Справа № 2а/1570/2989/11
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 травня 2014 року м. Київ
В/800/2064/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської
Т.Ф.,

Винокурова
К.С.,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

Малиніна
В.В.,

розглянувши заяву Південної
митниці Міндоходів про перегляд ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 6 лютого 2014 року Верховним Судом
України у справі за позовом ОСОБА_6 до
Державної митної служби України,
Південної митниці, треті особи: ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про скасування наказу та
поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 9 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року, позов задоволено - визнано
протиправним та скасовано наказ голови
Державної митної служби України від 23
березня 2011 року № 508-к в частині
припинення перебування на державній
службі в митних органах ОСОБА_6,
старшого інспектора відділу митного
оформлення № 1 митного поста
«Іллічівськ» Південної митниці;
зобов'язано поновити ОСОБА_6 на
державній службі в Державній митній
службі України на посаді старшого
інспектора відділу митного оформлення
№ 1 митного поста «Іллічівськ»
Південної митниці. В частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку в межах одного
місяця судове рішення допущено до
негайного виконання.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 6 лютого 2014 року касаційну
скаргу Південної митниці залишено без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду касаційної інстанції, Південна
митниця звернулася з заявою про його
перегляд Верховним Судом України.

Згідно зі статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) Верховний Суд
України переглядає судові рішення в
адміністративних справах виключно з
підстав і в порядку, встановлених цим
Кодексом.

Частиною першою статті 236 цього ж
Кодексу встановлено, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
право подати заяву про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах після їх перегляду в
касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС України заява про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як на підставу для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
Південна митниця послалася на ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 4 жовтня 2007 року, 11 жовтня 2012 року
(к/9991/49677/12), 11 жовтня 2012 року (к/9991/50805/12)
та ухвалу колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 24 лютого 2005 року, як
такі судові рішення, де по іншому ніж у
даній справі застосовано норми
матеріального права.

Однак, зокрема, в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
11 жовтня 2012 року (к/9991/49677/12) та колегії
суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 24
лютого 2005 року не відбулося
застосування норм матеріального права
при вирішенні спору, оскільки рішення
судів попередніх інстанцій, відповідно
до цих ухвал були скасовані, а справи
направлені на новий розгляд. Тож, ці
ухвали не є підставою для допуску
справи до провадження Верховного Суду
України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 6 лютого 2014 року, про
перегляд якої ставить питання заявник,
суд касаційної інстанції погодився з
рішеннями судів попередніх інстанцій
про задоволення позовних вимог з тих
підстав, що спірний наказ не відповідає
вимогам законодавства, оскільки в
ньому не зазначено конкретних фактів
порушення ОСОБА_6 службової дисципліни
та не вказано, які саме порушення
допущено ним. Крім того, кваліфікуючи
дії ОСОБА_6 як порушення Присяги,
відповідачем не наведено відповідні
мотиви, за яких проступок позивача
можна кваліфікувати саме як порушення
Присяги, а не як дисциплінарне
правопорушення.

Ухвали ж Вищого адміністративного суду
України від 4 жовтня 2007 року та 11 жовтня
2012 року (к/9991/50805/12), на які позивач також
посилається, як на підставу для допуску
справи до провадження Верховного Суду
України, не містять неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права при вирішенні
спору у подібних правовідносинах.

Так, в ухвалі від 4 жовтня 2007 року суд
касаційної інстанції, скасовуючи
рішення суду апеляційної інстанції та
залишаючи в силі рішення суду першої
інстанції, яким відмовлено задоволенні
позову, дійшов висновку, що позивача
звільнено з займаної посади за
порушення Присяги державного
службовця, відповідно до пункту 6
статті 30 Законі України «Про державну
службу», а тому посилання апеляційного
суду на частину третю статті 40 Кодексу
законів про працю України, відповідно
до якої не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, є
помилковим. Ухвалюючи рішення, суд
касаційної інстанції послався на те, що
Закон України «Про державну службу» не
містить обмежень щодо неможливості
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого органу в
період його тимчасової
непрацездатності.

В ухвалі від 11 жовтня 2012 року (к/9991/50805/12)
касаційний суд, залишаючи без змін
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позову, виходив з того, що підставою для
висновку про правомірність припинення
державної служби позивача в митних
органах України та його звільнення
стало встановлення у ході судового
розгляду фактів порушення Присяги
державного службовця.

З наведеного слідує, що різні за
змістом кінцеві судові рішення у
зазначених справах, стали можливими не
через неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а через різні
фактичні обставини у справах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Правовідносини між сторонами у
справах, за якими ухвалені зазначені
судові рішення, виникли з інших,
відмінних між собою обставин, яким
надавалася правова оцінка ніж у справі,
ухвалу у якій просять переглянути.
Отже, такі правовідносини не є
подібними, в них ухвалені різні судові
рішення та по різному застосовано
норми матеріального права, що виключає
можливість допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
для перегляду судового рішення немає.

Керуючись статтями 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Державної митної
служби України, Південної митниці,
треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
скасування наказу та поновлення на
посаді, для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 6
лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

К.С.Винокуров

В.І.Ємельянова

А.Ф.Загородній

В.В. Малинін