Справа № 2-а/532/10/2014
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 р.Справа № 2-а/532/10/2014Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Козельщинському районі
Полтавської області на постанову
Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 01.04.2014р. по
справі № 2-а/532/10/2014

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Козельщинському районі
Полтавської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Козельщинському районі
Полтавської області про визнання
рішення управління Пенсійного фонду
України в Козельщинському районі від
28.01.2014 року про відмову в перерахунку
щомісячного грошового довічного
утримання з 01.12.2013 року протиправним та
скасувати його, зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу щомісячного
довічного грошового утримання з 01.12.2013
року до подальшої зміни суддівської
винагороди працюючого на такій же
посаді судді з врахуванням стажу
роботи , що дає право на відставку та на
отримання щомісячного довічного
грошового утримання - 21 рік 04 місяці 13
днів в розмірі 82% заробітку працюючого
судці без обмеження його граничного
розміру та з врахуванням довідки про
суддівську винагороду для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, наданої ТУ
ДСА України в Полтавській області за №
2342 від 06.12.2013 року, з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Кобеляцького районного
суду Полтавської області від 01.04.2014 р.
позовні вимоги задоволено.

Управління Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, в апеляційній скарзі
вказує, що рішення є необґрунтованим та
незаконним, прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Кобеляцького
районного суду Полтавської області від
01.04.2014 р. та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України
оскаржувана постанова переглянута в
межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що згідно Постанови ВР
України від 23.12.2010 року № 2864- VI ОСОБА_1
звільнений з посади судді у зв'язку з
поданням заяви про відставку (а.с.13).

Постановою Кобеляцького районного
суду від 16.03.2011 року рішення УПФ України
щодо відмови в призначенні щомісячного
довічного грошового утримання визнано
протиправним та зобов'язано призначити
щомісячне довічне грошове утримання
(а.с.15-17).

Судовим розглядом встановлено, що на
момент виходу у відставку ОСОБА_1 стаж
роботи складав 21 рік 04 місяці 13 днів.

Позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області і отримує щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці у
розмірі 82 % заробітної плати працюючого
судці на відповідній посаді.

Рішенням комісії з призначення пенсії
від 28.01.2014 № 9 позивачеві відмовлено в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
на підставі довідки від 06.12.2013 року №
2342, у зв'язку зі зміною грошового
утримання працюючих суддів на
відповідній посаді, оскільки Законом
України « Про судоустрій і статус
суддів» не врегульовано питання про
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судців у відставці
(а.с 8-19).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
доведеними, а відмова управління
Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Згідно з п.4 ст.43 Закону України "Про
статус суддів" (далі Закон № 2453), який
діяв на час виходу позивача у
відставку, судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді не менше 20
років, виплачується за його вибором
пенсія або звільнене від сплати
податку щомісячне довічне утримання в
розмірі 80% заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді. За кожний
повний рік понад 20 років на посаді
судді розмір щомісячного довічного
утримання збільшується на 2% заробітку,
але не більше 90% заробітку судді.

Відповідно до частини 5 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону України від
08.07.2011р. № 3668, довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (в редакції
Закону до 03.06.2013р.) щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді.

Частиною четвертою статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" передбачено, що у разі зміни
розміру грошового утримання діючих
суддів Конституційного Суду України,
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок.

Відтак, розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
залежать від суми грошового утримання
діючого судді (заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
державного службовця), з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, та виходячи з
принципу єдності статусу суддів, у разі
підвищення розміру грошового
утримання діючого судді має
здійснюватись перерахунок раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Посилання апелянта на те, що Законом
України "Про судоустрій і статус
суддів" та Порядком подання документів
для призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці органами Пенсійного фонду
України, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.01.2008 № 3-1 не передбачено здійснення
перерахунку грошового утримання судді
у відставці є необґрунтованими,
оскільки відсутність встановленого
порядку проведення перерахунку не
звільняє відповідача від виконання
вимог Закону, яким чітко встановлений
порядок визначення розміру
щомісячного грошового утримання судді
у відставці.

Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована в зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана.

Оскільки ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлений розмір щомісячного
грошового утримання судді у відставці
у відсотках від заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, то розмір щомісячного довічного
грошового утримання має збільшуватись
у разі збільшення розміру заробітної
плати відповідного судді.

Отже, відповідач повинен був
перерахувати розмір щомісячного
довічного грошового утримання у разі
зміни розміру заробітної плати судді
за зверненням позивача.

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року
(справа щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) визнано
такими, що не відповідають Конституції
(є неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р.
№2453 в редакції Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 08.07.2011 року № 3668.

При цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Щодо обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч.5 ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", Конституційний Суд зазначив,
що в Рішенні від 18 червня 2007 року №
4-рп/2007 Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що залишивши
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, закон звузив обсяг цього права,
встановивши граничну межу для таких
виплат суддям (абзац шостий підпункту
3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України вважає, що положення
третього речення частини п'ятої статті
138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668
стосовно встановлення максимального
розміру пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів суперечать
частині першій статті 126 Основного
Закону України.

Згідно з п.п.3,4,5 Рішення
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року положення Закону
України „Про судоустрій і статус
суддів", „Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.

Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці,
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Твердження відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, колегією
суддів не беруться до уваги, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно з ч.5 ст.109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судді, які працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

Відповідно до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає
здійснення судочинства відповідно як
Законів України, так і міжнародних
договорів, згода на які надана BP
України. Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принципи верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, передбачено:
вважати наявним у них такого права
відповідно до частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів". При цьому слід запровадити
порядок на рівні Державної судової
адміністрації України та Пенсійного
фонду України, за яким під грошовим
утриманням судді, який працює на
відповідній посаді, слід вважати
єдиний рівень по державі для суддів
відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
протиправність рішення відповідача
від 28.01.2014 року №9 щодо відмови в
перерахунку розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з урахуванням зміни розміру
щомісячної заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, на підставі довідки ТУ ДСА
України в Полтавській області за №2342
від 06.12.2013 року.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач мав право
на перерахунок розміру призначеного
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання, а, відтак, дії
відповідача щодо відмови в проведенні
вказаного перерахунку є незаконними.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 01.04.2014р. по
справі № 2-а/532/10/2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О.