Справа № 2а/0570/4584/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/50558/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Степашка О.І.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 05.05.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011

у справі № 2а/0570/4584/2011

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сортувально
збагачувальна фабрика «Стіжківська»

до Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сортувально
збагачувальна фабрика «Стіжківська»
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 05.05.2011, яка
залишена без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14.07.2011 позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем була проводилася
документальна планова виїзна
перевірка ТОВ «СЗФ «Стіжківська» з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період з 13.02.2008
по 30.09.2010, за наслідками якої було
складено акт № 130/23-2/25400970 від 22.02.2011.

В ході вказаної перевірки виявлено
порушення позивачем п. 1.32 ст. 1, п. 4.1 ст. 4,
п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п.
11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження податку на
прибуток всього на суму 167435 грн., а
також п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3,
п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.10 п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

За наслідками висновків
вищезазначеного акту відповідачем
були прийняті податкові
повідомлення-рішення: № /0-63
позивачу збільшено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість з вироблених в Україні
товарів на суму 147524 грн. та нараховані
штрафні санкцій у розмірі 36881 грн.; №
/0-64, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
167435 грн. та нараховані штрафні санкції
у розмірі 41859 грн.

Підставою для зазначених
донарахувань слугував висновок
податкового органу про заниження
позивачем бази оподаткування та
податкових зобов'язань, що підлягають
сплаті до бюджету, внаслідок зменшення
оподатковуваного доходу на суму
витрат, понесених по господарським
операціям з придбання товару
(вугільної продукції) у ТОВ
«Провімакс-Торг», ТОВ
«Східна-Вугільна-Компанія-2009», ТОВ
«Востокпромвугілля», а також внаслідок
включення до податкового кредиту ПДВ у
ціні придбаного товару. На
обґрунтування зазначеної правової
позиції ДПІ зазначає про фіктивний
характер розглядуваних операцій, які
не були опосередковані дійсним рухом
активів.

При цьому податковий орган
посилається на те, що названі
постачальники відсутні за
місцезнаходженням, не мають необхідних
матеріальних ресурсів (основних
фондів, транспортних засобів тощо) та
відповідної кількості персоналу для
виконання розглядуваних поставок.

Однак суди цілком об'єктивно не
погодилися із зазначеною правовою
позицією податкового органу по справі.

Адже, як випливає зі змісту пункту
1.7 статті 1 Закону України «Про податок
на додану вартість», податковий кредит
- це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 названого Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
вартості товарів, але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари відрізняється
більше ніж на 20 відсотків від звичайної
ціни на такі товари, та складається із
сум податків, нарахованих платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту
7.4 цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого податку у
зв'язку з придбанням товарів, не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9
пункту 5.3 цієї ж статті Закону
передбачено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З наведених законодавчих положень
випливає, що право на зменшення об'єкта
оподаткування податку на додану
вартість та податку на прибутку на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації витрат, здійснених у
процесі провадження реальної
економічної діяльності, за умови
наявності належного документального
підтвердження виконання господарської
операції; у зв'язку з цим обов'язковими
умовами виникнення у платника права на
податковий кредит та на формування
валових витрат є реальне здійснення
операції з придбання товарів (робіт,
послуг) та оформлення цієї операції
необхідними первинними документами.

Судова практика вирішення
податкових спорів виходить з
презумпції добросовісності платників
та інших учасників правовідносин у
сфері економіки. У зв'язку з цим
презюмується, що дії платника,
результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника на
формування податкового кредиту та
валових витрат.

Однак у справі, що переглядається,
податковим органом не доведено
наявності таких обставин, реальності
виконання спірних операцій не
спростовано.

Адже доказів побудови позивачем
фінансово-господарських правовідносин
на підставі свідомого укладання
договору з фіктивними підприємствами з
метою перенесення податкового
навантаження на особу, яка не виконує
свої податкові зобов'язання,
податковим органом не представлено.

Власне відсутність
постачальників за місцезнаходженням
не може бути таким доказом. До того ж,
чинне податкове законодавство не
пов'язує право платника на податковий
кредит із знаходженням
підприємства-постачальника за
юридичною адресою. У свою чергу,
платник податків не зобов'язаний
перевіряти наявність його контрагента
за місцем реєстрації під час
здійснення підприємницької
діяльності, на нього не може бути
покладено надмірний тягар доказування
своєї добросовісності. Податкові
органи не вправі тлумачити поняття
добросовісності платника як таке, що
породжує у останнього додаткові
обов'язки, не передбачені чинним
законодавством.

Колегія суддів зазначає, що
податкові накладні, видані ТОВ
«Провімакс-Торг», ТОВ
«Східна-Вугільна-Компанія-2009», ТОВ
«Востокпромвугілля», ТОВ «Квант-соло»,
позивач відобразив у Реєстрах виданих
та отриманих податкових накладних
відповідних податкових періодів. Суми
податку на додану вартість згідно
вказаних податкових накладних позивач
включив до складу податкового кредиту
ПДВ відповідних податкових періодів,
що відобразив у податкових деклараціях
з податку на додану вартість.

Витрати, понесені у зв'язку із
придбанням вугільної продукції та
транспортно-експедиційних послуг
позивач відніс до складу валових
витрат, що знайшло відображення у
відповідних податкових деклараціях з
податку на прибуток підприємства.

А відтак суди, встановивши, що
реальне виконання поставок продукції
спірним контрагентом в адресу позивача
належним чином підтверджується, дійшли
до висновку про відсутність підстав
для оспорюваних донарахувань та
правомірно задовольнили позов.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 05.05.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 у
справі № 2а/0570/4584/2011 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 05.05.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 у
справі № 2а/0570/4584/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді О.І.
Степашко Т.М.Шипуліна