Справа № 2а/1770/2925/2012
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"27" травня 2014 р.
Справа № 2а/1770/2925/2012

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "12" березня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Рівненської області
Державної податкової служби про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби ( далі - ДПІ у м.
Рівному) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 12.06.2012
року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
м.Рівному Рівненської області
Державної податкової служби №
від 12.06.2012 року.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_3
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 207,69 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ДПІ у м.Рівному звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Позивач та відповідач не скористалися
своїм правом на участь в судовому
засіданні: повноважних представників в
засідання суду не направили, хоча про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги та положення частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представник
сторін

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрований виконавчим комітетом
Рівненської міської ради як фізична
особа-підприємець 01.09.2006 року та
зареєстрований платником єдиного
податку, що підтверджується
свідоцтвами про сплату єдиного податку
від 01 січня 2009 року №338810, від 30
листопада 2009 року №008512, від 28 травня 2012
року №759667, за видом господарської
діяльності: вантажний автомобільний
транспорт, надання послуг перевезення,
надання в оренду й експлуатацію
власного нерухомого майна, крім
орендованого.

10.11.2008 року на підставі укладеного
договору купівлі-продажу ФОП ОСОБА_3
придбав земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 1220 кв.м, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2, право власності
позивача на яку посвідчено державним
актом на право власності на земельну
ділянку серія ЯЗ №210345 від 08.09.2008 року.
Вказана земельна ділянка (згідно
договору купівлі-продажу) призначена
для реконструкції незавершеного
будівництва парової сушки під
склад-магазин та офісне приміщення з
подальшим обслуговуванням.

12.06.2011 року ДПІ у м. Рівному прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
"Ф" №, яким ОСОБА_3 визначено
податкове зобов'язання за платежем
"земельний податок з фізичних осіб" у
сумі 20768,96 грн. у зв'язку з наявністю у
нього на праві власності земельної
ділянки згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія ЯЗ №210345 від 08.09.2008 року, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Податкове зобов'язання з земельного
податку визначено відповідачем з 08.09.2009
року по 31.12.2012 року, відтак податковим
органом не порушено норми п. 285.1, п. 285.2
ст. 285 Податкового кодексу України,
згідно яких, базовим податковим
(звітним) періодом для плати за землю є
календарний рік. Базовий податковий
(звітний) рік починається 1 січня і
закінчується 31 грудня того ж року (для
новостворених підприємств та
організацій, а також у зв'язку із
набуттям права власності та/або
користування на нові земельні ділянки
може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового
кодексу України нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 1 липня
поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статтею 58 цього
Кодексу.

Вручення оскаржуваного податкового
повідомлення 09.07.2012 року не порушує
права позивача і не може бути підставою
для скасування такого рішення,
оскільки граничний строк сплати
податкового зобов'язання з земельного
податку наступає протягом 60 днів саме
від дати вручення.

Згідно з п.6 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 р. №727 (далі -
Указ №727) суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів
України від 16.03.2000 р. №507 "Про
роз'яснення Указу Президента України
від 3 липня 1998 року №727/98" передбачено,
що суб'єкт малого підприємництва
звільняється від плати (податку) на
землю лише за земельні ділянки, які
використовуються ним для провадження
підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1 статті 320
Цивільного кодексу власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Вказане
положення також стосується
використання майна, яка надається в
оренду підприємцем на спрощеній
системі оподаткування.

Правове регулювання орендних відносин
в Україні здійснюється згідно з
Цивільним кодексом України від 16.01.2003 р.
№435-IV (далі - ЦК України) та
Господарським кодексом України від
16.01.2003 р. № 436-IV (далі - ГК України).

Відповідно до Господарського кодексу
Укоаїни орендою є передача за
договором однією стороною
(орендодавцем) другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності (ст. 283 ГК
України). Орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності. Розмір
орендної плати може бути змінений за
погодженням сторін, а також в інших
випадках, передбачених законодавством.
Орендар має право вимагати зменшення
розміру орендної плати, якщо через
обставини, за які він не відповідає,
змінилися передбачені договором умови
господарювання або істотно погіршився
стан об'єкта оренди. Орендна плата
встановлюється у грошовій формі.
Залежно від специфіки виробничої
діяльності орендаря орендна плата, за
згодою сторін, може встановлюватися в
натуральній або грошово-натуральній
формі.

Нерухоме майно передається в
користування (оренду) суб'єктам
господарської діяльності на підставі
договору оренди. Глава 53 ЦК України
регламентує, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Договір оренди майна без визначення
орендної плати (істотна умова договору
оренди), яка призначається самостійно
та за домовленістю орендодавця та
орендаря, вважається недійсним. Тобто
при укладенні господарського договору
(договору оренди) сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити предмет, ціну
та строк дії договору.

В ході судового розгляду справи
позивачем не надано суду доказів
укладання договорів оренди нежитлових
приміщень, що знаходяться на належній
йому на праві власності земельної
ділянці у АДРЕСА_2, з іншими суб'єктами
господарювання.

Відсутність отримання доходу від
здійснення підприємницької діяльності
щодо надання послуг оренди нежитлових
приміщень підтверджується долученими
до матеріалів справи відомостями з
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених доходів ФОП ОСОБА_3 (код
НОМЕР_2) від 11.02.2014 року.

Так, відповідно до Довідника ознак
доходів затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 24.12.2010р. №1020 "Про
затвердження форми Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма №1ДФ) та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку» дохід від надання майна в
лізинг, оренду або суборенду
обліковується за кодом ознаки "106".

При досліджені відомостей з
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених доходів ФОП ОСОБА_3 (код
НОМЕР_2) встановлено відсутність
отримання доходу від надання послуг
оренди за 2010-2013 роки.

Таким чином, матеріалами справи не
підтверджується факт використання
належної позивачу земельної ділянки в
рамках підприємницької діяльності,
доходи від провадження якої
оподатковуються єдиним податком.

Разом з тим, згідно зі ст.271 Податкового
кодексу України базою оподаткування є:
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом;
площа земельних ділянок, нормативну
грошову оцінку яких не проведено.

Щодо правильності нарахування
контролюючим органом суми грошового
зобов'язання, суд зазначає таке.

Ставка податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено (незалежно від місця
знаходження), встановлюється в розмірі
1 відсотка від їх нормативної грошової
оцінки (ст.274 Податкового кодексу
України). У випадку, якщо грошова оцінка
не проведена, ставки податку
затверджуються відповідними
сільськими, селищними, міськими радами,
виходячи із середніх ставок податку,
визначених Кодексом (ст.275 Податкового
кодексу України).

Відповідно до п.286.1 ст.286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Законодавство України покладає на
органи державної податкової служби
обов'язок нарахування фізичним особам,
у власності яких перебуває земельна
ділянка, плати за землю.

Зі спірного податкового
повідомлення-рішення вбачається, що
нарахування позивачу земельного
податку було проведено відповідно до
п.274.1 статті 274 та п.286.5 ст.286 Податкового
кодексу України та виходячи з даних
витягу з технічної документації про
нормативно-грошову оцінку Управління
Держкомзему у м.Рівне від 17.05.2011р. № 04-713
гр. Так, станом на 01.01.2009р. грошова
оцінка обумовленої земельної ділянки
становить 594746,56 грн., а станом на 01.01.2012р.
- 629836,61 грн.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року
в Управління Держземагенства у
м.Рівному Рівненської області
витребувано витяги з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки площею 0,1220 га
по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2) на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серія ЯЗ №210345 від
08.09.2009 р. за період 2009-2012 р.р.

На виконання вимог ухвали від 13.01.2014
року управлінням Держземагенства у
м.Рівному Рівненської області надано
витяги з технічної документації про
нормативну грошову оцінку належної
позивачу на праві власності земельної
ділянки площею 0,1220 га по АДРЕСА_2, у яких
зазначено, що нормативна грошова
оцінка даної земельної ділянки станом
на 01.01.2009р. становить 495622,14 грн., а станом
на 01.01.2012р. - 524863,84 грн.

Таким чином, беручи до уваги дані
витягу з технічної документації про
нормативно-грошову оцінку Управління
Держкомзему у м.Рівне від 17.05.2011р. №04-713
гр., відповідачем було невірно
визначено для позивача суму грошового
зобов'язання за платежем "земельний
податок".

Відповідно до ст.19-1 Податкового
кодексу України контролюючі органи (у
т.ч. податкові органи) виконують
функції, зокрема, за достовірністю,
повнотою нарахування та сплати
податків, зборів, платежів.

Згідно з п.286.5 ст.286 Податкового кодексу
України нарахування фізичним особам
сум податку проводиться контролюючими
органами, які видають платникові до 1
липня поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статтею 58 цього
Кодексу.

Таким чином законодавець наділив
контролюючий орган (податкову службу)
дискреційними повноваженнями щодо
нарахування сум земельного податку.

Суд не вправі підміняти податковий
орган та приймати рішення щодо зміни
підстав застосування та розміру
податкового зобов'язання.

З огляду на вказане, право відповідача
на вчинення дій з нарахування та
визначення грошового зобов'язання по
сплаті земельного податку є
дискреційним повноваженням, а тому
визначення судом сум такого грошового
зобов'язання буде нічим іншим як формою
втручання в дискреційні повноваження
державного органу.

При цьому, суд зазначає, що вчинення
державним органом чи його посадовою
особою дій у межах компетенції, але
непередбаченим способом, у
непередбаченій законом формі або з
виходом за межі компетенції є
підставою для визнання таких дій та
рішень, прийнятих у процесі їх
здійснення, протиправними та
незаконними.

Враховуючи вищенаведене, податкове
повідомлення - рішення ДПІ у м.Рівному
Рівненської області ДПС № від
12.06.2012 року судом першої інстанції
обгрунтовано визнано протиправним та
скасовано.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"12" березня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,33021

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби вул.Відінська ,
8,м.Рівне,33023

- ,