Справа № 2а/0370/945/12
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Справа №
9104/90890/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Рибачука А.І., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі
Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2011 року по справі за позовом приватного
підприємця ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області про визнання неправомірним та
скасування рішення,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, приватний підприємець ОСОБА_1,
в квітні 2012 року звернулася в суд з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області в якому
просила скасувати рішення управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області №1625 від 29.03.2011 року про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності до органів Пенсійного фонду
України від 29 березня 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що оскаржуване рішення
винесене на підставі частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», хоча зазначену норму
було виключено згідно до Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно
накладення фінансових санкцій із
застосуванням норм закону, яка
втратила чинність, є недопустимим.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2011 року в справі №2а/0370/945/11
адміністративний позов було
задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням управлінням Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
10 квітня 2011 року в справі №2а/0370/945/11 та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, апелянт посилається на частини
5 та 6 пункту 7 розділу VIII Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області слід залишити без задоволення,
а оскаржувану постанову без змін. При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем за 2008 рік не подавалась
відомість, що використовується в
системі персоніфікованого обліку, а
саме: форма «Індані-СПД». Цей факт було
зафіксовано в Акті №833 від 29.03.2012 року
складеному уповноваженою особою
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі
Волинської області.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106
закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон N 1058-IV) в
редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року,
було передбачено застосування
виконавчими органами ПФУ до
страховиків за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ фінансових санкцій, а саме
накладення штрафу у встановленому
розмірі.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон N 2464-VI) наведена вище норма
матеріального права із Закону N 1058-IV
була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону N 2464-VI стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язаної із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону N 1058-IV та абзаців
п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону N 2464-VI.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року (N 21-367а12).

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі
Волинської області є
неаргументованими та в їх задоволенні
слід відмовити.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2011 року в справі №2а/0370/945/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
А.І. Рибачук

В.В. Клюба