Справа № 825/1657/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1657/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до начальника
Управління Державної казначейської
служби України у м. Чернігові
Чернігівської області Пустовіт В.М. про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
начальника Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області
Пустовіт В.М. (далі - відповідач), в якому
просить суд визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови виконання
виконавчого листа по справі № 2-а-430/10,
виданого 03.03.2014 Деснянським районним
судом м. Чернігова на примусове
виконання ухвали Деснянського
районного суду м. Чернігова від 18.12.2013
про стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради на його користь невиплаченої
грошової допомоги до 05.05.2009 в розмірі 3554
грн. та зобов'язати відповідача
прийняти до виконання виконавчий лист
по справі № 2-а-430/10, виданий 03.03.2014
Деснянським районним судом м.
Чернігова.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що 18.12.2013 ухвалою
Деснянського районного суду м.
Чернігова здійснено зміну способу
виконання судового рішення від 30.10.2012 у
справі № 2-а-430/10 та стягнуто з
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради на його
користь невиплачену грошову допомогу
до 05.05.2009 в розмірі 3554 грн. 01.04.2014 позивач
звернувся до Управління державної
казначейської служби України в м.
Чернігові Чернігівської області із
заявою про виконання вказаного
виконавчого листа, однак отримав
відмову. Вважає, що виконавчий документ
видано після набрання чинності Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» - 03.03.2014, тому
саме відповідач, на його думку, має
прийняти його до виконання.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином, позивач надав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримує та просить їх
задовольнити. Відповідач надав
заперечення, в яких просив розгляд
справи провести у відсутності його
представника та виклав свою позицію
проти доводів позивача та просить суд
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
відповідач діяв в межах та в порядку,
визначеному чинним законодавством
України.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності сторін за наявними в
матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини першої статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

У відділі примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Чернігівській
області знаходився на виконанні
виконавчий лист № 2-а-430/10, виданий 29.11.2012
Деснянським районним судом м.
Чернігова про зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради здійснити перерахунок та виплату
разової грошової допомоги до 05.05.2009.

18.12.2013 ухвалою Деснянського районного
суду м. Чернігова змінено спосіб
виконання судового рішення у справі №
2-а-430/10 та стягнуто з Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради на користь позивача невиплачену
грошову допомогу до 05.05.2009 в розмірі 3554
грн.

03.03.2014 Деснянським районним судом м.
Чернігова видано виконавчий лист про
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради на користь позивача - 3554грн. (а.с.7).

01.04.2014 позивач звернувся до Управління
державної казначейської служби
України в м. Чернігові Чернігівської
області із заявою № 72 про виконання
виконавчого листа по справі № 2-а-430/10,
виданого 03.03.2014 Деснянським районним
судом м. Чернігова на примусове
виконання ухвали Деснянського
районного суду м. Чернігова від 18.12.2013
(а.с.8)

Листом № 04-05/1040 від 07.05.2014 Управління
Державної казначейської служби
України в м. Чернігові Чернігівської
області позивачу повернуто виконавчий
документ без виконання, з посиланням на
те, що вище зазначені виконавчі
документи не підлягають виконанню
органом Казначейства в силу пункту 3
розділу II Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень»(а.с.9).

На думку позивача, така позиція
відповідача є протиправною та такою, що
порушує його права.

Спірні правовідносини даного
адміністративного позову регулюються
нормами Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
від 05.06.2012 № 4901.

Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень», який
відповідно до пункту 1 його Прикінцевих
та перехідних положень набрав чинності
з 1.01.2013, встановлює гарантії держави
щодо виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження», та особливості їх
виконання.

Статтею 2 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
визначено, що держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є: -
державний орган; - державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); -
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
«Про виконавче провадження», із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування,
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо виконання
судових рішень» від 19.09.2013 № 583, який
набрав чинності 16.10.2013, доповнено
розділ II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» пунктом 3 наступного
змісту: «Виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення».

Але цим Законом не встановлено порядок
виконання судових рішень, прийнятих до
набрання чинності цим Законом та за
якими змінено спосіб виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся із заявою про
виконання рішення суду до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області - 01.04.2014, тобто після набрання
16.10.2013 чинності Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо виконання судових
рішень».

Постанова Деснянського районного суду
м. Чернігова від 22.03.2010 скасована
постановою Вищого адміністративного
суду України від 30.10.2013, набрала
законної сили 13.11.2012, а виконавчий лист
на її виконання виданий судом - 29.11.2012,
тобто до набрання 01.01.2013 чинності
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень».

Суд не погоджується з позицією
позивача, що виконавчий документ
видано після набрання чинності Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» - 03.03.2014, тому
має бути прийнятий до виконання
Управлінням Державної казначейської
служби України у м. Чернігові
Чернігівської області, оскільки під
зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і спосіб, раніше встановлений і
не тягне за собою зміни рішення по суті.
Оскільки, ухвалою Деснянського
районного суду м. Чернігова було
змінено спосіб та порядок виконання
судового рішення, яке набрало законної
сили до набрання чинності Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», тому суд
вважає, що виконавчий документ у справі
№ 2-а- 43/10 не підлягає в даному випадку
виконанню відповідачем.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до положень пункту 2
вказаного Порядку виконавчі документи
- оформлені в установленому порядку
виконавчі листи судів та накази
господарських судів, видані на
виконання рішень про стягнення коштів,
а також інші документи, визначені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій) (пункт З Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників).?

Слід зазначити, що виконавчий лист № 2-
а-430/10 від 29.11.2012 по виконанню рішення
суду, спосіб якого змінено та оформлено
новий виконавчий лист від 03.03.2014, видано
Деснянським районним судом м.
Чернігова до набрання чинності Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Підпунктом 1 пункту 9 даного Порядку
встановлено, що орган Казначейства
повертає виконавчий документ
стягувачеві у разі, коли виконавчий
документ не підлягає виконанню органом
Казначейства.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що в цій частині позовних вимог слід
відмовити.

Щодо вимог про зобов'язання
відповідача прийняти до виконання
виконавчий лист по справі № 2-а-430/10,
виданий 03.03.2014 Деснянським районним
судом м. Чернігова, то відповідно до
статті 3 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Таким чином, прийняття та виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган
належить до виключної компетенції
суб'єкта, що реалізує державну політику
у сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Згідно з Рекомендаціями Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

З огляду на положення Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо компетенції адміністративного
суду, останній не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

За таких обставин суд не вбачає підстав
для задоволення вказаних вимог,
оскільки це є формою втручання у
дискреційні повноваження державного
органу.

Відповідно до частини другої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в той час як
позивачем не доведено протиправність
дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, оскільки такий спосіб
відновлення порушеного права
суперечить порядку, встановленому
законодавством України.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати з відповідача не
стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 94, 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1, - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко