Справа № 2а/1326/530/12
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа №
94799/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 27.03.2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про нарахування та
виплату недоотриманих сум щорічної
допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про
нарахування та виплату недоотриманих
сум щорічної допомоги на оздоровлення.

Позивач посилався на те, що він є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом ІІІ
групи. В порушення вимог ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка передбачає виплату щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат,
дана допомога йому виплачувалася не у
повному розмірі. Просив зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
йому допомогу на оздоровлення за 2003-2005
роки.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 27.03.2012 року в
задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив позивач ОСОБА_1 Вважає, що
постанова є безпідставною і
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених в апеляційній скарзі.

Апелянт звертає увагу на те, що
пропущення ним строку звернення до
суду не може бути підставою для відмови
в реалізації його права на отримання
допомоги на оздоровлення в належному
розмірі згідно ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Також
вважає, що на спірні правовідносини не
поширюються строки позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується
відповідним посвідченням (а.с. 2).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 в 2003-2004
роках отримував 21,60 грн. одноразової
допомоги на оздоровлення щорічно, а в
2005 році - 90 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач пропустив річний строк
звернення до суду з позовом, а
відповідач наполягав на застосуванні
правових наслідків пропуску такого
строку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 48 «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин),
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в таких розмірах:

інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних
заробітних плат;

інвалідам III групи, дітям-інвалідам -
чотири мінімальні заробітні плати;

учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії -
п'ять мінімальних заробітних плат;

учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три
мінімальні заробітні плати;

кожній дитині, яка втратила внаслідок
Чорнобильської катастрофи одного з
батьків, - три мінімальні заробітні
плати;

евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, - три мінімальні
заробітні плати.

Однак, ч.2 ст. 99 КАС України, в редакції,
що була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин, встановлено, що
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач пропустив річний строк
звернення до суду, оскільки звернувся
з позовом лише 12.06.2007 року.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1
про нарахування та виплату
недоотриманих сум щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 роки слід
відмовити, оскільки відповідач у
запереченні на позовну заяву наполягав
на застосуванні наслідків пропуску
строку звернення до суду.

Суд першої інстанції повно встановив
фактичні обставини справи, дав належну
оцінку доказів, правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права та прийшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
позову, в зв'язку з чим оскаржувана
постанова скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують,
тому підставою для її задоволення бути
не можуть.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 27.03.2012 року у справі №
2а/1326/530/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський