Справа № 2а-4977/09
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа № 1647/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
районної державної адміністрації на
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 січня 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської районної державної про
визнання дій неправомірними, захист
конституційних прав на соціальний
захист і достатній життєвий рівень, та
відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В
И Л А:

Позивач 28.05.2009 року звернулась в суд з
адміністративним позовом до
відповідача області про визнання дій
неправомірними, захист конституційних
прав на соціальний захист і достатній
життєвий рівень, та відшкодування
майнової шкоди,

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вона є матір'ю
малолітньої дитини та перебуває у
відпустці по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку.
Відповідачем призначено їй одноразову
допомогу при народженні дитини та
допомогу по догляду за дитиною, однак в
меншому розмірі, ніж це передбачено
законодавством. Вважає, що відповідач
повинен провести перерахунок та
виплатити їй одноразову допомогу при
народженні дитини та допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з липня 2007
року по квітень 2009 року у встановленому
Законом розмірі.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 січня 2010 року позов
задоволено частково. Визнано дії
управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
районної державної адміністрації щодо
призначеної одноразової ОСОБА_1
допомоги при народженні та по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбаченої ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім`ям з дітьми» у розмірі, нижчому за
встановлений законом прожитковий
мінімум для дітей віком до 6 років -
неправомірними. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської районної державної
адміністрації відшкодувати майнову
шкоду призначеної ОСОБА_1 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку встановленому ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім`ям з дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
визначеному Законом України «Про
державний бюджет України на 2007 рік»,
Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік» та Законом України
«Про державний бюджет України на 2009
рік» за період з липня 2007 року по
квітень 2009 року та виплатити їй
недоплачену частину суми одноразової
допомоги при народженні дитини на
загальну суму 9269,36 грн. В решті позовних
вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що дії відповідача
щодо виплати допомоги позивачці не
відповідають ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
оскільки рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими обмежувались
виплати названої вище допомоги,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу з якої із-за порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, просить його
скасувати постановити рішення, яким
відмовити позивачці в задоволенні
позову. В обґрунтування апеляційної
скарги вказує на те, що управління
правомірно, в межах наявних фінансових
ресурсів здійснювало виплати,
передбачені Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
порядку, розмірі та у спосіб,
визначених діючим законодавством
України на момент відповідних виплат.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Судова колегія перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивачка є
матір'ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що
стверджується відповідними
свідоцтвами про народження та здійснює
догляд за дітьми до досягнення ними
трирічного віку, а отже має право на
отримання щомісячної грошової
допомоги відповідно до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Статтею 3 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992
року № 2811-XII передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» є спеціальним законом,
що регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Відповідно до п. 14 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік» від
19.12.2006 року №489-V, дію ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» на 2007 рік було зупинено та у
відповідності до ст. 56 означеного
Закону №489-V встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку для застрахованих осіб
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між 50% прожиткового мінімуму
встановленого для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особі за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23% прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року, справа №1-29/2007 за
конституційним поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статті 56, пункту 14 статті 71 в
частині зупинення на 2007 рік дії статті
12, частини першої статті 15 та пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» щодо встановлення
розміру допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Беручи до уваги той факт, що положення
ст. 56 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», за якою у 2007
році виплата державної допомоги сім'ям
з дітьми відповідно до Закону України
««Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» не відповідає Конституції
України, тому місцевим судом зроблено
підставний висновок, що стороні
позивача її виплачено не в повному
обсязі.

Отже, враховуючи, що відповідач у
справі повинен діяти лише в межах
передбачених Конституцією та законами
України, суд приходить до висновку, що
останній має нести відповідальність за
дії (бездіяльність) вчинені в межах
належного йому правового поля.

Доводи відповідача з приводу
відсутності коштів на подібні цілі не
можуть слугувати аргументом у відмові
в позовних вимогах.

Таким чином, місцевий суд прийшов до
вірного висновку, що позивачка має
право на отримання допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року, оскільки з 09 липня 2007
року була відновлена дія статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», за якою допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Невиплата позивачу допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України « Про державну допомогу сім'ям
з дітьми» за 2008 рік та вимоги про
зобов'язання відповідача призначити та
виплатити на користь позивача таку
допомогу, то колегія суддів зазначає
про відсутність підстав для її
задоволення.

Відповідно до п.23 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесено
зміни до ч.1 ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
викладено у такій редакції: «допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленого для
працездатних осіб та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні 6 місяців, але
не менше 130 грн.». Вказана норма не була
визнана неконституційною, а тому
виплати, які проводив відповідач у 2008
році відповідають чинному
законодавству.

Що стосується вимог за період 2009 року,
то колегія суддів погоджується з
думкою суду першої інстанції про те, що
вони підлягають задоволенню з огляду
на наступне.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесені
відповідні зміни до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до ст.13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40-44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів вважає, що позивачка має право
на отримання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у 2009 році за період з 01.01.2009 року по
30.04.2009 року.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення вимог щодо стягнення
недоотриманої грошової допомоги при
народженні дитини з наступних підстав.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» (в
редакції, яка діяла до 01.01.2008 року)
застрахованій особі (одному з батьків
дитини, усиновителю чи опікуну) при
народженні дитини надається
одноразова допомога.

Крім того, у відповідності до ст.41
вищезазначеного Закону допомога при
народженні дитини надається у сумі,
кратній 22,6 розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років,
встановленого на день народження
дитини. Виплата допомоги здійснюється
одноразово у дев'ятикратному розмірі
прожиткового мінімуму при народженні
дитини, решта - протягом наступних 12
місяців у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (редакція
чинна на момент народження позивачем
дитини).

Разом із тим, відповідно до п. 5
Прикінцевих положень Закону статті 40
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» до
стабілізації економічного становища в
Україні розмір виплат, передбачених
статтями 41, 43, 46 цього Закону,
визначається Верховною Радою України
щороку виходячи з рівня забезпечення
прожиткового мінімуму одночасно з
встановленням розміру страхових
внесків з поступовим наближенням
виплат до прожиткового мінімуму.

Статтею 56 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
було установлено, що у 2007 році допомога
при народженні дитини відповідно до
Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування у звязку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі 8500 гривень та передбачено, що
її виплата здійснюється одноразово при
народженні дитини в сумі 3400 гривень, а
решта протягом наступних 12 місяців
рівними частинами у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Вищезазначені положення закону на
предмет конституційності не
розглядалися, у встановленому порядку
неконституційними визнані не були та
своєї чинності не втратили.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
являються частково суттєвими і
складають підстави для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також має місце невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись статтями 195, 197, 198 п. 3, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської районної державної
адміністрації задовольнити частково.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 січня 2010 року у справі
№2а-4977/09 - скасувати та прийняти нову,
якою адміністративний позов
задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської районної державної
адміністрації щодо призначеної ОСОБА_1
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
передбаченої ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім`ям з дітьми» у
розмірі, нижчому за встановлений
законом прожитковий мінімум для дітей
віком до 6 років - неправомірними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської районної державної
адміністрації відшкодувати майнову
шкоду призначеної ОСОБА_1 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку встановленому ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім`ям з дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
визначеному Законом України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» та
Законом України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» за період з 09 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року та з 01 січня
2009 року по 30 квітня 2009 року з
урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний