.с. 124, 125).

Крім того, суд зауважує, що за
народження та виховання п'ятьох дітей
ОСОБА_2 у 1985 році була нагороджена
медаллю "Медаль - Материнства 2-го
ступеня" (том 2 а.с. 15-16).

Таким чином, вищенаведені обставини
справи свідчать, що ОСОБА_2 народжено та
виховано п'ятьох дітей, самостійно, без
підтримки чоловіка, нею створено
сприятливі умови для здобуття всіма її
дітьми освіти, розвитку їх творчих
здібностей, формування високих
духовних і моральних якостей, однак
дані обставини не були враховані
відповідачем під час прийняття рішення
про відмову в присвоєнні ОСОБА_2
почесного звання "Мати - героїня".

Посилання відповідача на притягнення
сина позивача (ОСОБА_3) до кримінальної
відповідальності не приймаються судом
до уваги, оскільки, згідно з п. 9
Положення, почесне звання
"Мати-героїня" присвоюється жінкам, які
народили та виховали до восьмирічного
віку п'ятьох і більше дітей, а ОСОБА_3
притягувався до кримінальної
відповідальності після досягнення 14 -
річного віку.

Проте, відповідач приймаючи
оскаржуване рішення не врахував
вищезазначених обставин та обмежився
загальним визначенням підстав.

Крім того, суд вважає, що приймаючи на
підставі обставин, що виникли в житті
сина позивача ( ОСОБА_3 ) після 14 -
річного віку, рішення про відмову в
присвоєнні ОСОБА_2 почесного звання
«Мати - героїня», відповідач допустив
вільне тлумачення правових норм,
викладених в пункті 9 Положення,
оскільки зазначені норми вимагають
народження та виховання жінкою п'ятьох
і більше дітей саме до восьмирічного
віку.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд приходить до
висновку, що оскаржуване рішення є
таким, що прийнято не на підставах,
визначених чинним законодавством,
необґрунтовано, без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому є
протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо позовної вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача щодо відмови у поданні
клопотання про присвоєння позивачу
почесного звання "Мати-героїня", суд
виходив з наступного.

Так, статтею 10 Закону України "Про
державні нагороди України" та пунктом 8
вищезазначеного Положення,
встановлено таке почесне звання як
"Мати-героїня".

Згідно з пунктом 10 цього ж Положення,
подання про присвоєння почесних звань
вносяться Президентові України
Верховною Радою України, Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, Конституційним Судом
України, Верховним Судом України, Вищим
арбітражним судом України, Генеральною
прокуратурою України, Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською, Севастопольською
міськими державними адміністраціями, а
також Комісією державних нагород та
геральдики при Президентові України,
творчими спілками, об'єднаннями
громадян.

Пунктом 11 цього Положення передбачено,
що висунення кандидатур до присвоєння
почесних звань здійснюється гласно за
місцем роботи особи, яку представляють
до нагородження, у трудових колективах
установ, організацій, підприємств
незалежно від типу, форми власності та
господарювання. Клопотання про
присвоєння почесних звань порушується
перед відповідним органом чи
організацією вищого рівня залежно від
підпорядкованості.

Відповідно до п. 12 Положення,
клопотання про присвоєння почесних
звань, які порушуються органами
місцевого самоврядування, подаються
Президентові України через відповідні
обласні, Київську, Севастопольську
міські державні адміністрації.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм вбачається, що обов'язок подання
відповідного клопотання, у даному
випадку, покладений на орган місцевого
самоврядування, а тому вимога позивача
щодо зобов'язання відповідача
звернутися з клопотанням про
присвоєння ОСОБА_2 почесного звання
"Мати-героїня" є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
Комісії з державних нагород та
геральдики при Президентові України
задовольнити клопотання про
присвоєння ОСОБА_2 почесного звання
"Мати - героїня" та передати документи
на розгляд Президентові України, то суд
вважає, що зазначена вимога також не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Згідно з нормами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

З наведених норм права вбачається, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, діями
або бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Разом з тим, відповідно до ст.6
Конституції України, державна влада в
Україні здійснюється на засадах її
поділу на законодавчу, виконавчу та
судову. Органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 24 червня 1999 року № 6-рп/99
наголосив на тому, що метою
функціонального поділу державної
влади на законодавчу, виконавчу та
судову є розмежування повноважень між
різними органами державної влади та
недопущення привласнення повноти
державної влади однією з гілок влади.

Таким чином, суд не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Відповідно статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права і свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Проте, суд зауважує, що, за встановлених
фактичних обставин, суд не може вийти
за межі позовних вимог для повного
захисту прав позивача, як то передбачає
ч. 2 ст. 11 КАС України, оскільки,
відповідно до п.8 Положення, у разі
відхилення Комісією клопотання про
нагородження державною нагородою
України відповідні матеріали
повертаються органу, організації, які
вносили подання. Як вбачається з
матеріалів справи ( т. 1 а.с. 99 ),
зазначені вимоги були виконані
відповідачем, а тому на час прийняття
судом рішення в даній справі у
відповідача відсутнє відповідне
клопотання щодо присвоєння почесного
звання «Мати - героїня» ОСОБА_2

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 КАС України, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні

Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, на підставі
вищевикладених фактичних обставин
справи, встановлених судом,
досліджених доказів, наведених
правових норм, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
протокольне рішення № 3/2013 від 04.07.2013
року Комісії державних нагород та
геральдики при Президентові України в
частині відхилення клопотання про
присвоєння почесного звання
"Мати-героїня" ОСОБА_2

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі
11,47 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя Заброцька Людмила
Олександрівна Судді: Дончик Віталій
Володимирович Комар Павло
Анатолійович