Справа № 813/9263/13а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.

Справа № 876/2981/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Довгої О.І., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представника позивача
Василечко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Київської митниці на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року у адміністративній справі
№813/9263/13а за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Галполіфлекс» до Київської обласної
митниці про коригування митної
вартості товарів, картки відмови та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Галполіфлекс» звернулося до суду з
позовом до Київської обласної митниці
про скасування рішення про скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів № 125120105/2013/010233/2,
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
125120105/2013/00803 та зобов'язання відповідача
здійснити митне оформлення випуску
товарів.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 р.
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано рішення про коригування
митної вартості товарів Київської
обласної митниці від 13.11.2013 року
№125120105/2013/010233/2. Визнано протиправною та
скасовано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів комерційного призначення від
13.11.2013 року №125120105/2013/00803. Зобов'язано
Київську обласну митницю здійснити
митне оформлення випуску товарів, що
імпортуються в Україну Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Галполіфлекс» за вантажно-митною
декларацією №125120105/2013/277849 від 24.10.2013
року за цінами, вказаними у
вантажно-митній декларації
№125120105/2013/277849. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Галполіфлекс» судовий
збір в розмірі 68, 82 грн.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконно та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на порушення судом норм ст.
ст. 51, 53, 54, 55, 57 - 64, 266, 337 Митного кодексу
України. Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі.

В судовому засіданні проведено заміну
відповідача Київську обласну митницю
на Київську митницю.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного розгляду
справи проти апеляційної скарги
заперечив, просив скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідач явку уповноваженого
представника не забезпечив, хоча був
повідомлений про дату та місце
судового у порядку передбаченому ст. 38
КАС України. Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС
України, неприбуття в судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. 13
листопада 2013 року посадовою особою
відділу митного оформлення №5 митного
поста «Бориспіль-Аеропорт» Київської
обласної митниці було прийнято рішення
про коригування митної вартості
товарів №125120105/2013/010233/2 та Картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №125120105/2013/00803.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що у відповідача були
відсутні підстави для відмови у
визначенні митної вартості товарів
позивача за методом 1.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними, такими.
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Оскаржуваним рішенням відповідача
митна вартість товару, що поставлявся
згідно з контрактом, скоригована до
суми 47 615,04 доларів США у ньому
вказується, що Метод 1 визначення
митної вартості товарів не
застосовується тому, що у наданих
декларантом документах містяться
розбіжності.

Проте з такими доводами відповідача
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Між митним органом та декларантом було
проведено консультацію відповідно до
ст.57 МК України.

Однак, у рішенні про коригування митної
вартості товарів №125120105/2013/010233/2 від 13
листопада 2013 року не зазначено
розбіжностей, які дали можливість
вважати, що подані ТзОВ «ТД
«Галполіфлекс» основні та додаткові
документи не дозволяли митному органу
у належний спосіб перевірити числове
значення складових митної вартості
товарів та відомості щодо їх ціни.

Згідно з Контрактом поставка товару
здійснюється на умовах FCA, а в інвойсі
від 09.10.2013 року вказано що поставка
здійснюється на умовах СРТ.

Відповідно до умов Контракту, зокрема,
п.3.1, поставка товару здійснюється на
умовах FCA або на умовах, вказаних у
рахунках фактурах та п.10.2, в якому
йдеться про те, що будь-які зміни,
доповнення та додатки до цього
Контракту, рахунки-проформи, рахунки є
невід'ємною частиною цього Контракту.

Відповідач зазначає, що причиною того,
що надані позивачем документи не стали
підставою для підтвердження митної
вартості є також те, що податкові та
видаткові накладні було надано
позивачем лише на 2 артикули, однак
вказане спростовується наявними в
матеріалах справи податковими,
видатковими накладними,
вантажно-митною декларацією, які
свідчать про те, що по попередніх
господарських операціях здійснювалася
поставка двох артикулів.

Покликання відповідача на те, що
наданий позивачем висновок ДП
«Держзовнішінформ» не може бути
належним підтвердженням ціни
ввезеного товару з врахуванням Указу
Президента України «Про заходи
вдосконалення кон'юнктурно-цінової
політики у сфері зовнішньополітичної
діяльності», який втратив чинність
згідно з Указом Президента України від
05.08.2008 року спростовується
встановленим постановою правління
Національного банку України від 30.12.2003
року №597 «Про переказування коштів у
національній та іноземній валюті на
користь нерезидентів за деякими
операціями» та виданим на виконання
вимог цієї постанови листом
Національного банку України від 10.09.2012
року №28-311/4414-8789.

Зазначеним підтверджується, що втрата
чинності Указом Президента України
«Про заходи вдосконалення
кон'юнктурно-цінової політики у сфері
зовнішньополітичної діяльності» не
має наслідком припинення діяльності та
втрату компетенції ДП
«Держзовнішінформ» щодо здійснення
цінової експертизи.

Таким чином, для визначення вартості
товару експерт ДП «Держзовнішінформ»
проводить комплексне дослідження
документів та інформації, що є в його
розпорядженні, та дає висновок щодо
вартості товару.

Щодо того, що відповідачем не взято як
підставу для підтвердження заявленої
митної вартості банківське платіжне
доручення в іноземній валюті від 10.10.2013
року №72 на суму 8972,41 грн. суд вважає
безпідставним з огляду на те, що
відповідно до Постанови Національного
банку від 29.03.2004 року №377/8976 «Про
затвердження Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті» платіжне
доручення - розрахунковий документ, що
містить письмове доручення платника
обслуговуючому банку про списання зі
свого рахунку зазначеної суми коштів
та її перерахування на рахунок
отримувача (п.1.4); доручення платників
про списання коштів зі своїх рахунків
банки приймають до виконання виключно
в межах залишку коштів на цих рахунках
або якщо договором між банком та
платником передбачено їх приймання та
виконання в разі
відсутності/недостатності коштів на
цих рахунках; для списання коштів з
рахунку платника банк платника
застосовує платіжні інструменти, які
визначені цією главою, згідно з
нормативно-правовими актами
Національного банку та внутрішніми
процедурами банку (п.1.9); доручення
платників про списання коштів зі своїх
рахунків і зарахування коштів на
рахунки отримувачів банки здійснюють у
термін, установлений законодавством
України. За несвоєчасне
списання/зарахування коштів з/на
рахунків(и) клієнтів банки несуть
відповідальність згідно із
законодавством України та укладеними
договорами (п.1.15).

На платіжному дорученні від 10.10.2013 року
№72 на суму 8972,41 грн. є відмітка банку
про його виконання. Крім того, позивач
зазначив, що питання про
відповідальність банку за несвоєчасне
списання/зарахування коштів його
рахунків не піднімалося, оскільки банк
вчиняв дії своєчасно.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що неподання декларантом
виписки з банківського рахунку в
іноземній валюті щодо перерахунку
коштів на рахунок постачальника дало
підстави вважати, що позивач
намагається приховати дану інформацію
від митного органу, є безпідставним,
оскільки митний орган не вимагав
подання виписки з банківського рахунку
ні в письмовій формі, обов'язковість
якої встановлена Митним кодексом
України, ні під час усних консультацій.
Так, у рішенні про коригування митної
вартості вказано, що «проведено
консультацію між митним органом та
декларантом відповідно до вимог ст. 57
МКУ. Перелік вимог щодо надання
додаткових документів: бухгалтерська
документація, прайс-лист від виробника,
каталоги, копію митної декларації
країни відправлення, висновки
спеціалізованих експертних
організацій».

Крім того, суд першої інстанції
правильно наголошує на
безпідставність витребування такого
документу, оскільки ч.2. ст. 53 МКУ
встановлено перелік документів, що
подаються декларантом для заявлення
митної вартості, серед них - п.4. - якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу
України, основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари. Ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Щодо посилань апелянта на Методичні
рекомендації щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, які затверджені Наказом ДМС
№362 від 13.07.2012 p., то такі є внутрішніми
рекомендаціями для застосування
працівниками митних органів, не є
нормативно-правовим актом, а тому не
можуть встановлювати прав та
обов'язків інших суб'єктів, чи
визначати інші вимоги до декларантів
ніж ті, що встановленні Митним кодексом
України.

Таким чином, у відповідача були
відсутні підстави для відмови у
визначенні митної вартості товарів
позивача за методом 1, а покликання на
неможливість застосування інших
наступних методів визначення митної
вартості товару, у зв'язку із
відсутністю у митного органу
інформації щодо вартості ідентичних,
подібних товарів, є безпідставним,
оскільки пропозиція позивачу про
надання додаткових документів для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів була зроблена з
врахуванням цінової інформації, що
міститься в ЄАІС ДМСУ.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року у адміністративній справі
№813/9263/13а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.С. Затолочний

Повний текст ухвали складено 03.06.2014 р.