Справа № 2а-9321/10/10/0170
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/54414/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Моторного А.О.

Пилипчук Н.Г.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ялта
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
07.12.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2011

у справі № 2а-9321/10/10/0170

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Пансіонат"Веселий"

до Державної податкової
інспекції у м. Ялта Автономної
Республіки Крим

про визнання протиправним та
скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Пансіонат"Веселий"
звернулось до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Ялта
Автономної Республіки Крим про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.12.2010 позовні
вимоги задоволено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2011 постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.12.2010 залишено без
змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податкова декларація
по податку на додану вартість за
квітень 2010 року була заповнена
відповідно до вимог діючого
законодавства, в ній наявні всі
необхідні реквізити, декларація
підписана відповідними посадовими
особами та скріплена печаткою
позивача, що представником відповідача
під час розгляду справи не
оспорювалось та не заперечувалось.

Відповідно до абзацу першого
підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону
України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

За змістом абзацу п'ятого
підпункту 4.1.2 пункту 4.1 цієї ж статті
Закону податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків.

Пунктом 4.5 Методичних
рекомендацій щодо централізованого
приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в ОДПС України (додаток N 1 до
наказу Державної податкової
адміністрації України від 31.12.2008 N 827)
передбачено: якщо податкова звітність,
надана органу ДПС платником податків,
заповнена всупереч правилам,
визначеним у затвердженому порядку її
заповнення, то вона може бути не
визнана органом ДПС як податкова
звітність. Підставою про невизнання
податкової звітності є: відсутність
підпису відповідних посадових осіб
(факсиміле не дозволяється);
відсутність скріплення печаткою
підписів платника податків;
відсутність обов'язкових реквізитів
податкового документа; відсутність
обов'язкових додатків до податкової
звітності, передбачених порядком
заповнення відповідної звітності;
неможливість прочитати текст або цифри
внаслідок пошкодження (наприклад,
документи, залиті чорнилом або іншою
рідиною, потерті); наявність порваних
аркушів, підчищень, помарок,
виправлень, дописок і закреслювань;
подання ксерокопії звітних документів;
порушення загальних вимог оформлення
документів податкової звітності.

Аналіз наведених правових норм
свідчить, що підставою для відмови
податкового органу визнати податкову
звітність як податкову декларацію є
такі дефекти її заповнення, що
впливають на адміністрування податку
органом державної податкової служби.

Наявність всіх обов'язкових
реквізитів під час подання вказаної
податкової декларації до ДПІ у м. Ялта
АР Крим в електронному вигляді також
підтверджено матеріалами справи; під
час розгляду справи представниками
сторін суду не надано будь-якого
документу (зокрема, листа) відповідача
про невідповідність наданої
податкової декларації за формою та
змістом вимогам діючого законодавства.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій повно та
всебічно, оцінивши фактичні обставини
справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що податкова звітність з податку на
додану вартість може бути не визнана
контролюючим органом як податкова
декларація виключно у випадках, якщо в
ній не зазначено обов'язкових
реквізитів, її не підписано
відповідними посадовими особами, не
скріплено печаткою платника податків.
Будь-яких інших підстав для невизнання
податкової декларації чинним на час
виникнення спірних правовідносин
законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Ялта Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
07.12.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2011 у справі № 2а-9321/10/10/0170 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ялта
Автономної Республіки Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
07.12.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2011 у справі № 2а-9321/10/10/0170
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді А.О.
Моторний Н.Г. Пилипчук