Справа № 806/1350/14
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 р.
м.Житомир справа №
806/1350/14

категорія 10.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Галайба
І.Б.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Крилова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області про визнання протиправними та
скасування рішень

встановив:

20 березня 2014 року до Житомирського
окружного адміністративного суду
звернулась фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 із позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області про визнання протиправними та
скасування рішень №92 від 12 березня 2014
року у розмірі 2440 грн 58 коп. та №93 від 12
березня 2014 року у розмірі 874 грн 17 коп.

У позовній заяві ФОП ОСОБА_1 вказала, що
УПФУ в м.Бердичеві та Бердичівському
районі було проведено перевірку щодо
правильності нарахування, обчислення
та сплати платежів до Пенсійного фонду
України. За результатами перевірки
відповідачем складено акт №35 від 12
березня 2014 року. На підставі вказаного
акту перевірки УПФУ в м.Бердичеві та
Бердичівському районі прийнято
рішення від 12 березня 2014 року №92, яким
застосовано фінансові санкції за
неподання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку у розмірі 2450
грн 58 коп. та рішення від 12 березня 2014
року, яким застосовано фінансові
санкції за неподання відомостей, що
використовуються у системі
персоніфікованого обліку у розмірі 874
грн 17 коп. Просить визнати
протиправними та скасувати рішення від
12 березня 2014 року №92 та рішення від 12
березня 2014 року №93 повністю.

Ухвалами судді Житомирського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2014 року відкрито провадження у
даній справі та призначено справу до
судового розгляду.

Позивач позовні вимоги підтримала та
просила адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.
Пояснила у судовому засіданні, що
звітність до органів Пенсійного фонду
України подана була вчасно, тому
підстав застосовувати фінансові
санкції у відповідача не було. Крім
того в обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що норми
закону, які були застосовані
відповідачем при прийнятті спірних
рішень, а саме: пункт 5 частини 9 статті
106 Закону України від 9 липня 2003 року
№1058-ІV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон України №1058-ІV), втратили
чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з
прийняттям Закону України від 8 липня
2010 року №2464-VІ "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", а тому
їх застосування є неправомірним.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти заявлених вимог
заперечував та просив відмовити у їх
задоволенні з підстав, що викладені в
письмових запереченнях на позов
(а.с.36-38).

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, з'ясувавши
обставини у справі та перевіривши їх
доказами, приходить до висновку про
задоволення адміністративного позову
з наступних підстав.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
перебуває на обліку як платник
страхових внесків в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області.

12 березня 2014 року працівниками УПФУ в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
правильності нарахування, обчислення
та сплати платежів до Пенсійного фонду
України.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт №35 від 12
березня 2014 року (а.с.14). Під час
перевірки встановлено факт неподання
позивачем відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, а саме: строк
подачі звітності за 2004 рік до 1 квітня
2005 року за 2005 рік до 1 квітня 2006 року,
фактично звіт подано 7 березня 2014 року,
чим порушено пункт 4 частини 2 статті 17
та частину 6 статті 21 Закону України
№1058-ІV та Порядок формування та подання
органам Пенсійного фонду України
відомостей про застраховану особу, що
використовуються в системі
загальнообов'язкового пенсійного
страхування, затвердженого постановою
Пенсійного фонду України від 10 червня
2004 року №7-6, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 10 серпня
2004 року за №1000/9599 (далі - Порядок
№1000/9599).

На підставі вказаного акту перевірки
начальником УПФУ в м.Бердичеві та
Бердичівському районі, на підставі
абзаців п'ятого та шостого пункту 7
Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України №2464-VI та
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України №1058-ІV прийнято рішення від 12
березня 2014 року №92, яким до ФОП ОСОБА_1
застосовано фінансові санкції за
неподання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2004 рік у
розмірі 2450 грн 58 коп. та рішення від 12
березня 2014 року, яким застосовано
фінансові санкції за неподання
відомостей, що використовуються у
системі персоніфікованого обліку за 2005
рік у розмірі 874 грн 17 коп. (а.с.15-18).

Надаючи оцінку спірним рішенням, суд
виходить з наступного.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України №1058-IV. Зазначеним
Законом визначалися платники
страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Обов'язок страхувальника подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом було встановлено пунктом 4
частини 2 статті 17 Закону України №1058-IV.

Порядок та строки подачі звітності, в
тому числі, відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку було
встановлено Порядком №1000/9599, який
втратив чинність 1 січня 2010 року, та на
який посилається відповідач в акті
перевірки.

Відповідальність за ненадання органам
Пенсійного фонду України звітності та
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку, було
встановлено пунктом 5 частини 9 статті
106 Закону України №1058-IV, а саме: за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до частини 13 статті 106
Закону України №1058-IV про нарахування
пені та накладення штрафів,
передбачених частинами 9 та 10 цієї
статті, посадові особи виконавчих
органів Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, виносять рішення, які протягом
трьох робочих днів із дня їх винесення
надсилаються страхувальнику, банку чи
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій; суми пені та штрафів,
передбачених частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення.

Отже, вчинення страхувальником дій
(бездіяльності), щодо яких Законом
України №1058-IV, зокрема приписами
частин 1-9 статті 106, до 1 січня 2011 року
було передбачено відповідальність у
вигляді штрафних санкцій, не має
наслідком автоматичного нарахування
штрафних санкцій та обов'язку
страхувальника по сплаті таких санкцій
на відміну від страхових внесків,
нарахування та сплата, яких
здійснюється страхувальником
самостійно. Обов'язковою юридичною
передумовою для сплати штрафних
санкцій є рішення уповноважених
посадових осіб про застосування
штрафних санкцій. Відповідно обов'язок
по сплаті штрафних санкцій нарахованих
органом Пенсійного фонду, виникає у
страхувальника лише після винесення
посадовою особою виконавчих органів
Пенсійного фонду рішення про
застосування відповідних штрафних
санкцій.

З 1 січня 2011 року Законом України №2464-VI
зі статті 106 Закону України №1058-VI були
виключені частини 1-9, які регулювали, в
тому числі, застосування до
страхувальників фінансових санкцій.

Разом з тим, відповідно до абзацу
п'ятого пункту 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
№2464-VI, що набрав чинності з 1 січня 2011
року, стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Таким чином, органи Пенсійного фонду
після 1 січня 2011 року наділені
повноваженнями щодо стягнення
заборгованості зі сплати відповідних
штрафних санкцій нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі штрафних санкцій, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
за умови винесення посадовою особою
органу Пенсійного фонду рішення про
застосування штрафних санкцій до 1
січня 2011 року.

Застосування після 1 січня 2011 року
штрафних санкцій передбачених
приписами частин 1-9 статті 106 Закону
України №1058-IV, які втратили чинність 1
січня 2011 року, є порушенням принципу
закріпленого частиною другою статті 58
Конституції України, відповідно до
якого, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як було встановлено судом, рішення №92
та №93 від 12 березня 2014 року були
винесені відповідачем щодо
правовідносин, які виникли протягом
2004-2005 років, та після набрання чинності
Законом України №2464-VI, яким було
скасовано відповідальність
страхувальника за вчинення
відповідних дій (бездіяльності).

Таким чином, зазначені рішення
винесені відповідачем у порушення
принципу зворотної дії в часі законів
та інших нормативно-правових актів,
оскільки не може бути притягнено до
відповідальності особу на підставі
норми, яка втратила чинність на момент
винесення рішення про притягнення до
відповідальності.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що УПФУ в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
протиправно прийняло рішення від 12
березня 2014 року №92 та №93 про
застосування до позивача фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
звітності до органів Пенсійного фонду
України за 2004-2005 роки на підставі
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України №1058-IV, оскільки зазначена
норма Закону втратила чинність з 1
січня 2011 року згідно із Законом України
№2464-VI і не діяла на дату прийняття
відповідачем оскаржуваних рішень (12
березня 2014 року).

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України у постанові від 4
червня 2013 року у справі №21-170а13 дійшов
висновку, що нарахування після 1 січня
2011 року управлінням ПФУ на підставі
пункту 5 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-ІV позивачу штрафних
санкцій за несвоєчасне подання
звітності, граничний строк подання
якої настав до цієї дати, є
протиправним. Аналогічний висновок
щодо застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року (№ 21-367а12).

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Враховуючи
наведене адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятих рішень, а тому
суд задовольняє адміністративний
позов.

Керуючись статями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області №92 від 12 березня 2014 року про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, прийняте
відносно фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області №93 від 12 березня 2014 року про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, прийняте
відносно фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 182 грн 70 коп. на відшкодування
витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили у
порядку встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 20
травня 2014 р.