Справа № 2а-848/10
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/53989/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, третя особа - ОСОБА_4 про
оскарження постанови, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, третя особа - ОСОБА_4 про
скасування постанови відповідача про
закінчення виконавчого провадження ВП
№6350467 від 25 грудня 2008 року та
зобов'язання відповідача врахувати
попередню заборгованість за період з 01
січня 2002 року по 01 червня 2005 року.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 листопада 2010 позов
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2012
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову, якою відмовлено позивачу у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанцій у справі, ОСОБА_3
звернулася з касаційною скаргою, в якій
просить постанову суду апеляційної
інстанцій скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апе6ляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 10 грудня 1995 року
було стягнуто аліменти з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3, а також виданий
виконавчий лист №2-610 від 10 грудня 1995
року.

10 березня 2008 року державним
виконавцем були здійснені заходи з
розшуку майна боржника шляхом
направлення запитів до установ і
організацій, уповноважених
здійснювати реєстрацію права
власності на окремі види майна.

25 червня 2008 року Фрунзенським
відділом державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції була одержана відповідь від
Харківського міськрайонного центру
зайнятості від 19 червня 2008 року про те,
що ОСОБА_4 на обліку у Харківському
міськрайонному центрі зайнятості не
перебуває.

01 липня 2008 року державним
виконавцем боржнику повторно
направлено повідомлення про виклик на
прийом до державного виконавця на 10
липня 2008 року з квитанціями, які
підтверджують сплату аліментів.

15 вересня до відповідача
надійшла заява ОСОБА_4, в якій він
просив перерахувати заборгованість по
аліментах, посилаючись на довідку з
місця роботи - підприємство
«Харківський центр професійної,
медичної, трудової та соціальної
реабілітації інвалідів правоохоронних
органів».

17 вересня 2008 року державним
виконавцем було зроблено розрахунок
заборгованості з врахуванням довідки
про доходи та застосуванням ч. 2 ст. 195
Сімейного кодексу України.

Після перерахунку, виходячи
безпосередньо з доходу боржника, борг
зі сплати аліментів за період з 01
червня 2005 року по 26 березня 2008 року
складав 3918,80 грн.

ОСОБА_4 було надано квитанції про
сплату суми боргу у розмірі 1602 грн.

Постановою державного виконавця
ВП 6350467 від 25 грудня 2008 року виконавче
провадження по стягненню аліментів
закінчено.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відповідачем правомірно прийнято
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюються Законом України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року №606.

Відповідно до статті 1 вищевказаного
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

За правилами частини 3 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що відповідач
діяв на підставі, у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а також обґрунтовано, ним
доведено правомірність винесення
постанови ВП №6350467 від 25 грудня 2008 року
про закінчення виконавчого
провадження на підставі пункту 8
частини 1 статті 49 Закону України «Про
виконавче провадження».

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, щодо
відсутності підстав для зобов'язання
відповідача врахувати попередню
заборгованість за період з 01 січня 2002
року по 01 червня 2005 року, оскільки
рішенням Фрунзевського районного суду
м. Харкова від 30 червня 2005 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до відділу державної
виконавчої служби Фрунзевського
районного управління юстиції м.
Харкова, третя особа - ОСОБА_4 про
стягнення суми в розмірі 3 456,55 грн. -
відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове законне
рішення, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: