Справа № 826/6192/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Київ К/800/63542/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Ланченко Л.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року

у справі № 826/6192/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Златоград»

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Златоград» (далі -
ТОВ «Златоград»; позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
ДПІ у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві; відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № 000023227
від 17 січня 2013 року та № 000024227
від 17 січня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
червня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано неможливістю прийняття до
уваги первинних документів, складених
Товариством з обмеженою
відповідальністю «УММК» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Реконструкція», як
таких, що підтверджують правомірність
формування позивачем даних
податкового обліку, з огляду на
пояснення директорів вказаних
суб'єктів господарювання щодо їх
непричетності до
фінансово-господарської діяльності
товариств, а також здійснення ТОВ
«УММК» та ТОВ «Реконструкція»
діяльності поза межами правового поля.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року апеляційну скаргу ТОВ
«Златоград» задоволено. Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 червня 2013 року скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № 000023227 від 17
січня 2013 року та № 000024227 від 17 січня 2013
року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від
28 листопада 2013 року та залишення в силі
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 червня 2013 року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Златоград» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість та податку на прибуток при
взаємовідносинах з ТОВ «УММК» та ТОВ
«Реконструкція» за період з 01 січня 2010
року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складено акт
№ 9291/22-7/31921404 від 21 грудня 2012 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення № 000023227
від 17 січня 2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 729 238,00
грн. (729 237,00 грн. грн. -
основний платіж, 1,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), та податкове
повідомлення-рішення № 000024227 від 17
січня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі
583 390,00 грн. (583 389,00 грн. - основний платіж,
1,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, спірні
податкові повідомлення-рішення
залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ «Златоград» підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України від 28
грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
334/94-ВР), пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, статті 9 Закону
України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV), пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів
201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - ПК України) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість сум,
сформованих при здійсненні
господарських операцій з придбання
будівельних робіт у ТОВ «УММК» та ТОВ
«Реконструкція», з підстав їх
непідтвердження належним чином
оформленими первинними документами.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
податковий орган посилався на
матеріали досудового слідства в
кримінальній справі № 63, зокрема,
на пояснення посадових осіб ТОВ «УММК»
та ТОВ «Реконструкція» щодо їх
непричетності до
фінансово-господарської діяльності
вказаних товариств.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з якими погоджується суд касаційної
інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 ПК України податковий кредит -
це сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1 Закону № 996-XIV
первинним документом є документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Водночас
певні недоліки первинних документів та
податкових накладних, зокрема, їх
підписання невстановленими особами, є
свідченням недобросовісності
постачальників та, у разі
підтвердження дійсного виконання
відповідних господарських операцій, не
можуть слугувати підставою для
притягнення платника податків-покупця
до відповідальності.

В свою чергу, як з'ясовано судом
апеляційної інстанції, на
підтвердження фактичного виконання
робіт, обумовлених договорами № 16-07/10
від 16 липня 2010 року та № 09-02/11
від 09 лютого 2011 року, укладеними з ТОВ
«Реконструкція», та договором № 11-01/11
від 11 січня 2011 року, укладеним з ТОВ
«УММК», позивачем долучено до
матеріалів справи належними чином
засвідчені копії довідок про вартість
виконаних будівельних робіт, актів
приймання виконаних будівельних робіт,
розрахунків договірної ціни, локальних
кошторисів, податкових накладних,
простого векселя, виданого 20 червня 2013
року на користь ТОВ «УММК», а також
платіжні доручення.

При цьому відповідачем не
спростовано, що понесені ТОВ
«Златоград» витрати безпосередньо
пов'язані з його господарською
діяльністю, зокрема, обумовлені
виконанням взятих на себе зобов'язань
перед Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міськбуд-4»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фраміс»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Трест Хаус», а
розглядувані операції здійснені за
наявності розумних економічних причин
(ділової мети) та наміру одержати
економічний ефект.

Також, ДПІ у Солом'янському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві не надано
належних та допустимих доказів, які
підтверджували б узгодженість дій
позивача з контрагентами з метою
незаконного отримання податкових
вигод або його обізнаність з такими
діями постачальників.

Що ж стосується посилання
контролюючого органу на матеріали
досудового слідства в кримінальній
справі № 63 як на підставу для
виключення з податкового обліку ТОВ
«Златоград» сформованих за
проведеними з ТОВ «УММК» та ТОВ
«Реконструкція» операціями даних, то
слід зазначити, що сам по собі факт
порушення кримінальної справи та
матеріали досудового слідства не
можуть слугувати належним доказом
безтоварності (фіктивності) вчинених
операцій до часу їх закріплення
належним процесуальним шляхом.

Водночас відповідачем на
підтвердження своєї правової позиції
вироку в указаній кримінальній справі
не подано.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року
такою, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до її
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві відхилити, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Ланченко Л.В.