Справа № К/9991/6948/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/6948/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України,
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області, треті особи -
Міністерство фінансів України,
Державне казначейство України про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою Міністерства
фінансів України на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 27 січня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що працює суддею Артемівського
міськрайонного суду Донецької області.
Частиною 2 статті 44 Закону України «Про
статус суддів» передбачено, що розміри
посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Кабінетом Міністрів України 30
червня 2005 року прийнято постанову № 514
«Про оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України», якою
зазначеним у постанові особам були
підвищені посадові оклади. Ця
постанова набрала чинності з 1 червня
2005 року. Лише 3 вересня 2005 року Кабінет
Міністрів України прийняв постанову №
865 «Про оплату праці суддів», якою
підвищив посадові оклади суддів
пропорційно до окладів голови та
заступників голови Верховного Суду
України. Ця постанова набрала чинності
з 1 січня 2006 року (пункт 5 Постанови).
Постановою Вищого адміністративного
суду України від 16 травня 2007
року пункт 5 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 визнано незаконним Тобто з 1 червня
2005 року до 1 січня 2006 року посадовий
оклад позивача не відповідав вимогам
частини 2 статті 44 Закону України «Про
статус суддів». Крім цього, постановою
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 р. №
865» від 31 грудня 2005 року №1310
постанову № 865 доповнено пунктом 4-1,
згідно з яким мінімальна заробітна
плата для обчислення посадових окладів
суддів встановлена у розмірі 332 грн і
при її підвищенні у подальшому
перерахунок заробітної плати не
провадиться. Постановою Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року, що набрала чинності 3 грудня 2007
року, визнано протиправним та
скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865. Проте
відповідач продовжував незаконно
нараховувати посадовий оклад, виходячи
із розміру мінімальної заробітної
плати 332 грн. На думку позивача, в
зв'язку з проведенням перерахунку
розміру заробітної плати, перерахунку
також підлягає й сума нарахованого їй
щомісячного грошового утримання.

Просила з урахуванням уточнення
позовних вимог, поданих до суду 27
вересня 2010 року та 1 листопада 2010 року:

визнати неправомірними дії
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області щодо не нарахування
та несплати позивачу заробітної плати
та довічного грошового утримання за
період з грудня 2007 року по грудень 2010
року з розрахунку розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої
законодавством у відповідний місяць
року, та з 1 червня 2005 року до 1 січня 2006
року з розрахунку посадового окладу не
меншому, ніж 50 відсотків посадового
окладу Голови Верховного Суду України;

визнати протиправною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України щодо неприйняття заходів з
повного фінансування заробітної плати
судді ОСОБА_1;

зобов'язати Державну судову
адміністрацію України та
територіальне управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області перерахувати
позивачу заробітну плату та довічне
грошове утримання за періоди з грудня
2007 року по грудень 2010 року та з 1 червня
2005 року до 1 січня 2006 року.

зобов'язати Міністерство фінансів
України виділити з Державного бюджету
України грошові кошти на додаткове
фінансування Державної судової
адміністрації України для
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області на бюджетну програму
виконання судових рішень на користь
суддів для здійснення виплат
заробітної плати ОСОБА_1;

зобов'язати територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області виділити
Артемівському міськрайонному суду
Донецької області додаткове
фінансування на бюджетну програму
виконання судових рішень на користь
суддів для здійснення виплати
заробітної плати судді ОСОБА_1

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано неправомірною бездіяльність
територіального управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області щодо неприйняття заходів з
повного фінансування заробітної плати
та грошового утримання з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас судді
ОСОБА_1 з 19 серпня 2009 року з розрахунку
7,5 мінімальних заробітних плат, розмір
яких був встановлений законами України
про Державний бюджет України на 2009 та
2010 роки, а також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати» на
момент виплати.

Зобов'язано Міністерство фінансів
України виділити з Державного бюджету
України грошові кошти на додаткове
фінансування Державної судової
адміністрації України для
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області на бюджетну програму
«Виконання рішень судів на користь
суддів» для здійснення виплат судді
ОСОБА_1 недоплаченої за період з 19
серпня 2009 року заробітної
плати та грошового утримання з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас на момент
виплати.

Зобов'язано територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області виділити
Артемівському районному суду
Донецької області додаткове
фінансування з бюджетної програми
«Виконання рішень судів на користь
суддів» для здійснення виплат судді
ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати
та грошового утримання з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас за
період з 19 серпня 2009 року з
розрахунку 7,5 мінімальних заробітних
плат, розмір яких був встановлений
законами України про Державний бюджет
на 2009 та 2010 роки, а також Законом
України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» на момент виплати.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27 січня
2011 року апеляційну скаргу
Міністерства фінансів України
задоволено частково. Постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року змінено. В абзаці третьому та
четвертому резолютивної частини
постанови після слів та цифр «з 19.08.2009
року» доповнити словами «по 19 серпня 2010
року». В решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Міністерства фінансів України, судами
порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 працює суддею
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області. Заробітна плата
позивача була обрахований з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн,
встановленої станом на 21 грудня 2005
року, без урахування підвищення
мінімальної заробітної плати на
підставі законів України про Державний
бюджет України на 2007-2010 роки.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про статус суддів» від 15 грудня
1992 року № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла
станом на 1 січня 2006 року) заробітна
плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя, та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України» від 30 червня
2005 року № 514 встановлено, що з 1
червня 2005 року посадовий оклад Голови
Верховного Суду України становить 15
розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала законної сили з
1 січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Відповідно до додатку 6 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року №865 посадовий
оклад судді Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
становить 7,5 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 доповнено
постанову Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 пунктом 4-1,
відповідно до положень якого розміри
посадових окладів, передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 гривні і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, визнано
незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, задовольнив
позовні вимоги позивача в частині
перерахунку заробітної плати,
щомісячного грошового утримання з
урахуванням розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
Законом на момент проведення виплат.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитись не
можна.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала чинності з 1
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243
встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 та іншими нормативно-правовими
актами, розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, визнано
незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

За правилами частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була
обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати
набрання нею законної сили) до 1 січня
2012 року (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008
року - з 19 серпня 2009 року (дати набрання
нею законної сили) до 13 квітня
2011 року, дати її скасування постановою
Вищого адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року не
може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться. Положення
зазначеної постанови стали преамбулою
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року постанова
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 3 вересня
2005 року № 865, постанова Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 та пункт 4 постанови Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня
2005 року № 1310 були визнані незаконними
постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року). Обов'язковому
виконанню підлягає рішення суду,
резолютивна частина якого ухвалена
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

У резолютивній частині постанови
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865. Рішення про
визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини
1 статті 168 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, що ухвалив
судове рішення, може за заявою особи,
яка брала участь у справі, чи з власної
ініціативи прийняти додаткову
постанову у випадку, якщо суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Враховуючи викладене, необхідно прийти
до висновку про те, що зазначені
положення постанов Кабінету Міністрів
України, будучи визнані судом
незаконними, нечинними не визнавались,
а тому підлягали виконанню.

Крім цього, статтею 44 Закону України
«Про статус суддів» від 15 грудня
1992 року № 2862-XII в редакції, чинній на
час існування спірних правовідносин,
було встановлено, що заробітна плата
суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Частина 4 зазначеної правової
норми встановлювала розміри
щомісячної надбавки за вислугу років,
яка підлягала виплаті суддям.

Розміри посадових окладів, премій
встановлювались Кабінетом Міністрів
України, розміри надбавок за
кваліфікаційні класи суддів та інших
надбавок у різні періоди визначались
указами Президента України та (або)
постановами Кабінету Міністрів
України.

При цьому відповідно до положень
статті 13 Закону України «Про оплату
праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
оплата праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі законодавчих
та інших нормативних актів України,
генеральної, галузевих, регіональних
угод, колективних договорів у межах
бюджетних асигнувань та інших
позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України
встановлено, що відповідно до
затвердженого бюджетного розпису
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів. Затвердження,
а також коригування протягом
бюджетного року кошторисів бюджетних
установ здійснюється розпорядниками
коштів відповідно до затвердженого
бюджетного розпису Державного бюджету
України.

Розпорядники бюджетних коштів несуть
відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконанням процедур та
вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при визначенні розміру заробітної
плати працівників бюджетних установ, у
тому числі і суддів, повинен виходити з
обсягів витрат на оплату праці,
затверджених Державним бюджетом
України на відповідний рік.

Встановивши сталу величину посадових
окладів суддів, Кабінет Міністрів
України регулював розмір заробітної
плати суддів у спірний період за
рахунок розміру премій та інших доплат
у межах визначених Державним бюджетом
України обсягів.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про перерахунок заробітної плати на
підставі постанови Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року та постанови окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року задоволенню не
підлягають.

За правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої
інстанції зазначеним вимогам не
відповідає.

В адміністративному позові позивач
просив, зокрема, виплатити йому
заборгованість із заробітної плати за
період з 1 червня 2005 року до 1 січня 2006
року, в подальшому позивач
неодноразово змінювала позовні вимоги,
проте від зазначеної позовної вимоги
не відмовлялась. Позивач посилалась на
те, що частиною 2 статті 44 Закону
України «Про статус суддів»
передбачено, що розміри посадових
окладів суддів встановлюються у
відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного Суду України
і не можуть бути меншими від 50
відсотків його окладу. Посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя. Постановою
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Верховного Суду України» від 30 червня
2005 року № 514 зазначеним особам
підвищено посадові оклади з 1 червня 2005
року, проте перерахунок розміру
окладів іншим суддям з 1 червня 2005 року
на підставі цієї постанови проведено
не було. 3 вересня 2005 року Кабінет
Міністрів України прийняв постанову
«Про оплату праці суддів» № 865, якою
привів оклади суддів у відповідність з
встановленим частиною 2 статті 44 Закону
України «Про статус суддів»
співвідношенням до посадових окладів
Голови Верховного Суду України та
голови суду, в якому працює суддя. Ця
постанова набрала чинності з 1 січня 2006
року. Внаслідок цього з 1 червня 2005 року
по 31 грудня 2005 року оклади суддів не
відповідали вимогам частини 2 статті 44
Закону України «Про статус суддів». При
цьому, заробітна плата суддів з 1 червня
2005 року повинна обчислюватись
відповідно до положень
нормативно-правових актів про оплату
праці суддів, чинних з 1 січня 2006
року, а розміри заробітної плати суддів
з 1 червня 2005 року повинні відповідати
розмірам заробітної плати суддів,
встановлених з 1 січня 2006 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення у справі, зазначені обставини
не встановив, докази щодо цих обставин
не дослідив та відповідного рішення у
цій частині позовних вимог не
постановив.

Апеляційний суд зазначеної помилки не
виправив.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
227, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2010
року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 27 січня 2011 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області, треті
особи - Міністерство фінансів України,
Державне казначейство України про
зобов'язання здійснити перерахунок
розміру заробітної плати та грошового
утримання з розрахунку посадового
окладу у розмірі 7,5 мінімальних
заробітних плат, встановлених законами
України про Державний бюджет України
на 2009 та 2010 роки, а також Законом
України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» на момент виплати,
відмовити.

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1
до Державної судової адміністрації
України, територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області, треті
особи - Міністерство фінансів України,
Державне казначейство України про
зобов'язання здійснити перерахунок
розміру заробітної плати у
відповідності до вимог частини 2 статті
44 Закону України «Про статус суддів» та
на підставі постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 за
період з 1 червня 2005 року по 31 грудня 2005
року направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.