Справа № 820/1728/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 р. Справа № 820/1728/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання
- Дудки О.А.,

за участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області, Державної
реєстраційної служби України, особа, що
приєдналася до апеляційної скарги
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від
03.03.2014р. по справі № 820/1728/14

за позовом ОСОБА_2

до Державної реєстраційної
служби України , Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Мощонської Ірини
Володимирівни, Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області

про скасування рішення, зобов'язання
вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської І.В., третя особа:
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції
Харківської області про скасування
рішення, у якому просив: скасувати
рішення Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської І.В. № 9861420 від 13 січня 2014
року про відмову йому у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
нежитлові приміщення 1-го поверху №
13-1-13-3, загальною площею 55,3 кв. м в літ
"А-4", розташованих за адресою АДРЕСА_1;
зобов'язати Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни
здійснити державну реєстрацію права
власності за ним на нежитлові
приміщення 1-го поверху № 13-1-13-3,
загальною площею 55,3 кв. м в літ "А-4",
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 р. позовні вимоги задоволені.

Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції
Харківської області, Державна
реєстраційна служба України не
погодившись з рішенням суду першої
інстанції, подали апеляційні скарги, в
якій посилаючись на незаконність
рішення суду першої інстанції в зв'язку
з ненаданням належної правової оцінки
обставинам справи та невірним
застосуванням норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просили суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 р. та прийняти нове судове рішення,
яким відмовити у задоволені позову у
повному обсязі.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Державної реєстраційної служби
України Мощонська І.В. подала заяву про
приєднання до апеляційної скарги
Державної реєстраційної служби
України.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянти та особа, що
приєдналася до апеляційної скарги
посилаються на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме: Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та її
обтяжень», КАС України, Конституції
України та не відповідність висновків
суду обставинам справи.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06 травня 2014
р. Реєстраційну служба Харківського
міського управління юстиції
Харківської області залучено до
участі у справі у якості
співвідповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, вважає, що вимоги
апеляційних скарг підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ухвали господарського суду
Харківський області від 16 жовтня 2013
року у справі № Б-50/112-90 визнано
недійсним договір куплі - продажу
нежитлових приміщень 1-го поверху №
13-1-13-3, загальною площею 55,3 кв. м з літ
"А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 13 грудня 2011 року між
арбітражним керуючим ОСОБА_3, який на
дату укладення даного договору
виконував обов'язки ліквідатора ФОП
ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_4 та зобов'язано
ОСОБА_4 повернути майно, що було
предметом даного правочину.

Ухвалою Господарського суду
Харківській області по справі № Б-50/112-09
від 11 грудня 2013 року, у порядку ст. 89 ГПК
України, роз'яснена ухвала
господарського суду Харківській
області по справі № Б-50/112-09 від 16 жовтня
2013 р. у частині, що ухвала від 16 жовтня
2013 року по справі № Б-50/112-09 є підставою
для проведення органами державної
реєстраційної служби реєстрації права
власності за попереднім власником
ОСОБА_2 на нежитлові приміщення 1-го
поверху № 13-1-:-13-3, загальною площею 55,3
кв. м в літ "А-4", розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

19 грудня 2013 р. позивач звернувся до
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції для
реєстрації свого права власності, яка
зареєстрована номером 4634957 та заяву з
доданими до неї документами за
допомогою програмного забезпечення
було направлено Реєстраційною
службою Харківського міського
управління юстиції до Державної
реєстраційної служби України у
відповідності до наказу Міністерства
юстиції України № 607/5 від 02 квітня 2013 р.,
на виконання вимог Порядку взаємодії
органів державної реєстрації прав та
їх посадових осіб.

13 січня 2014 року позивач отримав
рішення № 9861420 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
прийнятого державним реєстратором
Державної реєстраційної служби
України Мощонською І.В., на підставі
того, що ухвали Господарського суду
Харківській області не визнають за
позивачем право власності на зазначене
нерухоме майно, а мають лише
зобов'язальний характер.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 р. N 703 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно"
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, інших
речових прав з 01.01.2013 року здійснюється
за заявочним принципом шляхом подання
державному реєстратору прав на
нерухоме майно органу державної
реєстрації, а також нотаріусу як
спеціальному суб'єкту, на якого
покладаються функції державного
реєстратора відповідної заяви про
державну реєстрацію, форму і вимоги до
якої встановлює Міністерство юстиції
України.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" , права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Наказом Міністерства юстиції України
від 14.12.2012 року № 1844/5 затверджено
"Порядок використання даних Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, Державного
реєстру іпотек та Державного реєстру
обтяжень рухомого майна" (надалі
Порядок) та одночасно, визнано таким, що
втратив чинність Наказ Міністерства
юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5
"Про внесення змін і доповнень до
нормативно-правових актів
Міністерства та про затвердження
Положення про Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна",
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України 10.06.1999 року за № 364/3657 (із
змінами).

Відповідно до п. 3 Порядку, відомості
Реєстрів використовуються державним
реєстратором для встановлення
наявності (відсутності) записів про
обтяження речових прав на нерухоме
майно, у тому числі обтяжень податковою
заставою, під час проведення державної
реєстрації прав з метою їх перенесення
до Державного реєстру прав та під час
розгляду заяв про взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна,
заяв/запитів на отримання інформації з
Державного реєстру прав. Відомості з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно використовуються державним
реєстратором для встановлення
наявності (відсутності) записів про
державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно під час проведення державної
реєстрації прав та під час розгляду
заяв про взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, заяв /запитів на
отримання інформації з Державного
реєстру прав.

Згідно п. 6 Порядку, перенесення записів
з Реєстрів до Державного реєстру прав
здійснюється державним реєстратором
прав у разі, коли наявні у Реєстрах
записи є чинними та ідентифікують
об'єкт нерухомого майна або суб'єкта
речових прав, їх обтяжень.

Державний реєстратор переносить до
відповідного розділу Державного
реєстру прав, відкритого на об'єкт
нерухомого майна, відомості записів,
наявні у Реєстрах, у частині, що
стосується такого об'єкта.

Наказом Міністерства юстиції України
від 02.04.2013 р. №607/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.04.2013 р.
за №534/23066, встановлений Порядок
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб.
Пунктом 4 Порядку передбачено, що орган
державної реєстрації прав у день
прийняття відповідної заяви або
рішення суду про державну реєстрацію
речових прав та їх обтяжень, скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно або скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно у випадках,
передбачених пунктом 1 наказу, та
виконання дій, передбачених пунктом 3
цього Порядку, за допомогою
програмного забезпечення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
передає таку заяву на розгляд до
Укрдержреєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України,
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-5 ГПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднання на всій території України.

Судовим розглядом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
позивачем до заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень № 4634957
додані ухвали господарського суду
Харківській області по справі № Б-50/112-09
від 16 жовтня 2013 року та 11 грудня 2013 року,
які набрали законної сили відповідно
чинного законодавства.

Крім того, право власності позивача
було визнано на підставі рішення
Фрунзенського райсуду м. Харкова від 01
жовтня 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7-1 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної реєстрації
прав: організовує роботу, пов'язану із
забезпеченням діяльності з державної
реєстрації прав.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що постанова суду першої
інстанції в частині зобов'язання
Державної реєстраційної служби
України здійснити державну реєстрацію
права власності за позивачем на
нежитлові приміщення 1-го поверху №
13-1-13-3, загальною площею 55,3 кв. м в літ
"А-4", розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки діючим законодавством
передбачено, що Державна реєстраційна
служба України організовує роботу,
пов'язану із забезпеченням діяльності
з державної реєстрації прав, а не
фактично здійснює таку реєстрацію.

Щодо позовних вимог позивача стосовно
стягнення з Державного бюджету
України на його користь витрат на
правову допомогу у розмірі 1 000 грн.,
колегія суддів зазначає, що вони
необґрунтовані та не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 87 КАС України одним з
видів витрат, пов'язаних з розглядом
справи, є витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що правовою допомогою в
адміністративному процесі визнається
допомога правового характеру лише
адвоката або у визначених законом
випадках іншого фахівця у галузі права,
які її надають на підставі договору.

Крім того, судові витрати, в тому числі
витрати на правову допомогу, повинні
бути пов'язані тільки з розглядом
конкретної адміністративної справи, що
розглядається судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем до позовної заяви надані
договір про надання правової
допомоги укладений між позивачем та
ТОВ «Юридична компанія «АСТАРТА» від
23 січня 2014 р. про надання юридичних
послуг та правової допомоги у строк з 23
січня 2013 р. по 31 грудня 2014 р. та
квитанцію про оплату позивачем 1000 грн.
за надані договірні юридичні послуги
та правову допомогу від 24 січня 2014 р.

При цьому, з наданих суду документів не
вбачається, що надані позивачу будь-які
юридичні послуги пов'язані з розглядом
цієї конкретної адміністративної
справи, а тому у колегії суддів немає
підстав вважати витрати, пов'язані з
оплатою ТОВ «Юридична компанія
«АСТАРТА» правових послуг, судовими
витратами позивача, пов'язаними з
розглядом цієї адміністративної
справи.

Таким чином, із врахуванням
вищевикладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що в цій частині
позовні вимоги підлягають скасуванню,
а апеляційні скарги задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, 200, 202, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014р. по
справі № 820/1728/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України Мощонської Ірини
Володимирівни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 9861420
від 13 січня 2014 року.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України здійснити дії щодо
державної реєстрації за ОСОБА_2,
реєстраційний номер облікової картки
платників податків НОМЕР_1,
зареєстрованого АДРЕСА_2 права
власності на нежитлові приміщення 1-
го поверху № 13-1-:-13-3, загальною площею
55, 3 кв.м в літ «А-4», розташованих за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ в Червонозаводському районі м.
Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011)
на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові
витрати зі сплати судового збору
в розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08
копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б. Повний текст
постанови виготовлений 12.05.2014 р.