Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/57668/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємства «Капітан»

та касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Суми

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04 серпня 2011 року

у справі № 2а-1870/1077/11

за позовом Приватного підприємства
«Капітан»

до 1. Державної податкової інспекції у
місті Суми

2. Державної податкової
адміністрації України

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «Капітан» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
місті Суми (далі - відповідач-1),
Державної податкової адміністрації
України (далі - відповідач-2) про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень: №
/0/34945 від 18 травня 2010 року, №
/1/34945 від 22 липня 2010 року, №
/2/34945 від 29 жовтня 2010 року, №
/3/34945 від 17 лютого 2011 року в
частині визначення основного платежу у
розмірі 71520,00 грн. та застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
143040,44 грн.; № /0/34936 від 18 травня 2010
року, № /1 від 22 липня 2010 року, №
/2 від 21 жовтня 2010 року, № /3
від 03 лютого 2011 року; № /0/57872 від 22
липня 2010 року; та рішення ДПА України
від 03 лютого 2011 року № 2329/6/25-0315 «Про
результати розгляду скарги» (в
редакції заяви про збільшення позовних
вимог від 01 березня 2011 року, заяви про
збільшення позовних вимог від 15
березня 2011 року та заяви про зміну
позовних вимог від 14 квітня 2011 року).

Ухвалою Сумського окружного
адміністративного суду від 05 квітня 2011
року було закрито провадження у справі
в частині позовних вимог щодо
оскарження рішення ДПА України від 03
лютого 2011 року № 2329/6/25-0315.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року позов задоволено частково.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0/57872 від 22
липня 2010 року. Скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0/34945 від 18
травня 2010 року, № /1/34945 від 22 липня
2010 року, № /2/34945 від 29 жовтня 2010
року, № /3/34945 від 17 лютого 2011 року в
частині нарахування суми податкового
зобов'язання в розмірі 214440,66 грн., з
яких: 71480,22 грн. - за основним платежем,
142960,44 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

20 травня 2011 року ПП «Капітан»
звернулось до суду першої інстанції із
заявою про прийняття додаткового
судового рішення щодо позовних вимог
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № /0/34936 від 18
травня 2010 року, № /1 від 22 липня 2010
року, № /2 від 21 жовтня 2010 року, №
/3 від 03 лютого 2011 року.

Ухвалою Сумського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року у задоволенні заяви ПП «Капітан»
про прийняття додаткової постанови
було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року та ухвалу Сумського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Суми №
/0/34945 від 18 травня 2010 року, №
/1/34945 від 22 липня 2010 року, №
/2/34945 від 29 жовтня 2010 року, №
/3/34945 від 17 лютого 2011 року в
частині визначення ПП «Капітан»
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в сумі 91798,65 грн.,
в тому числі: за основним платежем -
30599,55 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 61199,10 грн. В задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі ПП «Капітан»,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 14
квітня 2011 року та постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Суми,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 14
квітня 2011 року та постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційних скарг
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Суми провела планову виїзну
перевірку ПП «Капітан» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2009
року, за результатами якої був
складений акт № 3466/2312/30845862/28 від 29
квітня 2010 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені, зокрема: вимоги пункту 5.1
статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті
5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5,
підпунктів 5.4.4, 5.4.8 пункту 5.4 статті 5,
підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5, пункту
18.3 статті 18 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 10882,00 грн., у
тому числі: за 4 квартал 2008 року -
занижено на 7300,00 грн., за 1 квартал 2009
року - занижено на 16350,00 грн., за 2 квартал
2009 року - занижено на 1350,00 грн., за 4
квартал 2009 року - завищено на 14118,00 грн.;
вимоги підпунктів 1.20.1, 1.20.2, 1.20.5, 1.20.10
пункту 1.20 статті 1, пункту 1.26 статті 1,
підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.3 пункту 7.4 статті
7, підпункту 8.4.3 пункту 8.4 статті 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток у зв'язку
із застосуванням «звичайних цін» на
загальну суму 87706,00 грн., у тому числі: за
2 квартал 2009 року - 38876,00 грн., за 3 квартал
2009 року - 24415,00 грн., за 4 квартал 2009 року -
24415,00 грн.; вимоги підпунктів 4.2.1, 4.2.7
пункту 4.2 статті 4, абзаців «г», «е»
підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, пункту
8.1 статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», внаслідок чого
підприємству донараховано податок з
доходів фізичних осіб у сумі 71786,28 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: при виплаті директору та засновнику
підприємства ОСОБА_1 як фізичній особі
доходу у вигляді орендної плати за
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 за договорами оренди № 04/09-22а
від 22 квітня 2009 року та № 1-07/09 від 01
липня 2009 року ПП «Капітан»
неправомірно не нараховувало та не
утримувало податок з доходів фізичних
осіб, в результаті чого підприємству
донараховано податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 29125,17 грн.; ПП
«Капітан» не були надані належні
первинні бухгалтерські документи, які
б підтверджували зв'язок наданих
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 маркетингових
послуг згідно договору № 1 від 02 червня
2008 року із господарською діяльністю ПП
«Капітан», в результаті чого
підприємству донараховано податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 11795,50
грн.; директор ПП «Капітан» при
придбанні у ПП «Капітан» нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, згідно договору
купівлі-продажу від 22 квітня 2009 року
отримав знижку у сумі 203997,00 грн. (254047,00
грн. - 50050,00 грн.), яка повинна була бути
оподаткована податком з доходів
фізичних осіб, в результаті чого
підприємству донараховано податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 30599,55
грн.; ПП «Капітан» були безпідставно
відшкодовані працівнику згідно
авансових звітів кошти, витрачання
яких не підтверджене відповідними
фінансовими документами, в результаті
чого підприємству донараховано
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 306,06 грн. Також, у акті перевірки
було вказано, що: ПП «Капітан» було
занижено валовий дохід за 2 квартал 2009
року від продажу приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на
суму 80629,00 грн. у зв'язку із
застосуванням «звичайних цін»,
оскільки згідно оцінювального акту КИ
«Сумське міське БТІ» від 26 січня 2009
року № 1 вартість цього приміщення
складає 254047,00 грн. (з податок на додану
вартість), а балансова вартість на
момент продажу складає 59368,34 грн., тоді
як підприємство включило до складу
валового доходу лише 41708,00 грн.; ПП
«Капітан» були завищені валові витрати
на суму 100000,00 грн. у зв'язку з
віднесенням до складу валових витрат
вартості маркетингових послуг згідно
договору № 1 від 02 червня 2008 року,
укладеного з суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1,
які не підтверджені відповідними
документами та не пов'язані з
господарською діяльністю
підприємства; ПП «Капітан» були
завищені валові витрати на суму 270195,00
грн. по господарських операціях з
оплати орендної плати за приміщення
згідно договорів оренди № 04/09-22а від 22
квітня 2009 року та № 1-07/09 від 01 липня 2009
року, оскільки вартість оренди цього
приміщення не є справедливою вартістю,
з огляду на те, що ПП «Капітан» та
ОСОБА_1 не являються юридично та
фактично взаємно незалежними, а також
відповідно до підпункту 7.4.3 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»;
ПП «Капітан» були занижені валові
витрати на суму 56475,00 грн. у зв'язку з не
включенням до складу валових витрат
відсотків за позикою, отриманою від
нерезидента - Olka Compani Inc (Британські
Віргінські Острови) згідно договору
позики в іноземній валюті № 17-04/07 від 17
квітня 2007 року.

На підставі акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження ДПІ у м.
Суми прийняла податкові
повідомлення-рішення № /0/34945 від 18
травня 2010 року, № /1/34945 від 22 липня
2010 року, № /2/34945 від 29 жовтня 2010
року, № /3/34945 від 17 лютого 2011 року,
якими згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ПП «Капітан» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок з доходів
найманих працівників у розмірі 215358,84
грн., у тому числі: 71786,28 грн. - за
основним платежем, 143572,56 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Також, в процедурі адміністративного
оскарження ДПІ у м. Суми прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/0/57872 від 22 липня 2010 року, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.9
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ПП «Капітан» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок з доходів
найманих працівників у розмірі 120,00
грн., у тому числі: 40,00 грн. - за основним
платежем, 80,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

На підставі акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження ДПІ у м.
Суми прийняла податкові
повідомлення-рішення № /0/34936 від 18
травня 2010 року, № /1 від 22 липня 2010
року, № /2 від 21 жовтня 2010 року, №
/3 від 03 лютого 2011 року, якими
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ПП «Капітан» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток у розмірі 23382,00 грн., у тому
числі: 10882,00 грн. - за основним платежем,
12500,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що: підприємство, виплачуючи
ОСОБА_1 дохід у вигляді оплати вартості
послуг оренди та маркетингових послуг,
ПП «Капітан» виплачувало їх суб'єкту
підприємницької діяльності, який має
відповідне права на надання в оренду
нежитлових приміщень та надання
маркетингових послуг, а тому немає
підстав для покладення на позивача
обов'язку нарахування та сплати
податку з доходів фізичних осіб як на
податкового агента; КП «Сумське міське
БТІ» не було суб'єктом оціночної
діяльності, з огляду на що оцінка
спірного приміщення була проведена не
за правилами, визначеними
національними стандартами з питань
оцінки майна та майнових прав.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
частково задовольняючи позовні вимоги,
виходив з того, що: позивач правомірно
сформував валові доходи за
господарською операцією з продажу
ОСОБА_1 нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
оскільки на час виконання робіт між ПП
«Капітан» та КП «Сумське міське БТІ» по
проведенню інвентаризації, видачі
свідоцтва про право власності на
зазначене приміщення КП «Сумське
міське БТІ» не було суб'єктом оціночної
діяльності, з огляду на що оцінка
спірного приміщення була проведена не
за правилами, визначеними
національними стандартами з питань
оцінки майна та майнових прав, з
урахуванням того, що постановою
Сумського окружного адміністративного
суду від 16 грудня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою від 19 квітня 2011 року, у
справі № 2а-5389/10/1870 за позовом ДПІ у м.
Суми до ПП «Капітан» про стягнення
податкових зобов'язань на підставі
рішень про визначення податкових
зобов'язань із застосуванням звичайних
цін у задоволенні позову було
відмовлено. Вказані обставини також
слугували підставою для висновку суду
про безпідставність тверджень
податкового органу про отримання
ОСОБА_1 знижки у сумі 203997,00 грн., яку
підприємством не було оподатковано
податком з доходів фізичних осіб за
операцією з купівлі-продажу
приміщення. Відмовляючи у задоволенні
решти позовних вимог, суд виходив з
того, що: договори оренди приміщення
були укладені позивачем зі ОСОБА_1 як
фізичною особою без вказівки на його
статус як підприємця, з огляду на що ПП
«Капітан» повинне було нараховувати та
утримувати податок з доходів фізичних
осіб при виплаті доходу фізичній особі;
у видаткових касових ордерах у графі
«підстава виплати коштів» зазначено
«за оренду приміщення» без зазначення
адреси приміщення та без вказівки на
відповідний договір оренди, що
позбавляє можливості ідентифікувати
кошти, виплачені згідно таких
видаткових касових ордерів, як такі, що
виплачені саме на підставі договорів
оренди № 04/09-22а від 22 квітня 2009 року та
№ 1-07/09 від 01 липня 2009 року; наданими до
матеріалів справи доказами (актами
виконаних робіт) не підтверджується
фактичне здійснення господарських
операцій з надання суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 маркетингових послуг
згідно договору № 1 від 02 червня 2008 року
із господарською діяльністю ПП
«Капітан». Крім іншого, суд апеляційної
інстанції вказав, що позовні вимоги про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0/34936 від 18 травня 2010 року, №
/1 від 22 липня 2010 року, № /2 від
21 жовтня 2010 року, № /3 від 03 лютого
2011 року не були розглянуті судом першої
інстанції, тоді як зазначені позовні
вимоги не були відкликані позивачем, а
провадження у справі не було закрито у
зазначеній частині.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

За приписами абзацу 1 підпункту 1.20.1
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) якщо цим
пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Абзацом 1 підпункту 1.20.2 пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом. При
проведенні перевірки платника податку
податковий орган має право надати
запит, а платник податку зобов'язаний
обґрунтувати рівень договірних цін або
послатися на норми абзацу першого
підпункту 1.20.1 цього пункту.

Згідно преамбули Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) цей
Закон визначає правові засади
здійснення оцінки майна, майнових прав
та професійної оціночної діяльності в
Україні, її державного та громадського
регулювання, забезпечення створення
системи незалежної оцінки майна з
метою захисту законних інтересів
держави та інших суб'єктів
правовідносин у питаннях оцінки майна,
майнових прав та використання її
результатів.

Відповідно до положень статті 7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
оцінка майна у випадках її
обов'язкового проведення, зазначених у
статті 7 цього Закону, виконана
суб'єктами, які не є суб'єктами
оціночної діяльності, визнається
недійсною.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, на час виконання
робіт між ПП «Капітан» та КП «Сумське
міське БТІ» по проведенню
інвентаризації згідно договору про
виконання термінових робіт від 19
лютого 2008 року № 9418676, на час складення
оцінювального акту від 26 січня 2009 року
№ 1, на час укладення договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 22 квітня 2009 року та на
видачі свідоцтва про право власності
на зазначене приміщення КП «Сумське
міське БТІ» не було суб'єктом оціночної
діяльності.

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження у постанові Сумського
окружного адміністративного суду від 16
грудня 2010 року, залишеній без змін
ухвалою від 19 квітня 2011 року, у справі №
2а-5389/10/1870 за позовом ДПІ у м. Суми до ПП
«Капітан» про стягнення податкових
зобов'язань на підставі рішень про
визначення податкових зобов'язань із
застосуванням звичайних цін, якою у
задоволенні позову було відмовлено (т.1
арк. справи 216-220).

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до підпункту «е» підпункту
4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) до
складу загального місячного
оподатковуваного доходу включається,
зокрема, дохід, отриманий платником
податку від його працедавця як
додаткове благо (за винятками,
передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а
саме у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг), а
також суми знижки з ціни (вартості)
товарів (послуг), що перевищує звичайну,
розраховану за правилами визначення
звичайних цін (у розмірі такої знижки),
крім випадків, передбачених пунктом 4.3
цієї статті.

Згідно з абзацом 1 підпункту 11.1.3 пункту
11.1 статті 11 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) дохід від продажу
об'єкта нерухомого майна визначається
виходячи з ціни, зазначеної у договорі
купівлі-продажу, але не нижче оціночної
вартості такого нерухомого майна,
розрахованої органом, уповноваженим
здійснювати таку оцінку відповідно до
законодавства.

З огляду на те, що оцінка спірного
приміщення була проведена не за
правилами, визначеними національними
стандартами з питань оцінки майна та
майнових прав, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що позивач
правомірно сформував валові доходи за
господарською операцією з продажу
нежитлового приміщення згідно
договору купівлі-продажу від 22 квітня
2009 року, а також про безпідставність
тверджень податкового органу про
отримання ОСОБА_1 знижки у сумі 203997,00
грн., яку підприємством не було
оподатковано податком з доходів
фізичних осіб за операцією з
купівлі-продажу приміщення.

Відповідно до положень підпункту «г»
підпункту 4.2.7 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включається, зокрема, дохід від надання
майна в оренду або суборенду (строкове
володіння та/або користування),
визначений у порядку, встановленому
пунктом 9.1 статті 9 цього Закону.

Підпунктом 9.1.2 пункту 9.1 статті 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
податковим агентом платника податку -
орендодавця при нарахуванні доходу від
надання в оренду нерухомого майна
іншого, ніж зазначене у підпункті 9.1.1
цього пункту (включаючи земельну
ділянку, що знаходиться під таким
нерухомим майном, чи присадибну
ділянку), є орендар.

Абзацом 1 пункту 1.15 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що
податковий агент - юридична особа (її
філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи
представництво нерезидента - юридичної
особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

За приписами підпункту 8.1.1 пункту 8.1
статті 8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, договори оренди
приміщення № 04/09-22а від 22 квітня 2009 року
та № 1-07/09 від 01 липня 2009 року (т.1 арк.
справи 58-59) були укладені позивачем
(орендарем) зі ОСОБА_1 (орендодавцем) як
фізичною особою без вказівки на його
статус як підприємця.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що ПП «Капітан»
повинне було нараховувати та
утримувати податок з доходів фізичних
осіб при виплаті доходу у вигляді
орендної плати ОСОБА_1 як фізичній
особі.

За визначенням, наведеним у пункті 4
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 16 «Витрати», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 31 грудня 1999 року № 318 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), об'єкт витрат - це
продукція, роботи, послуги або вид
діяльності підприємства, які
потребують визначення пов'язаних з їх
виробництвом (виконанням) витрат.

Пунктом 6 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 року
№ 318 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
встановлено, що витратами звітного
періоду визнаються або зменшення
активів, або збільшення зобов'язань, що
призводить до зменшення власного
капіталу підприємства (за винятком
зменшення капіталу внаслідок його
вилучення або розподілу власниками), за
умови, що ці витрати можуть бути
достовірно оцінені.

З огляду на те, що у видаткових касових
ордерах у графі «підстава виплати
коштів» зазначено «за оренду
приміщення» без зазначення адреси
приміщення та без вказівки на
відповідний договір оренди (т.1 арк.
справи 237-250, т.2 арк. справи 1-9), що
позбавляє можливості ідентифікувати
кошти, виплачені згідно таких
видаткових касових ордерів, як такі, що
виплачені саме на підставі договорів
оренди № 04/09-22а від 22 квітня 2009 року та
№ 1-07/09 від 01 липня 2009 року, а не
будь-якого іншого приміщення, суд
апеляційної інстанції дійшов
правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що вказані видаткові касові ордери не
підтверджують факт понесення
позивачем витрат саме за договорами
оренди № 04/09-22а від 22 квітня 2009 року та
№ 1-07/09 від 01 липня 2009 року.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), господарська
діяльність - це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, фактичне
проведення заходів, відображених в
актах виконаних робіт на виконання
договору маркетингу № 1 від 02 червня 2008
року (ринкове дослідження,
прогнозування ринку та заходи
стимулювання попиту реалізовуваної
продукції, проведення безкоштовних
дегустацій, благодійних акцій) не було
підтверджене позивачем жодними
первинними документами, як-то:
висновками досліджень, звітами тощо.
Також, позивачем не було надано доказів
на підтвердження зв'язку витрат,
понесених з оплатою маркетингових
послуг, із підготовкою, веденням
виробництва, продажем продукції, які б
свідчили про збільшення обсягів
продажу в магазині «Марочні вина та
коньяки».

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, про те, що
позивач неправомірно включив до складу
валових витрат вартість маркетингових
послуг у розмірі 100000,00 грн. (з яких: 78640,00
грн. - виплачено готівкою, 21360,00 грн. -
кредиторська заборгованість), а також
про те, що фактично виплачена суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_1 сума у розмірі 7864о,00 грн.
підлягає оподаткуванню податком з
доходів фізичних осіб.

Доводи касаційних скарг викладеного не
спростовують.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ПП «Капітан» та касаційна
скарга ДПІ у м. Суми підлягають
залишенню без задоволення, а постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Капітан» та касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
у місті Суми залишити без задоволення,
а постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 серпня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна