Справа № 2а/2570/1044/12
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/48397/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Київського обласного
центру зайнятості, Славутицького
міського центру зайнятості, треті
особи - Славутицький міський комітет
профспілки працівників державних
установ, Первинна організація
профспілки виконавчого комітету
Славутицької міської ради про визнання
незаконними наказу та запису в
трудовій книжці, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_1 та
Славутицького міського комітету
профспілки працівників державних
установ, Первинної організації
профспілки виконавчого комітету
Славутицької міської ради, які
приєдналися до касаційної скарги, на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 червня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що наказом Київського обласного
центру зайнятості від 27 січня 2012 року
№69-к позивача було звільнено з посади
головного спеціаліста відділу надання
соціальних послуг з працевлаштування
Славутицького міського центру
зайнятості 30 січня 2012 року у зв'язку з
реорганізацією та скороченням
чисельності працівників, пункт 1
частини першої статті 40 Кодексу
законів про працю України. Вважає
звільнення незаконним, оскільки
відповідачем не дотримано вимог статті
49-2 Кодексу законів про працю України,
відповідно до якої про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці; при вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі.
Відповідачем також не було виконано
покладений на нього законом обов'язок
щодо вжиття заходів до переведення
позивача на іншу роботу (частина друга
статті 40 Кодексу законів про працю
України). Відповідно до наказу
Київського обласного центру
зайнятості «Про реорганізацію та
скорочення чисельності працівників у
Славутицькому міському центрі
зайнятості» від 14 листопада 2011 року №
239/0/6-11 відділ надання соціальних послуг
з працевлаштування у кількості 5
штатних одиниць та відділ активної
підтримки безробітних у кількості 3
штатних одиниць з 14 листопада 2011 року
були ліквідовані та був створений
відділ надання соціальних послуг
Славутицького міського центру
зайнятості у кількості 6 штатних
одиниць. Тобто займана позивачем
посада не скорочувалась. Проте посада
головного спеціаліста у
новоствореному відділі надання
соціальних послуг Славутицького
міського центру зайнятості позивачу не
пропонувалася. Крім цього, позивач є
членом Славутицького міського
комітету профспілки працівників
державних установ, проте була
звільнена із займаної посади всупереч
вимогам статті 43 Кодексу законів про
працю України без попередньої згоди
первинної профспілкової організації.

Просила поновити строк звернення до
суду;

визнати незаконними дії Київського
обласного центру зайнятості щодо
звільнення позивача з посади головного
спеціаліста відділу надання
соціальних послуг з працевлаштування
Славутицького міського центру
зайнятості за пунктом 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України;

визнати незаконним наказ Київського
обласного центру зайнятості від 27
січня 2012 року №69-к в частині звільнення
позивача з посади головного
спеціаліста відділу надання
соціальних послуг з працевлаштування
Славутицького міського центру
зайнятості за пунктом 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України;

визнати незаконним запис №8 від 30 січня
2011 року в трудовій книжці про
звільнення позивача з посади головного
спеціаліста відділу надання
соціальних послуг з працевлаштування
Славутицького міського центру
зайнятості у зв'язку з реорганізацією
та скороченням чисельності
працівників за пунктом 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України;

поновити позивача на посаді головного
спеціаліста відділу надання
соціальних послуг Славутицького
міського центру зайнятості;

стягнути з Київського обласного центру
зайнятості на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 30 січня 2012 року по день
поновлення на роботі, моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 квітня
2012 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 червня 2012
року апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Славутського міського комітету
профспілки працівників державних
установ Чернігівської області було
залишено без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
Славутицького міського комітету
профспілки працівників державних
установ, Первинної організації
профспілки виконавчого комітету
Славутицької міської ради, судами
неповне з'ясування обставин, які мають
значення у справі, та порушення норм
чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач та третя особа
просять скасувати постановлені
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове судове
рішення, яким задовольнити позов
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступні обставини.

Наказом Київського обласного центру
зайнятості від 21 серпня 2002 року №180-к
ОСОБА_1 було призначено на посаду
головного спеціаліста відділу надання
соціальних послуг Славутицького
міського центру зайнятості на період
відпустки основного працівника для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Наказом Київського обласного центру
зайнятості від 1 серпня 2003 року № 216-к
позивача призначено за переведенням на
посаду головного спеціаліста відділу
надання соціальних послуг того ж
центру зайнятості.

Наказом Державного центру зайнятості
«Про оптимізацію структури та
чисельності працівників державної
служби зайнятості - виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття та її
робочих органів на 2012 рік» від 22
вересня 2011 року № 128 було передбачено
скорочення чисельності працівників
державної служби зайнятості на 2012 рік
та зобов'язано директорів, зокрема,
міських центрів зайнятості на підставі
статті 49-2 КЗпП України
попередити працівників про наступне
вивільнення 30 грудня 2011 року у
звязку із реорганізацією, змінами
структури та чисельності штату центрів
зайнятості.

З метою з'ясування наявності
профспілкових організацій та
належності в них працівників Київським
обласним центром зайнятості було
зроблено відповідний запит, на який
Славутицьким міським центром
зайнятості 19 жовтня 2011 року було надано
відповідь про відсутність
профспілкової організації у
Славутицькому міському центрі
зайнятості та про відсутність
інформації щодо вступу працівників
цього центру до інших профспілкових
організацій.

На виконання наказу Державного центру
зайнятості від 22 вересня 2011 року
№ 128 Київським обласним центром
зайнятості видано наказ «Про
реорганізацію та скорочення
чисельності працівників Київського
обласного, міських, міськрайонних та
районних центрів зайнятості» від 14
листопада 2011 року № 215/0/6-11 та наказ «Про
реорганізацію та скорочення
чисельності працівників у
Славутицькому міському центрі
зайнятості» від 14 листопада 2011 року №
239/0/6-11, відповідно до якого вирішено:

скоротити чисельність штатних
працівників на 3 одиниці (заступник
начальника відділу - заступник
головного бухгалтера відділу
бухгалтерського обліку, начальник
відділу активної підтримки
безробітних, заступник начальника
відділу активної підтримки
безробітних);

ліквідувати відділ активної підтримки
безробітних у кількості 3 штатних
одиниць, відділ надання соціальних
послуг з працевлаштування у кількості 5
штатних одиниць;

створити відділ надання соціальних
послуг у кількості 6 штатних одиниць;

вивести з відділу взаємодії з
роботодавцями посаду заступника
начальника відділу та ввести посаду
головного спеціаліста (1 штатна
одиниця).

30 листопада 2011 року позивач була
ознайомлена з наказом від 14 листопада
2011 року № 239/0/6-11 та попереджена про
наступне звільнення із займаної
посади, але відмовилась поставити
підпис, про що був складений
відповідний акт від 30 листопада 2011
року.

Наказом Київського обласного центру
зайнятості від 27 січня 2012 року № 69-к
ОСОБА_1 було звільнено з посади
головного спеціаліста відділу надання
соціальних послуг з працевлаштування
Славутицького міського центру
зайнятості з 30 січня 2012 року у
зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників,
пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу
законів про працю України.

З аналізу штатних розписів
Славутицького міського центру
зайнятості на 2011- 2012 роки вбачається, що
в зв'язку з реорганізацією було
ліквідовано відділ активної підтримки
безробітних та відділ соціальних
послуг з працевлаштування в загальній
кількості 8 одиниць та створено з цих
двох відділів відділ надання
соціальних послуг у кількості 6 штатних
одиниць.

При заповненні трудової книжки ОСОБА_1
було допущено помилку в зазначенні
дати звільнення, а саме: зазначено
«30.01.2011» замість «30.01.2012», як вказано в
оспорюваному наказі. Позивач з вимогою
виправити зазначену помилку до
Київського обласного центру
зайнятості не зверталася.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу
законів про працю України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Частиною другою статті 49-4 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що ліквідація, реорганізація
підприємств, зміна форм власності або
часткове зупинення виробництва, що
тягнуть за собою скорочення
чисельності або штату працівників,
погіршення умов праці, можуть
здійснюватися тільки після завчасного
надання професійним спілкам
інформації з цього питання, включаючи
інформацію про причини наступних
звільнень, кількість і категорії
працівників, яких це може стосуватися,
про строки проведення звільнення.
Власник або уповноважений ним орган не
пізніше трьох місяців з часу прийняття
рішення проводить консультації з
професійними спілками про заходи щодо
запобігання звільненню чи зведенню їх
кількості до мінімуму або пом'якшення
несприятливих наслідків будь-якого
звільнення.

Згідно з частиною першою статті 43
Кодексу законів про працю України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Відповідно до частини дев'ятої статті 43
Кодексу законів про працю України, якщо
розірвання трудового договору з
працівником проведено власником або
уповноваженим ним органом без
звернення до виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника), суд
зупиняє провадження по справі, запитує
згоду виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) і після
її одержання або відмови виборного
органу первинної профспілкової
організації (профспілкового
представника) в дачі згоди на
звільнення працівника (частина перша
цієї статті) розглядає спір по суті.

Відмова профспілкового органу в згоді
на звільнення є підставою для
поновлення працівника на роботі.

Проте суд першої інстанції, оголосивши
в судовому засіданні 3 квітня 2012 року
перерву для запиту згоди Первинної
організації профспілки виконавчого
комітету Славутицької міської ради та
Славутицького міського комітету
профспілки працівників державних
установ на звільнення ОСОБА_1 із
займаної посади у зв'язку з
реорганізацією та скороченням
чисельності працівників, із запитом
про згоду на звільнення позивача до
виборного органу первинної
профспілкової організації не
звернувся, відповідного рішення
профспілкового органу не отримав та
отримавши 12 квітня 2012 року
листа про відмову профспілкових
органів щодо надання згоди на
звільнення позивача, помилково
зазначив про відсутність правових
підстав для поновлення на роботі
позивача, яка була звільнена з роботи в
зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників,
без додержання вимоги про інформування
профспілки. Відсутність у відповідача
на момент видання наказу про
реорганізацію та скорочення
чисельності працівників, а також
попередження позивача про наступне її
звільнення інформації щодо вступу
ОСОБА_1 до профспілкової організації не
скасовує вимоги частини першої статті
43 Кодексу законів про працю України про
обов'язкову наявність попередньої
згоди виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Про факт членства позивача у
профспілковій організації відповідачу
стало відомо з листа Славутицького
міського комітету профспілки
працівників державних установ від
26 грудня 2011 року, що був отриманий 29
грудня 2011 року, тобто до 30 січня 2012 року
- дня звільнення позивача з роботи.

Апеляційний суд зазначеної помилки не
виправив, зазначивши при цьому, що
позивач особисто могла повідомити
відповідача про свій вступ до
профспілкової організації з 1
листопада 2011 року.

Крім цього, судами першої та
апеляційної інстанцій не було
досліджено питання наявності чи
відсутності у позивача переважного
права на залишення на роботі при
вивільненні працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці відповідно до положень статті 42
Кодексу законів про працю України.

При скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Суди першої та апеляційної інстанції у
постановлених судових рішеннях
зазначили, що згідно наданих суду копій
дипломів, результатів щорічної оцінки,
атестаційних листів, даних про
присвоєння рангів, аналізу посадових
обов'язків позивача та працівників, що
працювали на момент вирішення питання
щодо звільнення ОСОБА_1 суди дійшли
висновку про дотримання відповідачами
частини першої статті 42 Кодексу
законів про працю України.

Проте при цьому суди не встановили та
не зазначили, про що свідчать
перелічені судами документи, чому суди
вважають, що у позивача нижчі
кваліфікація та продуктивність праці,
якими виробничими та освітніми
показниками обґрунтовується такий
висновок.

Відповідно до положень частини другої
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, Славутицького
міського комітету профспілки
працівників державних установ,
Первинної організації профспілки
виконавчого комітету Славутицької
міської ради задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 квітня
2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2012 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.