Справа № 2а-13484/12/2070
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/800/40960/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2013

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013

у справі № 2а-13484/12/2070

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство "Електропром"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2013, задоволено адміністративний
позов: визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 09.08.2011 №
та №.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної податковим органом
планової виїзної перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 по 31.03.2011, складено акт
від 22.07.2011 №2780/235/14089096, в якому
зафіксовано порушення вимог:

- ч.1 ст.203, 215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
позивачем вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовленні
ними по правочинах, здійсненних ТОВ НВП
"Електропром" по операціям з КП
"Будкомунтехсервіс" за грудень 2010 року,
ПП "Спецстройсистема" за грудень 2010
року та за січень 2011 року, з ТОВ
"Технопром.Буд" за березень 2011 року;

- пп.7.2.3. п.7.2, пп.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" зі змінами та доповненнями,
п.201.4 ст.201, ст.185, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755, а
саме: занижено податок на додану
вартість, який підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет на суму 219660,00 грн.;

- п.5.1 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28.12.1994 р. №334/94-ВР (зі змінами та
доповненнями), а саме: занижено податок
на прибуток всього на суму 230312,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки,
відповідачем 09.08.2011 прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 261575,00 грн. (за
основним платежем - 219660,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями -
41915,00 грн.);

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
277084,15 грн. (за основним платежем - 230312,00
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 46772,25 грн.).

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
скасування вказаних податкових
повідомлень-рішень, враховуючи
наступне.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 цього пункту.

Аналогічне закріплене і в п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України.

Датою виникнення права платника ПДВ
на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст.
198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Як було вірно встановлено судами, факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентами - КП
"Будкомунтехсервіс", ПП
"Спецстройсистема", ТОВ "Технопром.Буд"
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами та
документами податкової звітності,
зокрема це: податкові накладні, акти
приймання-здачі виконаних робіт,
видаткові накладні, акти приймання
виконаних будівельних робіт, подорожні
листи, платіжні доручення, банківські
виписки.

Судом апеляційної інстанції
правомірно відхилені доводи
відповідача про неналежне оформлення
первинних документів та податкових
накладних, складених в ході
господарських операцій між позивачем
та вищевказаними контрагентами,
оскільки, окремі неточності у
заповненні номенклатури податкових
накладних або відсутність у подорожніх
листах усіх адрес пунктів навантаження
і розвантаження, не впливає на
реальність господарських операцій з
поставки позивачу товарів та виконання
робіт за його замовленням, та не є
підставою для позбавлення позивача
права на формування податкового
кредиту та валових витрат.

Станом на час здійснення спірних
господарських операцій, контрагенти
позивача були зареєстровані як
юридичні особи в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, та як платники ПДВ.

В матеріалах справи відсутні докази
встановлення податковим органом
обставин на підтвердження того, що
укладаючи спірні договори, учасники
договірних відносин діяли з метою, яка
є завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства. Податковим
органом не доведено наявності
протиправного умислу та мети при
укладенні угод позивачем з вказаними
контрагентами, що мали місце під час
здійснення позивачем підприємницької
діяльності.

Слід зазначити, що чинне законодавство
не ставить в залежність право на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

За наведених обставин, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли вірного
висновку про відсутність у податкового
органу підстав для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень від
09.08.2011.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
належним чином з'ясовані обставини
справи та дано їм відповідну правову
оцінку. Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
рішень судів попередніх інстанцій не
встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2013 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль