Справа № 813/6992/13-а
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/6992/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі
головуючого - судді
секретаря судового засідання
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Сокальської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування наказу,
поновлення на посаді,-
ОСОБА_1 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Сокальської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області в якому, з
урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог просить:
- визнати протиправним та скасувати
наказ Державної податкової інспекцї в
Радехівському районі Львівської
області Державної податкової служби №
14-0 від 15.08.2013 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного
державного податкового
ревізора-інспектора сектору погашення
податкового боргу Державної
податкової інспекції в Радехівському
районі Львівської області Державної
податкової служби з 15 серпня 2013 року
або з того ж самого числа на
рівнозначній посаді в Радехівському
відділенні Сокальської об'єднананої
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
- зобов'язати Сокальську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Львівській області нарахувати та
виплатити на користь позивача
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу починаючи з серпня
2013 року та по дату прийняття судом
рішення по суті;

- визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Радехівському
районі Львівської області Державної
податкової служби щодо пропонування
ОСОБА_1 на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП
України заняття не рівнозначної до
займаної ним посади, а саме:
пропонування посади старшого
державного інспектора відділу
контролю за декларуванням податку на
додану вартість управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій (на час відпустки по догляду
за дитиною ОСОБА_3.) в Сокальській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

- зобов'язати Сокальську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Львівській області запропонувати
ОСОБА_1 посаду у Радехівському
відділенні Сокальської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області відповідно до
функціональних обов'язків, які позивач
виконував у Державній податковій
інспекції у Радехівському районі
Львівської області Державної
податкової служби з постійним місцем
працевлаштування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що наказом голови комісії з
проведення реорганізації ДПІ в
Радехівському районі Львівської
області Державної податкової служби
від 15 серпня 2013 року №14-0 позивача
звільнено з займаної посади - головного
державного податкового-ревізора
інспектора сектору погашення
податкового боргу, на підставі пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України у зв'язку зі скороченням
штатної чисельності працівників.
Позивач вважає, що вказаний наказ є
протиправним, а ОСОБА_1 підлягає
поновленню на роботі, оскільки йому
було запропоновано тимчасову посаду в
той час коли займана попередньо ним
посада була постійною. Також,
відповідачем при його звільненні не
було враховано переважне право
позивача на залишення на роботі,
визначене статтею 42 Кодексу законів
про працю України, а саме: більш висока
кваліфікація, підвищена
продуктивність праці, тривалий
безперервний стаж роботи в органах ДПІ
в Радехівському районі Львівської
області, наявність на утриманні двох
неповнолітніх дітей. За таких обставин
вважає, що даний адміністративний
позов слід задовольнити повністю.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві та уточненнях до
позовної заяви.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти даного позову
заперечила з підстав викладених у
письмових запереченнях. Зазначила, що
відповідачем при звільненні позивача
були дотримані всі вимоги чинного
Кодексу законів про працю України.
Також зазначила, що доводи позивача про
неврахування відповідачем ряду
обставин, які надають переважне право
працівнику на залишенні на роботі є
недоречним, оскільки впродовж 2012 року
за систематичне невиконання ОСОБА_1
посадових обов'язків до нього
застосовувалися заходи дисциплінарної
відповідальності. Зокрема,

1) наказом ДПІ у Радехівському районі
№224 від 25.09.2012р. на підставі ст.147, 148, 149
Кодексу законів про працю України (далі
- КЗпП України) оголошено догану
головному державному податковому
ревізор-інспектору сектору погашення
податкового боргу ОСОБА_1 за ненадання
інформації щодо виконання листів ДПС у
Львівській області від 19.09.2012р. №20458/7/19-
2014/691 "Щодо скорочення кількості
дрібних боржників", від 19.09.2012р.
№20460/7/19-2014/692 "Щодо інвентаризації
податкового боргу по платі за землю", за
порушення трудової дисципліни 20
вересня 2012 року, невиконання
розпорядження ДПІ у Радехівському
районі від 21.09.2012р. №22-р "Про надання
пояснення".

2) наказом ДПІ у Радехівському районі
№271 від 13.11.2012р. на підставі ст.147, 148, 149
КЗпП України оголошено догану
головному державному податковому
ревізор-інспектору сектору погашення
податкового боргу ОСОБА_1 за порушення
посадових обов'язків, передбачених
функцією 2.74 "Погашення податкового
боргу з податків, зборів та інших
платежів - платників податків, у тому
числі майно яких перебуває в
податковій заставі" посадових
інструкцій, затверджених в.о.
начальника ДГП у Радехівському районі
Багнюком М.О. від 05.06.2012р. та 13.09.2012р. і
Положення про сектор погашення
податкового боргу ДПІ у ДПІ
Радехівському районі затвердженого
в.о. начальника ДПІ у Радехівському
районі Багнюком М.О. від 05.06.2012р. та
Положення, затвердженого Наказом №200
ДПІ у Радехівському районі від 13.09.2012р.

Хоча дані накази позивачем
оскаржувались в судовому порядку до
Львівського окружного
адміністративного суду та Львівського
апеляційного адміністративного суду,
однак ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог відмовлено. Ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013р. апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишено без задоволення, а постанову
ЛОАС від 12.07.2013р. по справі № 813/3557/13-а,
без змін.

Крім того, впродовж 2012-2013 років за
неналежне оформлення матеріалів
підприємств-боржників, невиконання
доручень керівника інспекції,
неналежне оформлення актів опису майна
підприємств-боржників начальником ДПІ
у Радехівському районі Львівської
області ДПС позивача було притягнено
до відповідальності у вигляді
зменшення премії на 50 відсотків за
результатами роботи в вересні 2012 року
(наказ від 13.09.12р. № 203) та зменшення
премії на 95 відсотків за результатами
роботи за лютий 2013 (наказ від 15.04.13 №96).
Однак, незважаючи на грубі порушення
ОСОБА_1 трудової та виконавчої
дисципліни, враховуючи тривалий
безперервний стаж роботи, наявність на
утриманні двох неповнолітніх дітей
14.08.2013р. на виконання вимог ст.49-2 КЗпІІ
України ОСОБА_1 була запропонована
посада старшого державного інспектора
відділу контролю за декларуванням
податку на додану вартість управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій (на час відпустки по догляду
за дитиною ОСОБА_3) Сокальської ОДПІ,
однак позивач відмовився від
запропонованої посади. З урахуванням
вищенаведеного вважає, що у
задоволенні даного адміністративного
позову слід відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне:

Відповідно до ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
на спори з приводу прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
поширюється юрисдикція
адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1
ст. 3 КАС України визначено, що публічна
служба - це діяльність на державних
політичних посадах, професійна
діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в
органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого
самоврядування.

Вирішуючи спір, суд виходив з
наступного.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України "Про державну службу".

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про державну службу" державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Загальні правові засади і гарантії
здійснення громадянами України свого
конституційного права на працю
визначає Кодекс законів про працю
України (далі - КЗпП України), у статті 1
якого передбачено, що названий
законодавчий акт регулює трудові
відносини всіх працівників.

Трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи (стаття 24).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Отже, з урахуванням положень статті 49-2
КЗпП України звільнення працівника на
підставі частини 1 статті 40 КЗпП
України можливо не раніше ніж через два
місяці після персонального
попередження його про звільнення.

Позовні вимоги обґрунтовані
неправомірним, на думку позивача,
звільненням його з займаної посади та
порушенням процедури звільнення, а
тому, виходячи зі змісту позовних
вимог, суд надає оцінку наявним в
матеріалах справи доказам та доводам
сторін щодо правомірності прийняття
наказу № 14-О від 15.08.2013р. про звільнення
ОСОБА_1 з займаної посади.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на
роботу до органів Державної податкової
служби України 30.06.1994 року, згідно з
наказом №10-Л.

Згідно з наказом №1-0 від 16.03.2012р. ОСОБА_1
переведений на посаду головного
державного податкового ревізора -
інспектора сектору погашення
податкового боргу, про що у трудовій
книжці зроблено відповідний запис.

Указом Президента України №726 від
24.12.2012 року "Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" утворено
Міністерство доходів і зборів України
шляхом реорганізації Державної митної
служби України та Державної податкової
служби України.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013 року № 229
"Про утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів України"
Державну податкову інспекцію у
Радехівському районі Львівської
області реорганізовано шляхом
приєднання та утворенням Сокальської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області.

Державну реєстрацію Сокальської
об'єднананої державної податкової
інспекції, у складі якої функціонує
Радехівське відділення, проведено 4
червня 2013 року.

Пунктом 3 вказаної постанови Кабінету
Міністрів України визначено, що
територіальні органи Міністерства
доходів і зборів є правонаступниками
територіальних органів Державної
податкової служби та Державної митної
служби, що реорганізуються згідно з
пунктом 2 цієї постанови.

06.06.2013 року на виконання пункту 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013р. №229 "Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів у зборів" Державною податковою
інспекцією у Радехівському районі
Львівської області Державної
податкової служби видано наказ №136 "Про
реорганізацію Державної податкової
інспекції у Радехівському районі
Львівської області Державної
податкової служби", яким утворено
комісію з проведення реорганізації
Державної податкової інспекції у
Радехівському районі Львівської
області Державної податкової служби та
встановлено тримісячний строк для
проведення реорганізації.

Згідно з затвердженою організаційною
структурою Сокальської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, в структурі
Радехівського відділення Сокальської
ОДПІ відсутній сектор погашення
податкового боргу, в якому працював
позивач. Сектор з питань координації
погашення заборгованості передбачений
лише в структурі Сокальської ОДПІ у
складі відділу обслуговування
платників податків.

14 червня 2013 року Голова комісії з
проведення реорганізації ДПІ у
Радехівському районі, перший заступник
начальника ДПІ в Радехівському районі
М.О. Багнюк підписав повідомлення про
наступне вивільнення ОСОБА_1, з яким
його ознайомлено під розписку того ж
дня, 14 червня 2013 року.

14 серпня 2013 року на виконання вимог
ст.49-2 КЗпП України ОСОБА_1 була
запропонована посада старшого
державного інспектора відділу
контролю за декларуванням податку на
додану вартість управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій (на час відпустки для догляду
за дитиною ОСОБА_3.) Сокальської ОДПІ,
однак позивач відмовився від
запропонованої посади, про що свідчить
його особистий підпис.

Голова комісії з проведення
реорганізації ДПІ у Радехівському
районі, перший заступник начальника
ДПІ в Радехівському районі М.О. Багнюк 15
серпня 2013 року видав наказ №14-о "Про
звільнення з роботи". Наказ
обґрунтовано реорганізацією ДПІ в
Радехівському районі відповідно до
постанови Кабміну України від 20.03.2013
року № 229 "Про утворення територіальних
органів Міністерства доходів і зборів".
Відповідно до цього наказу ОСОБА_1 -
головного державного податкового
ревізора - інспектора сектору
погашення податкового боргу звільнено
із займаної посади з 15.08.2013 року у
зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середньомісячного заробітку
відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України та грошової
компенсації відповідно до Закону
України "Про відпустки".

Суд зазначає, що позивач ознайомився з
попередженням про наступне звільнення
14.06.2013 року, що підтверджується його
особистим підписом на попередженні.
ОСОБА_1 було звільнено з посади 15.08.2013
року, на підтвердження чого в
матеріалах справи наявний наказ про
звільнення позивача, виданий головою
комісії з проведення реорганізації ДПІ
в Радехівському районі 15.08.2013 року,
відтак відповідачем оспорюваний наказ
винесено з додержанням двомісячного
строку після персонального
попередження про звільнення.

Також, судом встановлено, що на
виконання вимог ст.49-2 КЗпП України
ОСОБА_1 була запропонована посада
старшого державного інспектора
відділу контролю за декларуванням
податку на додану вартість управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій (на час відпустки для догляду
за дитиною ОСОБА_3) Сокальської ОДПІ,
однак позивач відмовився від
запропонованої посади. При цьому,
позивачем не доведено, а судом з
досліджених доказів не встановлено, що
на момент звільнення позивача в
Сокальській ОДПІ (в тому числі
Радехівському відділенні), були інші
вакантні посади, які б відповідали
кваліфікації позивача за
функціональними обов'язками, які він
виконував до звільнення та могли б бути
йому запропоновані.

Відповідно до статті 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

19.07.2013р. голова комісії з проведення
реорганізації, перший заступник
начальника ДПІ у Радехівському районі
Багнюк М.О. звернувся до голови
профспілкового комітету працівників
ДПІ у Радехівському районі Львівській
області з листом № 4572/04-00 про отримання
попередньої згоди на розірвання
трудового договору з ОСОБА_1

22.07.2013р. голова профспілкового комітету
працівників ДПІ у Радехівському районі
Мулявка Р.Є повідомила голову комісії з
проведення реорганізації - першого
заступника начальника ДПІ у
Радехівському районі Багнюка М.О про
надання згоди на розірвання трудового
договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 1
ст.40 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, суд не бере
до уваги посилання позивача на те, що
первинна профспілкова організація не
давала згоди на його звільнення.

При розгляді даної справи суд також
враховує п.19 Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів", в
якому вказано, що розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п. 1
ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати,
чи дійсно у відповідача мали місце
зміни в організації виробництва і
праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення. Судам слід мати
на увазі, що при проведенні звільнення
власник або уповноважений ним орган
вправі в межах однорідних професій і
посад провести перестановку
(перегрупування) працівників і
перевести більш кваліфікованого
працівника, посада якого скорочується,
з його згоди на іншу посаду, звільнивши
з неї з цих підстав менш
кваліфікованого працівника. Якщо це
право не використовувалось, суд не
повинен обговорювати питання про
доцільність такої перестановки
(перегрупування).

З урахуванням вищенаведеного суд
зазначає, що на час звільнення позивача
з посади, в структурі Радехівського
відділення Сокальської ОДПІ був
відсутній сектор погашення
податкового боргу, а сектор з питань
координації погашення заборгованості
передбачений лише в структурі
Сокальської ОДПІ у складі відділу
обслуговування платників податків.
Позивачу була запропонована робота у
відділі контролю за декларуванням
податку на додану вартість управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій, від якої він відмовився. Крім
цього, судом враховано, що згоду на
звільнення позивача, у відповідності
до вимог ст. 43 КЗпП було надано
первинною профспілковою організацією,
а тому наказ Голови комісії з
проведення реорганізації, першого
заступника начальника ДПІ у
Радехівському районі Багнюк М.О. № 14-0
від 15.08.2013р. виданий з дотриманням вимог
чинного законодавства України та з
урахуванням усіх обставин, що мали
значення для його прийняття, тобто є
правомірним та позивач не підлягає
поновленню на роботі.

Суд відхиляє доводи позивача щодо
наявності переваги в залишені на
роботі у зв'язку з значним досвідом
роботи та сумлінним виконанням ним
трудових обов'язків. При цьому, суд
надає перевагу запереченням
представника відповідача щодо низької
продуктивності праці позивача. Так,
згідно з табелями обліку робочого часу
ОСОБА_1 за період з 01.10.2012р. по 31.12.2012р. - 77
днів, а з 01.01.2013р. по 15.08.2013р. - 125 днів був
відсутній на роботі у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю. Вказана
обставина була врахована
профспілковим комітетом при наданні
згоди на звільнення та не спростована
позивачем.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органу владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
ст. 2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта, встановлюючи чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): 1) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку свій обов'язок
відповідач виконав, оскільки довів
правомірність та обґрунтованість
прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Натомість, твердження позивача про
протиправність оскаржуваного наказу,
на думку суду, не ґрунтуються на
положеннях законодавства та не
підтверджується належними та
допустимими доказами, відтак,
враховуючи наведене, проаналізувавши
норми законодавства та надавши оцінку
наявним доказам у справі, суд приходить
до висновку, про необґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для їх задоволення.

Керуючись статтями. 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Кузан Р.І.