Справа № 803/869/14
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Справа № 803/869/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання
Приходай Я.О.,

за участю позивач ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2,

третьої особи на стороні позивача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Гладич О.В.,

представника відповідача Новосада О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - управління
Державної казначейської служби
України у місті Луцьку Волинської
області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним
позовом до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області (УДВС ГУЮ у Волинській області),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - управління Державної
казначейської служби України у місті
Луцьку Волинської області (УДКСУ у м.
Луцьку) про скасування постанови
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у
Волинській області Новосада О.Ю. від 02
квітня 2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа).

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року визнано протиправним та скасовано
наказ Головного управління Пенсійного
фонду України у Волинській області від
04 січня 2013 року № 2-о "Про припинення
державної служби ОСОБА_1", поновлено її
на посаді начальника управління
Пенсійного фонду України в місті
Луцьку з 04 січня 2013 року. Крім того,
постановлено стягнути з Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 11 859 грн. 54 коп.

ОСОБА_1 звернулась до УДВС ГУЮ у
Волинській області із заявою про
примусове виконання рішення суду в
адміністративній справі № 803/926/13-а в
частині стягнення з Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області на її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 11 859 грн. 54 коп.

Державний виконавець відділу
примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у
Волинській області Новосад О.Ю. 02
квітня 2014 року прийняв постанову про
відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення Волинського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2013 року в адміністративній
справі № 803/926/13-а з тих підстав, що
відповідно до частини другої статті 3
Закону України "Про виконавче
провадження" та статті 3 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконується органами Державного
казначейства України в установленому
порядку. У зв'язку із чим, із заявою про
примусове виконання рішення суду про
стягнення коштів з державного органу
стягувачу необхідно було звернутись до
Державної казначейської служби
України у встановленому порядку.

Позивач вважала протиправним вказане
рішення та просила його скасувати,
оскільки відкриті в органах Державної
казначейської служби рахунки органів
Пенсійного фонду України
використовуються виключно для
зарахування коштів єдиного внеску і не
можуть бути використані для погашення
заборгованості держави перед
фізичними особами по заробітній платі.
Для вказаних цілей Головне управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області використовує рахунки в
банківських установах, зокрема, у
Волинському обласному управлінні ВАТ
"Ощадбанк".

Відповідач письмових заперечень проти
позову суду не надав.

Відповідно до письмових пояснень
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача УДКСУ у м. Луцьку (а.с.
24-25) органи Державної казначейської
служби України виконують судові
рішення щодо списання коштів лише з
боржників, які обслуговуються у таких
органах та мають відкриті бюджетні
рахунки із відповідними бюджетними
призначеннями. Як визначено статтею 43
Бюджетного кодексу України,
казначейська форма обслуговування
застосовується лише при виконанні
державного та місцевих бюджетів, тому
не передбачає відкриття рахунків для
обслуговування органів Пенсійного
фонду. З підстав наведеного, виконання
судового рішення про стягнення з
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області на корить
ОСОБА_1 середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в сумі 11 859 грн. 54
коп. не може бути виконане УДКСУ у м.
Луцьку.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача заявлений позов
підтримує повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Представник УДВС ГУЮ у Волинській
області - державний виконавець відділу
примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у
Волинській області Новосад О.Ю. в
судовому засіданні усно заперечив
проти позовних вимог, при цьому
зазначив, що приймаючи оскаржуване
рішення керувався пунктом 4 частини
першої статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження", відповідно до
вимог якого державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження, якщо виконавчий документ
пред'явлено до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення.
При цьому керувався тим, що стягувачем
за рішенням суду про стягнення коштів з
державного органу є Державна
казначейська служба України як це
визначено частиною другою статті 3
Закону України "Про виконавче
провадження" та статтею 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень".

З наведених підстав оскаржувану
постанову від 02 квітня 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа)
представник відповідача вважав
правомірною та просив в позові
відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з'ясувавши всі
обставини у справі та перевіривши їх
доказами, приходить до висновку, що
позов підставний і підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України) у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

При вирішенні спору судом постанова
від 02 квітня 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа), прийнята
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень, перевірялася на
відповідність вимогам частини 3 статті
2 КАС України.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що
відповідач не довів правомірності
прийнятого рішення, а тому воно є
протиправним та підлягає скасуванню.

Так, судом встановлено, що постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року, в адміністративній справі №
803/926/13-а за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області про скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди
адміністративний позов задоволено
частково, визнано протиправним та
скасовано наказ Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області від 04 січня 2013 року № 2-о "Про
припинення державної служби ОСОБА_1";
поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника
управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку з 04 січня 2013 року; стягнено
з Головного управління Пенсійного
фонду України у Волинській області на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 04 січня 2013
року по 21 червня 2013 року в сумі 11 859 грн.
54 коп. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено (а.с. 6-11).

За вказаним судовим рішенням
Волинським окружним адміністративним
судом 27 червня 2013 року видано
виконавчий лист № 569 для його
примусового виконання (а.с. 12).

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась, із
дотриманням відповідного порядку, до
УДКСУ у м. Луцьку із заявою про
виконання рішення суду від 21 червня 2013
року про стягнення на її користь з
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області заробітку
за час вимушеного прогулу в сумі 11 859
грн. 54 коп.

Відповідно до листа від 30 серпня 2013
року УДКСУ у м. Луцьку повернуло без
виконання подані документи із
роз'ясненням ОСОБА_1 порядку виконання
рішення суду про стягнення
заборгованості по заробітній платі з
органів Пенсійного фонду України (а.с.
26-27).

20 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
УДВС ГУЮ у Волинській області із заявою
про примусове виконання рішення суду в
адміністративній справі № 803/926/13-а в
частині стягнення з Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області на її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 11 859 грн. 54 коп.

Постановою від 23 січня 2014 року
відповідачем відмовлено в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа № 569 від 27
червня 2013 року, виданого Волинським
окружним адміністративним судом, у
зв'язку із його пред'явленням до органу
державної виконавчої служби не за
місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення (а.с. 13).

26 березня позивач повторно звернулась
до УДВС ГУЮ у Волинській області із
заявою про примусове виконання
вказаного рішення (а.с. 14) та 30 квітня 2014
року отримала постанову від 02 квітня 2014
року відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа).

Так, оскаржуваною постановою від 02
квітня 2014 року державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС ГУЮ у Волинській області (а.с. 15, 16)
відмовлено в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення Волинського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2013 року в адміністративній
справі № 803/926/13-а на підставі пункту 4
частини першої статті 26 Закону України
"Про виконавче провадження". При цьому
мотивувальна частина постанови
містить посилання на частину другу
статті 3 Закону України "Про виконавче
провадження" та статтю 3 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень", відповідно до вимог
яких рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконується
органами Державного казначейства
України в установленому порядку.

З наведених підстав державний
виконавець дійшов висновку, що
виконавчий документ пред'явлено до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення суду і відмовив в
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 цього Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (частина
перша статті 2 Закону).

Згідно із частиною другою статті 3
вказаного Закону рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 3
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень"
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Пунктами 24, 25 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 серпня 2011 року
№ 845 (Порядок № 845) визначено, що
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, подають до органу
Казначейства, в якому обслуговується
боржник, документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку.

Безспірне списання коштів з рахунка
боржника здійснюється в
першочерговому порядку. Проведення
платежів за його платіжними
дорученнями здійснюється після
безспірного списання у разі наявності
коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої
бюджетної програми для забезпечення
виконання рішень суду безспірне
списання коштів з боржника (виконання
рішень суду про стягнення коштів з
боржника) здійснюється лише за цією
бюджетною програмою. При цьому пункти 24
- 34 цього Порядку застосовуються лише
щодо зазначеної бюджетної програми.

Пунктом 2 Порядку № 845 встановлено, що
боржники - це визначені в рішенні про
стягнення коштів розпорядники
(бюджетні установи) та одержувачі
бюджетних коштів, а також підприємства,
установи та організації, рахунки яких
відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до пунктів 8, 12 частини
першої статті 2 Бюджетного Кодексу
України бюджетне призначення -
повноваження головного розпорядника
бюджетних коштів, надане цим Кодексом,
законом про Державний бюджет України
(рішенням про місцевий бюджет), яке має
кількісні, часові і цільові обмеження
та дозволяє надавати бюджетні
асигнування; бюджетні установи - органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, а також організації,
створені ними у встановленому порядку,
що повністю утримуються за рахунок
відповідно державного бюджету чи
місцевого бюджету. Бюджетні установи є
неприбутковими.

Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011 затверджено Положення
про Пенсійний фонд України, відповідно
до якого Пенсійний фонд України є
юридичною особою, має печатку із
зображенням Державного Герба України
та своїм найменуванням, власні бланки,
рахунки в органах Державної
казначейської служби України та
уповноважених банках. Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи (пункти 7, 14 Положення).

Постановою правління Пенсійного фонду
України від 27 червня 2002 року № 11-2
затверджено Положення про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
відповідно до пункту 4.2 якого
Управління є юридичною особою, має
самостійний баланс та кошторис
видатків, рахунки в органах Державної
казначейської служби України та
уповноважених банках, печатку із
зображенням Державного Герба України
та своїм найменуванням.

Як встановлено судом, в органах
Казначейства відсутні рахунки органів
Пенсійного фонду України, з яких можна
здійснювати безспірне списання коштів
для виконання судових рішень,
боржниками за якими є зазначені органи.

Фінансування пенсійних виплат та
видатків на утримання органів
Пенсійного фонду України проводиться
не через рахунки відкриті в органах
Казначейства, оскільки на них
обліковуються виключно кошти від
сплати єдиного внеску, а через рахунки,
відкриті в банківських установах.

Законодавством України не передбачено
повноважень органу Казначейства на
здійснення списання коштів з рахунків
боржника відкритих в банківських
установах, натомість такі права мають
органи державної виконавчої служби
відповідно до положень Закону України
"Про виконавче провадження".

В судовому засіданні державний
виконавець пояснив, що при вирішенні
питання про відкриття виконавчого
провадження обставин щодо наявності
рахунків органів Пенсійного фонду
України, з яких можна здійснювати
безспірне списання коштів, не
встановлював.

Керуючись наведеним, суд дійшов
висновку, про неправомірність
прийнятого відповідачем рішення про
відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання постанови Волинського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2013 року на підставі виконавчого
листа № 569, виданого 27 червня 2013 року в
частині стягнення на користь ОСОБА_1 з
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 04 січня 2013 року по 21 червня 2013
року в сумі 11 859 грн. 54 коп.

При цьому, судом також взято до уваги,
що посилання відповідача в
оскаржуваному рішенні на пункт 4
частини першої 1 статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження" як
на підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження є
необгрунтованим, оскільки в даному
випадку не могло мати місце
пред'явлення позивачем виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за підвідомчістю
виконання рішення, так як поняття
підвідомчості в контексті даного
Закону може бути застосоване виключно
до органів ДВС, в той час як органи
Казначейської служби не є органами
примусового виконання, про що
зазначено в частині третій статті 3
вказаного Закону.

Таким чином, висновки УДВС ГУЮ у
Волинській області про пред'явлення
виконавчого документа до органу
державної виконавчої служби не за
місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення не знайшли
підтвердження, є суперечливими,
упередженими, необґрунтованими, не
відповідають нормам Закону а тому не
можуть бути покладені в основу
оскаржуваної постанови.

При постановленні рішення суд,
відповідно до статті 162 КАС України,
може визнати протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень і
скасувати його.

Оскільки позивачем оскаржується
рішення суб'єкта владних повноважень,
тому суд вважає, що постанова
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у
Волинській області Новосада О.Ю. від 02
квітня 2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) є протиправною, а позовні
вимоги позивача про її скасування
підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 2, 69-72, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
"Про виконавче провадження", Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосада О.Ю. від 02 квітня 2014
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 27 травня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.В. Дмитрук