Справа № 826/19436/13-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Григорович П.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дієса» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів, картки відмови в прийнятті
митної декларації та зобов"язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дієса» (далі -
Позивач) звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (далі - Відповідач 1),
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
(далі - Відповідач 2) про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів №100270000/2013/700044/2 від 11.06.2013 року,
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№100270000/2013/40522, зобов»язання визначити
митну вартість за ціною договору,
стягнення з Державного бюджету
надмірно сплачених коштів в сумі 22 167,99
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
лютого 2014 року адміністративний позов
задоволено частково, визнано
протиправними та скасовано рішення про
коригування митної вартості товарів
№100270000/2013/700044/2 від 11.06.2013 року, картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №100270000/2013/40522.
В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, Відповідач 1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з»явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду повідомлені належним чином
відповідно вимог ст.35 КАС України.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

В червні 2013 на адресу Позивача надійшов
вантаж - печі мікрохвильові побутові,
торгової марки DAEWOO, нові, з живленням
від мережі 220В моделі: KOR-6L1BW у кількості
677шт., характеристики 30,5*41*53,5см,
потужність 700Вт, Об'єм -20л, без грилю,
електронне управління; KOG-6L35 у
кількості 677шт., характеристики
30*21*29,5см, потужність 700Вт, з грилем,
потужність грилю 1050Вт Об'єм - 20л,
механічне управління, придбані
Позивачем згідно
зовнішньоекономічного контракту на
поставку товарів №D06102010 від 06.10.2010 року,
укладеного між Позивачем та ДЕУ
Електронікс ДЕМЕ ФЗКО (попередня назва
- ДЕУ Електронікс ДЕМЕ ФЗЕ).

Згідно гр.44 митної декларації
№100270000/2013/201200 Позивачем під час митного
оформлення разом з митною декларацією
подано зовнішньоекономічний договір
(контракт), додаткову угоду до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) від 31.08.2011 року, додаткову
угоду до зовнішньоекономічного
договору (контракту) від 12.05.2011 року,
додаткову угоду до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) від 05.01.2013 року, декларацію
про відповідність, лист від Деу
Електронікс Корпорація з перекладом,
комерційний інвойс, пакувальний лист,
сертифікат про походження товару
загальної форми, коносамент (Bill of Lading),
екологічну декларацію, міжнародну
автомобільну накладну (CMR) №052072,
висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 04.10.2011 року, лист №916 від 06.06.2013 року
про страхування, Non-negotiable морський
транспортний документ, прайс-лист,
картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами, виписку з
бухгалтерської документації, договір
про надання послуг митного брокера, акт
про проведення огляду товарів,
внутрішній транспортний документ.

Митна вартість товарів заявлена
Позивачем за основним методом - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

11.06.2013 року Відповідачем прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів №100270000/2013/700044/2, яким
митну вартість товару, що імпортується,
скориговано із застосуванням
резервного методу відповідно ст.64
Митного кодексу України (далі - Кодекс).

Визначена митна вартість імпортованих
товарів ґрунтується на митній вартості
товару, подібного за якісними
характеристиками, митне оформлення
якого вже здійснено за митними
деклараціями від 20.03.2013 року
№100250000/2013/50777, від 18.04.2013 року
№500040001/2013/9678.

Також Відповідачем прийнято картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №100270000/2013/40522.

Коригування митної вартості товарів
здійснено Відповідачем 1 згідно ст.55
Кодексу у зв'язку із наданням
документів, які містять неповні
відомості (розбіжності), а саме: згідно
п.2.3 контракту від 06.10.2010 року №D06102010
ціни на товар включають в себе
вартість упаковки, маркування,
вартість завантаження, вартість
експортних митних процедур, але в
інвойсі та специфікації такі складові
митної вартості товарів відсутні, що
унеможливлює перевірку правильність
визначення митної вартості самого
товару; в прас-листі продавця
обумовлено комерційні умови поставки,
що суперечить самій суті прайс-листа як
комерційної пропозиції продавця, що
розповсюджується на необмежену
кількість потенційних покупців.

Також Відповідач посилається на
інформаційні ресурси, які знаходяться
у віданні митного органу та відомості,
а також дані, оброблені під час
декларування товарів іншими, аніж
Позивач особами.

Отже, митну вартість товарів визначено
із застосуванням митної вартості
подібних (аналогічних) товарів на
підставі МД від 20.03.2013 року
№100250000/2013/50777, від 18.04.2013 року
№500040001/2013/9678.

Згідно ст.9 Конституції України чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Пунктом 2 параграфу (а) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року (далі - Угода) визначено, що
оцінка імпортованого товару для митних
цілей повинна базуватися на дійсній
вартості імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно п.2 параграфу (b) статті VII
Угоди під «дійсною вартістю» слід
розуміти ціну, за яку, під час та в
місці, визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи
аналогічний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути
визначена відповідно до параграфу (b)
цього параграфа, оцінка для митних
цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити (п.2
параграфу (с) статті VII Угоди).

Згідно ч.1 ст.246 Кодексу метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Частиною 1 статті 248 Кодексу визначено,
що митне оформлення розпочинається з
моменту подання митному органу
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
митним органом від декларанта або
уповноваженої ним особи електронної
митної декларації або електронного
документа, який відповідно до
законодавства замінює митну
декларацію.

Відповідно ч.1 ст.257 Кодексу
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. При застосуванні
письмової форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Положеннями ст.264 Кодексу встановлено,
що митна декларація приймається для
митного оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Факт прийняття митної
декларації засвідчується посадовою
особою митного органу, яка її прийняла,
шляхом проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ст.54
Кодексу).

Відповідно частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Згідно ст.49 Кодексу митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Статтею 57 Кодексу передбачено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Відповідно положень ст.53 Кодексу
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі, якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що Позивачем до митного оформлення
імпортованих товарів надано всі
передбачені законом документи у
підтвердження заявленої митної
вартості.

На підставі вимог ч.3 ст.53 Кодексу
митним органом запропоновано Позивачу
надати протягом 10 календарних днів
додаткові документи: каталоги,
специфікації, прейскуранти,
прайс-листи виробника товарів,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформацію про
вартість товару або сировини, виписку з
бухгалтерської документації та інші
(за наявності) платіжні/бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару.

Проте, виписка з бухгалтерської
документації та прайс-лист вже
надавалися декларантом Відповідачу 1
разом із митною декларацією від
№100270000/2013/201200.

Позивач вказує, що додатково
витребувані митним органом документи
ним не надані, оскільки митним органом
в оскаржуваному рішенні не викладено
обставин підробки або неточностей
(розбіжностей) в поданих до митного
оформлення документах.

Поставка товарів від постачальника до
Позивача здійснювалась на умовах CIF
ILLYCHEVSK.

Вартість товару, яка оплачена
Позивачем на даних умовах поставки,
включає в себе: вартість упаковки,
маркування, вартість завантаження,
вартість експортних митних процедур.

Таким чином, висновок Відповідача про
необхідність додаткового зазначення
вказаних складових митної вартості в
інвойсі та специфікації є
необґрунтованим.

Прайс-лист містить в собі назву
компанії, що здійснює продаж товарів,
моделі товару, вартість товару,
мінімальне замовлення товару, країну
виробництва, строк дії прайс-листа,
умови поставки товару, умови оплати
товару тощо.

Чинним законодавством не передбачено
чіткого переліку реквізитів, які має
містити прайс-лист, а тому жодна
інформація, викладена в прайс-листі ДЕУ
Електронікс ДЕМЕ ФЗКО від 01.01.2013 року,
не суперечить його суті.

Отже, колегія суддів дійшла висновку
про обґрунтованість та законність
рішення суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
визнання протиправними та скасування
рішення Відповідача 1 про коригування
митної вартості товарів від 11.06.2013 року
№100270000/2013/700044/2/2 та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №100270000/2013/40522.

Також суд першої інстанції правомірно
відмовив в задоволенні позовних вимог
щодо зобов»язання митного органу
визначити митну вартість за ціною
договору, оскільки визначення митної
вартості товарів віднесено до
дискреційних повноважень такого
органу.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету
надмірно сплачених коштів в сумі 22 167,99
грн, то вони задоволенню не підлягають,
оскільки механізм повернення таких
коштів врегульовано Порядком
повернення платникам податків митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженим наказом Державної митної
служби України від 20.07.2007 року №618,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 року за №1097/14364.

Проте, в матеріалах відсутні докази
подання Позивачем митному органу
відповідної заяви та відповідних
підтверджуючих документів.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Костюк Л.О.