Справа № 267/1896/14-а
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
місто
Макіївка

Гірницький районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуючого судді Помогаєва А.В.

при секретарі Салімській Є.К.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
«Про визнання дій посадової особи
неправомірними, зарахування періоду
відбування виправних робіт до стажу»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у
якому просив наступне:

- визнати дії начальника УПФУ в
Гірницькому районі м. Макіївки про
відмову в зарахуванні до страхового і
пільгового стажу періоду відбування
виправних робіт з 21.08.1984 р. по 26.04.1985 р. -
неправомірними;

- зобов'язати відповідача включити до
страхового і пільгового стажу позивача
час відбування ним виправних робіт з
21.08.1984 р. по 26.04.1985 р., у період роботи на
шахті «Пролетарська Крута» ВО
«Совєтськвугілля».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що з 1981 року він
працював гірничим робочим з повним
робочим днем у шахті.

На теперішній час він досяг віку 56
років та має 22 роки страхового стажу, у
зв'язку з чим він звернувся до УПФУ в
Гірницькому районі м. Макіївки з заявою
про призначення пенсії.

Відповідачем винесено Рішення про
відмову в призначенні пенсії №54 від
18.03.2014 р., згідно якого період роботи з 21
серпня 1984 року по 26 квітня 1985 року не
зараховано до страхового та пільгового
стажу, оскільки у цей період він
відбував покарання у вигляді виправних
робіт.

Вироком народного суду Гірницького
району м. Макіївки від 21.08.1984 р. ОСОБА_1
засуджено за ч. 1 ст. 206 КК Української
РСРС до 1 року виправних робіт за місцем
праці з утриманням у дохід держави 20%
заробітку щомісячно.

На той час він працював забійником на
шахті «Пролетарська Крута» ВО
«Совєтськвугілля», його робочий день
та умови праці не змінювались.

Згідно ст. 44 Основ виправно-трудового
законодавства СРСР та союзних
республік період відбування виправних
робіт з 21.08.1984 р. по 26.04.1985 р. не був
зарахований у загальний та
безперервний стаж роботи.

Такі ж умови відбування покарання
передбачались Виправно-трудовим
кодексом УРСР від 23.12.1970 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 95
Виправно-трудового Кодексу УРСР від
23.12.1970 р. час відбування покарання у
виді виправних робіт могло бути
включено до загального трудового стажу
засудженого.

Норма ст. 95 Виправного-трудового
Кодексу УРСР втратили чинність у
зв'язку з прийняттям
Кримінально-виконавчого кодексу
України, який набрав чинності з 01.01.2004 р.

Згідно ч. 3 ст. 42
Кримінально-виконавчого Кодексу
України встановлено, що час відбування
засудженим покарання у виді виправних
робіт зараховується до загального
стажу роботи.

До 2005 року діяла ст. 414-1
Кримінально-процесуального Кодексу
України (1960 р.), згідно якої
передбачалась можливість включення до
загального трудового стажу часу
відбування виправних робіт та порядок
розгляду судом клопотань з цього
питання, але зазначена норма була
виключена Законом України від 20.01.2005 р.
№2377-ІV у зв'язку з прийняттям
Кримінально-виконавчого Кодексу
України.

Позивач посилається на необхідність
застосування ст. 42 КВК України, що
передбачає включення часу відбування
виправних робіт до загального стажу
працівника, як таку, що прийнята
пізніше.

У судовому засіданні позовні вимоги
позивач підтримав.

Представник відповідача у судове
засідання повторно не з'явився, надавши
письмові заперечення проти позову.

У задоволенні позовних вимог просили
відмовити, посилаючись на наступне.

13.03.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в
Гірницькому районі м. Макіївки за
призначенням пенсії за віком на
пільгових умовах за Списком №1.
Страховий стаж на час звернення
складав 22 роки 3 місяці 13 днів (у тому
числі пільговий стаж за Списком №1 - 4
роки 6 місяців 6 днів).

Час відбування покарання у виді
виправних робіт з 21.08.1984 р. по 26.04.1985 р.
(запис №20 у трудовій книжці позивача)
не зараховано до трудового стажу. Під
час розгляду цього питання Пенсійний
фонд керувався п. 4 ст. 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», згідно якого
періоди трудової діяльності та інші
періоди, що враховувалися до стажу
роботи для призначення пенсії до
набрання чинності цим Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше.

Стаж визначається на підставі трудової
книжки працівника або інших
документів, у разі відсутності записів
у трудовій книжці.

Посилались на п. 2.21 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників (затверджена Наказом
Міністерства праці України від 29.07.1993 р.
№637) щодо обов'язкового внесення до
трудової книжки запису про те, що час
відбування виправних робіт не
зараховується до стажу. Трудова книжка
містить відповідний запис, отже
підстави для включення спірного
періоду до страхового стажу позивача у
відповідача відсутні.

Заслухавши пояснення позивача та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розглядаючи позов, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
визнання неправомірними дій
начальника УПФУ в Гірницькому районі м.
Макіївки про відмову в зарахуванні до
страхового і пільгового стажу періоду
відбування виправних робіт з 21.08.1984 р.
по 26.04.1985 р., є такими, що не відповідають
змісту правовідносин, які виникли між
сторонами. Підставою виникнення
спірних правовідносин є акт
індивідуальної дії у формі Рішення №54
від 18.03.2014 р. про відмову в призначенні
пенсії, яке прийнято відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень (а.с. 17).
Саме оскарження цього акту відповідача
є належним способом захисту прав
позивача. Крім того, зазначене рішення
прийнято заступником начальника УПФУ в
Гірницькому районі м. Макіївки
Бриковою Т.М., а не начальником УПФУ.
Разом з тим, позов пред'явлено до органу
Пенсійного фонду України, а не до
посадової особи.

Позивачем не заявлено про зміну
(уточнення) позовних вимог або про
залучення іншого відповідача. З
урахуванням предмету спору та обставин
справи, залучення до участі у справі
посадових осіб відповідача за
ініціативою суду в якості третіх осіб,
або вихід за межі позовних вимог
відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
вважає недоцільним, оскільки це не
призведе до захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов
висновку, що вимога про визнання
неправомірними дій начальника УПФУ є
безпідставною.

Щодо позовних вимог у частині
зобов'язання відповідача включити до
страхового і пільгового стажу позивача
час відбування ним виправних робіт з
21.08.1984 р. по 26.04.1985 р., у період роботи на
шахті «Пролетарська Крута» ВО
«Совєтськвугілля», суд зазначає
наступне.

Вироком народного суду Гірницького
району м. Макіївки від 21.08.1984 р. у справі
№1-439/1984 ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 206 КК
Української РСРС до 1 року виправних
робіт за місцем праці з утриманням у
дохід держави 20% заробітку щомісячно.

Згідно п. 1 розділу «Загальні
положення» Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 12.08.1993 року №637 основним документом,
що підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1
вбачається, що з 02.08.1982 р. він прийнятий
до ш. Пролетарська Крута в/о
«Совєтськвугілля» учнем забійника на
ОМ 6 розряду підземним з повним робочим
днем у шахті. 07.12.1982 р. його переведено
на посаду забійника на ОМ 6 розряду
підземним з повним робочим днем у
шахті. З 30.04.1986 р. позивача звільнено за
власним бажанням.

Трудова книжка позивача містить запис
№20, згідно якого час відбування
виправних робіт не зараховується до
загального та безперервного стажу
роботи на підставі ст. 44 Основ
виправно-трудового законодавства СРСР
та Союзних республік з 21.08.1984 р. по 26.04.1985
р. Зазначений запис внесено на
підставі Наказу № 117 від 21.08.1984 р. (а. с. 9),
який позивачем не був оскаржений,
відтак, суд приходить до висновку, що
позивач був згодний із зазначеним
записом в трудовій книжці.

Відповідно до ч. 3 ст. 95
Виправно-трудового кодексу України, що
діяв в період з 23.12.1970 року до 01.01.2004 року
час відбування покарання у виді
виправних робіт міг бути включений
судом до загального трудового стажу
засудженого. Включення його до
спеціального стажу не передбачалось
взагалі.

Порядок розгляду питання про включення
до загального трудового стажу часу
відбування виправних робіт було
встановлено ст. 414-1
Кримінально-процесуального Кодексу
України (1960 р.), але зазначена норма була
виключена Законом України від 20.01.2005 р.
№2377-ІV у зв'язку з прийняттям
Кримінально-виконавчого Кодексу
України.

Таким чином, питання включення до
загального трудового стажу часу
відбування виправних робіт необхідно
було вирішувати у порядку
кримінального судочинства.

Стаття 414-1 КПК України (1960 р.),
передбачала, що до клопотання повинні
бути додані копія вироку, довідка про
відбуття покарання і характеристика
адміністрації та громадської

організації підприємства, установи чи
організації про роботу і поведінку
особи в період відбування нею
покарання.

Пунктом 2.21 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників
(затверджена Наказом Міністерства
праці України від 29.07.1993 р. №637)
встановлено, що до трудових книжок
осіб, які відбули виправні роботи без
позбавлення волі, власник або
уповноважений ним орган

підприємства за місцем роботи вносить
запис про те, що час роботи у цей період
не зараховується до загального та
безперервного стажу (розділ "Відомості
про роботу" трудової книжки, графа 3). У
тому разі, коли судом в установленому
законом порядку час відбування
виправних робіт без позбавлення волі
включено до загального трудового
стажу, у трудових книжках робиться
запис про

те, що цей час не зараховується до
безперервного трудового стажу.
Зазначені записи вносяться до трудової
книжки по закінченні фактичного
строку відбування покарання, що
установлюється за довідками органів
МВС України. При звільненні
засудженого з роботи у порядку,
передбаченому

чинним законодавством, і влаштуванні
його на нове місце роботи відповідні
записи вносяться до трудової книжки
тим підприємством, на яке був прийнятий
або направлений засуджений.
Підставою для внесення до трудових
книжок передбачених цим пунктом
записів є наказ (розпорядження)
керівника підприємства, виданий
згідно з вироком (ухвалою) суду.

Відповідний запис про зарахування часу
відбування покарання у виді виправних
робіт до загального трудового стажу
трудова книжка ОСОБА_1 не містить.

З довідки начальника Гірницького МВ
КВІ м. Макіївки №769 від 25.03.2014 р.
вбачається, що особова справа
засудженого ОСОБА_1 знищена у зв'язку з
закінченням строку зберігання (а.с. 14).
Позивачем не надано будь-яких доказів
ухвалення судом постанови про
включення часу відбування виправних
робіт до загального трудового стажу.
Суд також зазначає, що період часу з
21.08.1984 р. по 26.04.1985 р. є меншим, ніж один
рік, отже, відсутні докази, що
покарання, призначене ОСОБА_1 вироком
від 21.08.1984 р. було ним відбуте повністю.

Посилання позивача на ч. 3 ст. 42
Кримінально-виконавчого Кодексу
України (який набрав чинності з 01.01.2004
р.) щодо зарахування часу відбування
засудженим покарання у виді виправних
робіт в загальний стаж роботи, суд
вважає необґрунтованим, з огляду на те,
що відповідно до ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3
Кримінально-виконавчого Кодексу
України, порядок і умови виконання
та відбування покарань визначаються
та забезпечуються відповідно до
законодавства, яке діє на час
виконання та відбування кримінального
покарання.

Аналіз кримінально-виконавчого
законодавства, чинного на час
відбування ОСОБА_1 покарання, дає
підстави для висновку, що виключення
часу відбування виправних робіт зі
стажу працівника було додатковим
елементом покарання, від якого
засуджений міг бути звільнений судом у
встановленому законом порядку.

Крім того, згідно ст. 539 Кримінального
процесуального Кодексу України,
питання, які виникають під час та після
виконання вироку вирішуються судом за
клопотанням (поданням) прокурора,
засудженого, його захисника, законного
представника, органу або установи
виконання покарань, а також інших осіб,
установ або органів у випадках,
встановлених законом. Таким чином, як
на час відбування позивачем покарання,
так і на теперішній час, питання,
пов'язані з виконанням вироку
вирішуються у порядку кримінального, а
не адміністративного судочинства.

У відповідності до п. 4 ст. 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» період
трудової діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набуття чинності
цим законом, зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
раніше.

Порядок включення часу відбування
виправних робіт до трудового стажу у
спірний період визначався відповідно
до ч. 3 ст. 95 Виправно-трудового кодексу
України (1970 р.), що діяв до 01.01.2004 року, а
також ст. 414-1
Кримінально-процесуального Кодексу
України (1960 р.), що також втратила
чинність.

Позивачем під час звернення до УПФУ в
Гірницькому районі м. Макіївки за
призначенням пенсії не було надано
відповідну постанову суду про
включення часу відбування виправних
робіт до загального трудового стажу
засудженого. Трудова книжка ОСОБА_1 не
містить запису про таке рішення. Отже, у
відповідача відсутні передбачені
законом підстави для включення
спірного періоду до загального та
спеціального трудового стажу.

З урахуванням вищевикладеного, суд,
керуючись пунктом 1 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнає, що Рішення №54 від
18.03.2014 р. про відмову в призначенні
пенсії, прийнято відповідачем на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Підстави для
зобов'язання відповідача включити до
страхового і пільгового стажу позивача
час відбування ним виправних робіт з
21.08.1984 р. по 26.04.1985 р., у період роботи на
шахті «Пролетарська Крута» ВО
«Совєтськвугілля», - відсутні.

Керуючись ст. ст. 1-4, 6-9, 18, 41 ч. 2, 71, 72, 94, 99,
158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, а у разі оскарження - за
результатами апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Гірницький районний суд м. Макіївки
протягом десяти днів з дня отримання її
повного тексту. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 02.06.2014
року.

Суддя
А.В. Помогаєв