Справа № К/9991/22354/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Київ
К/9991/22354/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Дзержинському районі міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області про
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги, за
касаційною скаргою УПФ України в
Дзержинському районі міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області на
рішення Дзержинського районного суду
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 16 серпня 2010 року та
постанову апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16
березня 2011 року, -

встановив:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом до УПФ України в
Дзержинському районі міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області про
нарахування недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги. Свої
вимоги мотивувала тим, що вона
відноситься до категорії «діти війни»
і відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» має
право на щомісячну державну соціальну
допомогу в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Оскільки належна
допомога їй не виплачувалась, просила
(з урахуванням уточнень) визнати дії
УПФ України в Дзержинському районі
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області неправомірними та зобов'язати
відповідача здійснити відповідні
перерахунки за періоди з 09.07.2007р. по
31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. і з 01.01.2009р.
по 31.12.2009р.

Рішенням Дзержинського районного суду
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 16.08.2010р. позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
бездіяльність УПФ України в
Дзержинському районі міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області щодо
нездійснення перерахунку та виплати
щомісячної соціальної державної
допомоги до пенсії ОСОБА_4 згідно ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 09.07.2007р. по
31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. та з 01.01.2009р.
по 31.12.2009р. у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_4 щомісячну соціальну
державну допомогу до пенсії згідно ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р.
та з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період. Зобов'язано УПФ
України в Дзержинському районі міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області відшкодувати ОСОБА_4 судові
витрати по справі: судовий збір в сумі
51грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120грн. В іншій
частині позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16.03.2011р.
рішення Дзержинського районного суду
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 16.08.2010р. скасовано в частині
судових витрат та прийнято в цій
частині нову постанову. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_4 відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 37грн.
Відмовлено ОСОБА_4 у відшкодуванні
витрат по сплаті судового збору. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Даний позов подано та розглянуто судом
першої інстанції за правилами
цивільного судочинства.

У касаційній скарзі УПФ України в
Дзержинському районі міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області,
посилаючись на порушення норм права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004р. №2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
зокрема, відповідно до ст.6 цього
Закону - на підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно п.12 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19.12.2006р. №489-V з метою приведення окремих
норм законів у відповідність із цим
Законом зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст.111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Статтею 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»), у розмірі 50% від
розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. №6-рп/2007 визнані такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до пп.2 п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
28.12.2007р. №107-VІ текст ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
викладено в наступній редакції: «Дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішень щодо
неконституційності п.12 ст.71, ст.111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» і пп.2 п.41 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
указані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали,
то відповідач з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з
22.05.2008р. по 31.12.2008р. повинен був
нараховувати і виплачувати позивачеві
підвищення до пенсії, передбачене ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26.12.2008р. №835-VI Кабінету Міністрів
України було надано право у 2009 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Варто звернути увагу, що названа норма
передбачає встановлення в абсолютних
сумах розміри лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком, а не від
розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році
дітям війни підвищення до пенсії
повинно було здійснюватися в розмірі,
встановленому відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Слід зазначити, що ПФ України діє на
підставі Положення «Про Пенсійний фонд
України» і здійснює свої повноваження
через створені в установленому порядку
територіальні управління. Відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV рішення
щодо призначення, донарахування,
перерахунок пенсій приймаються
територіальними органами ПФ України за
місцем проживання пенсіонерів. Отже,
обов'язок щодо нарахування та виплати
підвищення до пенсії позивачеві,
передбаченого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
покладається на відповідне
територіальне УПФ України за його
місцем проживання, яким в даному
випадку є УПФ України в Дзержинському
районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області.

Крім того, необхідно звернути увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» доплат
до пенсії не може бути причиною
невиконання покладених на УПФ України
зобов'язань, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Отже, правильними є висновки суду щодо
невзяття до уваги доводів відповідача
про неврегульованість механізму
реалізації положень ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
положень ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком.

Однак, суди попередніх інстанцій
дійшли помилкового висновку в частині
стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Водночас, ч.2 вказаної статті
передбачено, якщо обидві сторони
звільнені від оплати судових витрат,
вони компенсуються за рахунок держави
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито», в редакції станом на
час розгляду та вирішення спору в суді
першої інстанції, від сплати
державного мита звільняються у тому
числі ПФ України, його підприємства,
установи й організації.

Згідно пп. «д» п.1 ст.3 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»
вимоги немайнового характеру
позивачеві потрібно було оплачувати в
розмірі 8,50грн.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку оплати
витрат з інформаційно-технічного
забезпечення судових процесів,
пов'язаних з розглядом цивільних та
господарських справ, та їх розмірів»
від 21.12.2005р. №1258 було передбачено, що
розмір витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судових процесів, пов'язаних з розгляду
позовної заяви немайнового характеру,
складає 37грн.

Звільнення відповідача від сплати
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу ні ст.81
Цивільного процесуального кодексу
України, ні вказаною постановою
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р.
№1258, не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції помилково стягнув з УПФ
України в Дзержинському районі міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області на користь позивача судові
витрати в розмірі 171грн.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано скасував рішення суду
першої інстанції в цій частині, однак
неправомірно стягнув з Державного
бюджету України витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та відмовив у
відшкодуванні позивачеві витрат по
сплаті судового збору.

Згідно п.4 ч.1 ст.223 КАС України суд
касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
змінити судове рішення суду першої
інстанції, скасувавши судове рішення
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.225 КАС України суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції зміні в частині стягнення
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 232 КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області -
задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16
березня 2011 року - скасувати.

Рішення Дзержинського районного суду
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 16 серпня 2010 року - змінити.
Абзац четвертий резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:
«Стягнути на користь ОСОБА_4 з
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 37
гривень та з Державного бюджету
України витрати із сплати судового
збору в сумі 8 гривень 50 копійок». В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.