Справа № К/9991/22598/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/22598/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від
1 березня 2012 року за позовом ОСОБА_4
до управління Пенсійного фонду України
в Ізюмському районі Харківської
області про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року позивачка звернулась
до суду із вказаним позовом до
відповідача. Посилалась на те, що
відповідач в порушення вимог ст. 37
Закону України «Про державну службу»
неправомірно відмовив їй у виплаті
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
державного службовця. Просила
зобов'язати відповідача виплатити
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до ст. 37
Закону України «Про державну службу»
(далі - Закон № 3723-XII).

Постановою Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 2 червня 2011 року позов
задоволено. Визнано протиправними дії
управління пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області
та зобов"язано відповідача виплатити
ОСОБА_4 грошову допомогу в
розмірі 10 місячних посадових окладів
відповідно до ст. 37 Закону України
«Про державну службу» у зв'язку з
виходом на пенсію державного службовця
25 лютого 2011 року, з урахуванням
виплаченої суми вихідної допомоги.

Постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 1 березня 2012 року скасовано
постанову суду першої інстанції та
прийнято нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом управління
пенсійного фонду України в Ізюмському
районі Харківської області від 25
лютого 2011 року № 13-0 позивачку
звільнено із займаної посади
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
у зв'язку з виявленою невідповідністю
займаній посаді за станом здоров'я.

Одночасно у позивачки виникло
право на достроковий вихід на пенсію за
віком за півтора року до встановленого
законодавством строку, відповідно до
норм ст. 21 Закону України «Про основні
заходи соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні», враховуючи також наявний
стаж роботи на державній службі більше
21 року.

При звільненні позивачці була
виплачена вихідна допомога у розмірі
середньомісячного заробітку на
підставі ст. 44 КЗпП України.

Задовольняючи позов позов суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_4 за своїм віком, страховим стажем
та стажем державної служби набула
права на достроковий вихід на пенсію
відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні», реалізувавши
це право шляхом припинення з
відповідачем трудових відносин, тому
відповідач зобов'язаний був виплатити
їй грошову допомогу в розмірі 10
місячних посадових окладів згідно
вимог ч. 13 ст. 37 Закону
України «Про державну службу».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову
про відмову у задоволенні позову суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскільки позивачці було призначено
пенсію на підставі норм Закону України
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні» та
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", то суд першої інстанції
не мав достатніх правових підстав для
задоволення позовних вимог про виплату
позивачці грошової допомоги у розмірі
10 посадових окладів на підставі ст. 37
Закону України "Про державну службу".
Крім того, звільнення позивачки було
здійснено не у зв'язку з досягненням
нею встановленого законодавством
пенсійного віку.

Відповідно до ч. 13 ст. 37 Закону № 3723-XII
державним службовцям у разі виходу на
пенсію за наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Частиною 2 ст. 37 Закону № 3723-XII
встановлено, що на одержання пенсії
державних службовців мають право
особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 21
Закону № 3721-XII особам передпенсійного
віку, трудовий договір з якими було
розірвано з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією, перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, а також виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді за станом здоров'я, гарантується
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж для чоловіків - 25 років,
для жінок - 20 років, а для осіб, які мають
право на пенсію на пільгових умовах, -
стаж роботи, який дає право на цей вид
пенсії.

Отже, необхідною умовою для отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів на підставі ч. 13 ст. 37
Закону № 3723-XII є наявність права на
вихід на пенсію державного службовця
на момент звільнення з роботи.

Як встановлено судами, позивачку
звільнено з державної служби на
підставі п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я. На момент призначення
пенсії державного службовця позивачка
набула право на достроковий вихід на
пенсію з урахуванням норм ст. 21 Закону
України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні».

Таким чином, оскільки державний
службовець ОСОБА_4 на момент її
звільнення на підставі п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП
України встановленого законодавством
пенсійного віку не досягла, вона не
мала права на отримання вказаної
грошової допомоги.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог, а відтак правомірно скасував
постанову суду першої інстанції та
ухвалив нове рішення.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права
та відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, висловленій у
справах цієї категорії, зокрема у
постанові Верховного Суду України від
18 вересня 2012 року (справа №
21-211а12).

Доводи касаційної скарги не
ґрунтуються на законі та матеріалах
справи, і не спростовують висновків
суду апеляційної інстанції, викладених
у судовому рішенні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення -без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі. Оскаржуване судове рішення
постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судове
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 1 березня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:
В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І.
Мойсюк