Справа № 569/4274/14-а
Суддя: Сидорук Є. І. Є. І.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/4274/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2014 року
м. Рівне

Рівненський міський суд

в складі головуючого судді
Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача Мірошник Д.В.

представників третіх осіб ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Рівненської міської ради та третіх
осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
Управління Держземагентства у м.
Рівному про визнання частково
нечинним та скасування рішення
Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001
року , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Рівненської міської ради та третіх
осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
Управління Держземагентства у м.
Рівному про визнання частково
нечинним та скасування рішення
Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001
року.

В судовому засіданні позивачка та
представник позивача позов підтримали
та суду пояснили, що позивачі та третя
особа на стороні позивача ОСОБА_6 є в
рівних частках співвласниками
будинковолодіння АДРЕСА_1. Вони є також
співвласниками і присадибної
земельної ділянки площею 0,1000 га по
даній адресі, на час приватизації якої
межі даної земельної ділянки від точки
Г до точки А проходили по суміжності з
землями міста (проїзд) по існуючій
огорожі в північно-східному напрямку
на протязі 31,98 м.

Співвласниками будинковолодіння по
АДРЕСА_2 є треті особи на стороні
відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Рішенням
виконкому Рівненської районної Ради
депутатів трудящих № 296 від 18.07.1967 р.
була виділена під будівництво даного
житлового будинку земельна ділянка
площею 0,06 га, однак оскаржуваним в
частині рішенням Рівненської міської
ради № 596 від 26.12.2001 р. була передана їм
у власність земельна ділянка загальною
площею 617 кв.м., що є більшої площі, ніж
була виділена під забудову будинку та
частина якої є розташована на місцях
загального користування - АДРЕСА_1
Посилаючись на порушення прав
позивачки щодо неможливості належним
чином користуватися належними їй на
праві власності частині будинку та
земельної ділянки, пов»язаної з
відсутністю заїзду на подвір»я з
АДРЕСА_1 та позбавленням права
позивачки як громадянки України
користуватися місцями загального
користування - проїздом по АДРЕСА_1,
просять скасувати та визнати частково
нечинним рішення Рівненської міської
ради № 596 від 26.12.2001 року „Про передачу
земельних ділянок у приватну власність
та надання їх у постійне користування "
, а саме в частині передачі у власність
ОСОБА_8 земельної ділянки площею 309 кв.м.
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_2 (п.21 додатку до рішення міської
ради № 596 від 26.12.2001 р.) та в частині
передачі у власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 308 кв.м. для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_2 (п.22 додатку до рішення міської
ради № 596 від 26.12.2001 р. Вважають, що
позивачкою пропущено строк звернення
до суду з позовом з поважних причин та
просять суд його поновити. На
обгрунтування поважності причин
пропуску строку звернення до суду
покликаються на те, позивачка
дізнались про передачу спірного
проїзду у приватну власність третім
особам та отримала документи, на
підставі яких було прийняте
оскаржуване рішення по адвокатському
запиту лише в жовтні 2013 року. Просять
поновити процесуальний строк
звернення до суду та задовольнити
адміністративний позов повністю.

Представник Рівненської міської ради
позов не визнала, вважає що оскаржуване
в частині рішення прийняте відповідно
до вимог чинного на той час
законодавства та на підставі
позитивного висновку Управління
містобудування та архітектури, однак
не змогла пояснити причин передачі у
власність третім особам земельної
ділянки більшої площі, чим їм було
виділено під забудову. Просить в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Представник третіх осіб на стороні
відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду
пояснив, що його довірителі є
співвласниками будинковолодіння
АДРЕСА_2. На час початку будівництва
будинку АДРЕСА_1 , співвласником якого з
2008 року є позивачка, дійсно існував
проїзд по цій вулиці. Рішенням
Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001
року (п.21 та п.22 додатку до рішення ) було
передано у приватну власність третім
особам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельні
ділянки площею 309 кв.м. та 309 кв.м. Вважає,
що в задоволенні адміністративного
позову необхідно відмовити, оскільки
це є спір про право і він повинен
розглядатись в порядку цивільного
судочинства, позивачкою пропущений
строк звернення до суду, про що ним
подано письмову заяву, спір вже
розглядався комісією із земельних
спорів в 2004 році за участю третьої
особи на стороні позивача ОСОБА_6

Представник третьої особи на стороні
відповідача Управління Держкомзему
вважає, що адміністративний позов не
підлягає до задоволення, право
позивачки оскаржуваним в частині
рішенням Рівненської міської ради не
порушено і нею пропущений строк
звернення до суду.

Представник третьої особи на стороні
відповідача - УКБ Рівненського
міськвиконкому подав суду заяву з
проханням справу розглядати за їх
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі , дослідивши
матеріали справи вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_5 є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 15.04.2008 року державним
нотаріусом Рівненської державної
нотаріальної контори Любинською Л.І. та
зареєстрованого в реєстрі за № 1-369,
позивачка ОСОБА_5 є власником ? частини
будинковолодіння АДРЕСА_1 . Іншим
співвласником даного будинковолодіння
є третя особі на стороні позивача -
ОСОБА_6

Із досліджених судом копії Державного
акту на право власності на земельну
ділянку, копії договору дарування,
плану та протоколу обстеження і
погодження меж земельної ділянки по
АДРЕСА_1 встановлено, що позивачка та
ОСОБА_6 є співвласниками присадибної
земельної ділянки площею 0,1000 га по
АДРЕСА_1, межа якої від точки Г до точки
А проходить по суміжності з землями
міста (проїзд) по існуючій огорожі в
північно-східному напрямку на протязі
31,98 м.

Земельна ділянка для будівництва
будинку АДРЕСА_1 була відведена на
підставі рішення виконкому Ровенської
міської ради депутатів трудящих № 499
від 05.04.1952 р.

З дослідженого судом оригіналу
генерального плану земельної ділянки,
відведеної ОСОБА_13 для будівництва
будинку по АДРЕСА_1 та погодженого
Управлінням головного архітектора
м.Ровно 25.05.1962 р. вбачається наявність
проїзду по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка площею 0,6 га під
будівництво будинку АДРЕСА_2 була
відведена ОСОБА_14 рішенням виконкому
Ровенської районної Ради депутатів
трудящих за № 297 від 18.07.1967 р. , тобто
після відведення земельної ділянки
ОСОБА_13 для будівництва будинку
АДРЕСА_1.

На даний час співвласниками
будинковолодіння по АДРЕСА_2 є треті
особи на стороні відповідача - ОСОБА_8
та ОСОБА_7

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Другою
Рівненською державною нотаріальною
конторою 07.12.1996 р. та зареєстрованого в
реєстрі за № 1-2842 49/100 частин даного
будинковолодіння належить на праві
власності ОСОБА_8.

Відповідно до договору дарування,
посвідченого 02.02.1989 року Першою
Рівненською державною нотаріальною
конторою та зареєстрованого в реєстрі
за № 20516, власником 51/100 частин даного
будинковолодіння є третя особа -
ОСОБА_7.

Як вбачається з дослідженого судом
оригіналу довідки за № 01-20/1656 від
16.08.2002 р. , виданої Управлінням
містобудування та архітектури, згідно
топографічних планів, які знаходяться
в управлінні містобудування та
архітектури і виконані в 1973 р. та 1986
році, тобто до набуття права власності
третіми особами на будинковолодіння по
АДРЕСА_1 та до виділення ОСОБА_14 даної
земельної ділянки під будівництво
будинку АДРЕСА_2, передбачено тупіковий
під"їзд до земельної ділянки по
АДРЕСА_1, який відповідає
сьогоднішньому стану і надалі
залишається у загальному користуванні.

Судом встановлено, що при прийнятті
оскаржуваного в частині рішення
Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001
р. був в порушений встановлений
законом порядок безоплатної передачі
земельних ділянок у власність третім
особам ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Відповідно до статті 10 ЗК України (1991
р.). який був чинний на день прийняття
оскаржуваного в частині рішення
Рівненської міської ради, до відання
міських Рад народних депутатів у
галузі регулювання земельних відносин
на їх території належить передача
земельних ділянок у власність, надання
в користування, в т.ч. на умовах оренди.

Згідно положень ст.6 ЗК України (1991 р.)
громадяни України мають право на
одержання у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель (присадибна
ділянка). Безоплатно земельна ділянка
передається у власність громадян для
будівництва та обслуговування будинку,
в т.ч земельні ділянки, що були раніше
надані у встановленому порядку
громадянам для цієї мети, у межах
граничного розміру, визначеного ст.67
цього Кодексу.

Відповідно до статі 17 ЗК України
передача земельних ділянок у власність
Радами народних депутатів, що була
раніше надана громадянину, провадиться
за місцем розташування цієї ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель (присадибна ділянка) у
розмірах, згідно із ст.57 і ст.67 цього
Кодексу.

Як вбачається з виписки із рішення № 296
від 18.07.1967 р. виконкому Рівненської
районної Ради депутатів трудящих, під
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_2 була відведена земельна
ділянка площею 0,06 га. Тобто, треті особи
на стороні відповідача ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 мали право безоплатно отримати
у власність земельну ділянку для
обслуговування належного їм на праві
спільної часткової власності будинку
АДРЕСА_2 площею 0, 06 на, а для отримання
ними у власність земельної ділянки
більшої площі, що мало місце в даному
випадку, передбачалось розроблення
проекту відведення такої земельної
ділянки, погодження її меж з
відповідними органами та передачі
проекту відведення на розгляд
відповідної ради для вирішення питання
про передачу у приватну власність, що
виконано не було.

Окрім цього судом встановлено, що
оскаржуване в частині рішення
Рівненської міської ради № 596 від
26.12.2001 р. суперечить положенню ч.4
статті 4 ЗК України, згідно якої не
можуть передаватись у колективну та
приватну власність землі загального
користування населених пунктів
(майдани, вулиці, проїзди, шляхи,
набережні, тощо).

З досліджених Державних актів про
право власності на земельні ділянки
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та плану розподілу
земельної ділянки по АДРЕСА_2, що є
додатком до рішення Рівненської
міської ради від 26.12.2001 р. п.22 дод. 1,
судом встановлено, що частини
земельних ділянок площами 309 кв.м. та 308
кв.м, які передані у власність ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 відповідно, розташовані на
місці загального користування, а саме
проїзді по АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст.22 ЗК України
(1991 р.) право власності на землю виникає
після встановлення землевпорядним
організаціями меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право, яким є
Державний акт про право власності (ст.23
ЗК України).

10.02.2005 р. був виданий Державний акт про
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 (серія ЯА № 059309) на ім»я ОСОБА_7.

Державний акт про право власності
ОСОБА_8 на земельну ділянку по АДРЕСА_2
не видавався.

Як вбачається з протоколу обстеження і
погодження меж земельної ділянки, яка
передається у приватну власність
ОСОБА_7 від 24.04.2002 р., ОСОБА_13 який
зазначений суміжним землевласником,
межі даної земельної ділянки не
погоджував.

Суд критично відноситься до пояснень
представника третіх осіб ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 щодо того, що спір щодо межі
земельної ділянки, яка передавалась у
власність ОСОБА_7 вирішувався на
засіданні комісії з питань вирішення
земельних спорів, про що ОСОБА_6 було
відомо і відповідно позивачкою без
поважних причин пропущено строк
звернення до суду.

Як вбачається з дослідженої судом
копії витягу з протоколу № 13 від 04.10.2004
р. засідання комісії з питань вирішення
земельних спорів щодо меж земельних
ділянок, власник земельної ділянки та
будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 присутнім на
засіданні комісії не був. Будь-яких
доказів повідомлення ОСОБА_6 про час та
місце проведення засідання даної
комісії та повідомлення ОСОБА_6 про
результати прийнятого рішення на
засіданні цієї комісії, ні відповідач,
на треті особи на стороні відповідача,
суду не надали.

Оцінюючи зміст прийнятого комісією з
питань вирішення земельних спорів
рішення, суд прийшов до висновку, що він
не містить правових підстав для
погодження межі переданої у власність
ОСОБА_7 земельної ділянки, яка
проходить по місцях загального
користування проїзду АДРЕСА_2.

Аналізуючи наявні в справі докази, в
тому числі і правовстановлювальні
документи на домоволодіння АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, суд вважає, що присадибна
ділянка по АДРЕСА_2 та присадибна
ділянка по АДРЕСА_1 не мали та не можуть
мати спільної межі, оскільки
розташовані навпроти одна одної
АДРЕСА_1.

Частина 3 статі 120 ЗК України
встановлює, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю чи
споруду кількома особами, право на
земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

Стаття 6 КАС України встановлює право
кожної особи в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до
адміністративного суду , якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб"єкта владних повноважень порушені
її права, свободи та інтереси.

Згідно частини 3 статті 1 ЗК України
використання власності на землю не
може завдавати шкоди правам і свободам
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію і
природні якості землі.

Відповідно до п. г) ч.3 ст.152 ЗК України
одним із шляхів захисту прав громадян
на земельні ділянки є визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до статті 2 частини 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб"єктів владних
повноважень.

Враховуючи, що оспорюване в частині
рішення прийняте з порушенням вимог
Земельного Кодексу України (1991 р.),
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 передано у власність
частину проїзду по АДРЕСА_2 площею 17
кв.м., що у свою чергу призвело до
порушення прав позивачки, як
співвласника будинку, присадибної
ділянки, до яких вона має право
під»їзджати даним проїздом та має
право, як громадянка України, вільно
користуватися землями загального
користування для проходу та проїзду.

Відповідно до ст. 17 КАС України - в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бедіяльності суб"єкта владних
повноважень обов"язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покаладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає безпідставним посилання
представника третіх осіб ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 щодо того, що даний спір повинен
розглядатись в порядку цивільного
судочинства. Так, рішенням
Конституційного суду України по справі
№ 1-6/2010 від 01.04.2010 р. вирішено, що
положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України
стосовно поширення компетенції
адміністративних судів на спори
фізичних чи юридичних осіб із
суб"єктами владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії, дій чи
бездіяльності слід розуміти так, що до
публічно-правових спорів на які
поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб"єктом владних
повноважень, пов"язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності. Дане
рішення є обов"язковим до виконання на
території України, остаточним та таким,
що не може бути оскаржене.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов"язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення
суб»єкта владних повноважень і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.11, 71, 159-161 КАС України, суд -

п о с т а
н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_5 -
задовольнити.

Визнати частково нечинним та
скасувати рішення Рівненської
міської ради № 596 від 26.12.2001 року " Про
передачу земельних ділянок у
приватну власність та надання їх у
постійне користування", а саме в
частині передачі у власність
ОСОБА_8 земельної ділянки площею 309 кв.м.
для обслуговування житлового будинку ,
господарських будівель та споруд
по АДРЕСА_2 ( п. 21 додатку до рішення
міської ради № 596 від 26.12.2001 року) та
в частині передачі у власність
ОСОБА_7 земельної ділянки площею 308
кв.м. для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд по АДРЕСА_2 ( п. 22 додатку до
рішення міської ради № 596 від 26.12.2001
року).

У зв"язку із застосуванням ч. 3 ст. 160 КАС
України апеляційна скарга на постанову
суду може бути подана протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови до
Житомирського адміністративного
апеляційного суду через Рівненський
міський суд.

Суддя Рівненського міського суду
Сидорук Є.І.

Повний текст постанови виготовлено
03 червня 2014 року.

Суддя Рівненського міського суду
Сидорук Є.І.