Справа № 2270/7611/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/800/34551/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: прокурора - Зарудяної Н. О.,

представника позивачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

представника позивача Шаровечківської
сільської ради - Гуменюка Р. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Заступника
прокурора Хмельницької області, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 січня 2013 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року у справі за позовом прокурора
Хмельницького району Хмельницької
області в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_4, в
інтересах держави в особі
Шаровечківської сільської ради до
Державного реєстратора Хмельницької
районної державної адміністрації,
третя особа: Районне
кооперативно-державне міжгосподарське
будівельно-монтажне об'єднання
"Райагробуд", про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

До Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області звернувся
прокурор Хмельницького району
Хмельницької області в інтересах
ОСОБА_5, ОСОБА_4, в інтересах держави в
особі Шаровечківської сільської ради з
позовом до Державного реєстратора
Хмельницької районної державної
адміністрації про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 січня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року,
відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
прокурор та позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_4
звернулися з касаційними скаргами на
них, в яких просили рішення судів
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позов повністю.

В запереченнях третя особа просить
залишити скарги без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, представників позивачів,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційні скарги підлягають
задоволенню частково.

Судами встановлено, що на підставі
звернень мешканців гуртожитку,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, та
відповідно до норм Конституції України
та Закону України "Про прокуратуру"
прокуратурою Хмельницького району
Хмельницької області проведено
перевірку правомірності дій
державного реєстратора Хмельницької
районної державної адміністрації
ОСОБА_7 при вчинені запису
№ 4000218 від 28 квітня 2012 року.

За результатами перевірки встановлено,
що відповідачем вчинено запис
№ 4000218 від 28 квітня 2012
року, яким внесено зміни до статуту
Хмельницького районного
кооперативно-державного
міжгосподарського
будівельно-монтажного об'єднання
"Райагробуд," а саме: доповнено статут
п.п. 1.5., в якому зазначено, що об'єднання
є правонаступником державного
підприємства Хмельницького МПМК - 21.

Не погоджуючись із вказаним діями,
прокурор звернувся до
адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суди дійшли висновку, що
відповідач діяв у відповідності до
повноважень, наданих йому
законодавством, та в рамках закону.

Колегія суддів вважає висновки судів
передчасними.

Перевіряючи висновки судів стосовно
того, що подані третьою особою
документи на підтвердження її
правонаступництва Хмельницького МПМК -
21 та документи для реєстрації змін до
установчих документів відповідають
вимогам статті 106 ЦК України та Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", суд касаційної
інстанції зазначає таке.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" від 15
травня 2003 року, № 755-IV (далі - Закон №
755-IV) державний реєстратор відмовляє у
проведенні державної реєстрації змін
до установчих документів юридичної
особи за наявності підстав,
встановлених частиною першою статті 27
цього Закону.

Частиною першою статті 27 цього Закону
передбачено, що підставами для відмови
у проведенні державної реєстрації
юридичної особи є невідповідність
установчих документів вимогам частини
третьої статті 8 цього Закону,
відповідно до приписів якої установчі
документи (установчий акт, статут або
засновницький договір, положення)
юридичної особи повинні містити
відомості, передбачені законом.

Як вбачається зі змісту касаційних
скарг, Районне кооперативно-державне
міжгосподарське будівельно-монтажне
об'єднання "Райагробуд" зареєстровано в
Хмельницькому виконавчому комітету
районної ради народних депутатів 29
грудня 1991 року № 148 відповідно до його
статуту. В цьому статуті не вказано, що
дане підприємство є правонаступником
Хмельницького МПМК - 21.

Згідно зі статтею 37 ЦК Української РСР
від 18 липня 1963 року юридична особа
припиняється шляхом ліквідації або
реорганізації (злиття, поділу або
приєднання). При злитті і поділі
юридичних осіб майно (права і обов'язки)
переходить до нововиниклих юридичних
осіб. При приєднанні юридичної особи до
іншої юридичної особи її майно (права і
обов'язки) переходить до останньої.
Майно переходить в день підписання
передаточного балансу, якщо інше не
передбачене законом або постановою про
реорганізацію. Порядок ліквідації і
реорганізації юридичних осіб
визначається законодавством Союзу РСР
і постановами Ради Міністрів
Української РСР. Порядок ліквідації і
реорганізації кооперативних та інших
громадських організацій може бути
визначений їх статутами (положеннями).

За статтею 38 цього Кодексу припинення
державних організацій, що є юридичними
особами, провадиться тим органом, за
рішенням якого вони утворюються.

Кооперативні, а також
державно-колгоспні та інші
державно-кооперативні організації, що
є юридичними особами, припиняють свою
діяльність на підставах, зазначених у
законі і в статутах (положеннях) цих
організацій. Громадські організації,
що є юридичними особами, припиняють
свою діяльність на підставах,
зазначених в їх статутах.
Реорганізація (злиття, поділ,
приєднання) державно-колгоспних, інших
державно-кооперативних, кооперативних
та інших громадських організацій, що є
юридичними особами, допускається
тільки за рішенням загальних зборів їх
членів або зборів уповноважених (ст. 39
Кодексу).

Системний аналіз цих норм дає підстави
для висновку, що, вирішуючи питання про
правонаступництво, потрібно мати на
увазі, що запис в установчих документах
про правонаступництво має суттєве
значення для визначення
правонаступництва. Однак суттєве
значення мають також фактично
здійсненні організаційно-економічні
перетворення, з яким законодавство
пов'язує перехід майнових прав та
обов'язків, а саме: рішення власника
(власників), підписання передаточного
або розподільчого акту чи балансу.

Отже, у разі виникнення питань,
пов'язаних з правонаступництвом, слід
здійснити аналіз документів, що
стосується переходу прав і обов'язків
на майно (майнові права) чи його
відповідну частину.

Між тим, вирішуючи цей спір, суди не
перевірили такі документи, докази,
якими підтверджуються доводи судів не
знайшли свого відображення в судових
актах, що свідчить про неповноту
встановлення фактичних обставин
справи, та, як наслідок, питання щодо
правомірності дій державного
реєстратора щодо реєстрації змін до
установчих документів залишились не
дослідженими з достатньою повнотою.

Водночас, зі змісту рішень судів у
даній справі вбачається, що їх
висновки, про які касаційний суд
зазначав вище, ґрунтуються на
висновках, викладених у постанові
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року у справі 2а-7400/10/2270.

Відповідно до частини першої статті 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Однак при цьому судам також необхідно
враховувати вимоги частин четвертої та
п'ятої статті 11 КАС України щодо
необхідності офіційного з'ясування
всіх обставин справи і у відповідних
випадках витребовувати ті докази, яких,
на думку суду, не вистачає для
належного встановлення обставин у
справі, що розглядається.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили (ч.ч. 1, 2
ст. 86 КАС України).

Отже, передбачене частиною першої
статті 72 КАС України звільнення від
доказування не має абсолютного
характеру і не може сприйматися судом
як неможливість спростування під час
судового розгляду обставин, які
зазначені в іншому судовому рішенні.
Адміністративні суди не повинні
сприймати як обов'язкові висновки щодо
фактичних обставин справи, наведені у
чинних судових рішеннях за інших
адміністративних, цивільних чи
господарських справ.

Оскільки обставини, викладені у
постанові Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2011
року у справі 2а-7400/10/2270, стосуються
документів, визначених у статті 29
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", та лише констатують
факти, щодо злиття, приєднання, поділу
та перетворення юридичної особи, які
здійснюється за рішенням власника, то у
суду немає підстав вважати, що такі
обставини, зокрема постанова
Вінницького апеляційного
адміністративного суду, можуть
сприйматися судом у даній справі як
належний доказ.

До того ж предмет позову у справі
2а-7400/10/2270 та предмет позову у даній
справі хоча і засновані на спільних
обставинах, однак такі обставини
можуть встановлюватися судом як по
одній, так і по іншій справі, а відтак
такі обставини за своєю природою є лише
правовою оцінкою фактів, здійснених
іншим судом.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення є законним і
обґрунтованим, якщо воно ухвалене
судом відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм
процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 161 КАС України встановлено, що
під час прийняття постанови суд
вирішує, зокрема, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

За приписами статті 163 КАС України
мотивувальна частина постанови має
містити встановлені судом обставини із
посиланням на докази, а також мотиви
неврахування окремих доказів; мотиви, з
яких суд виходив при прийнятті
постанови, і положення закону, яким він
керувався.

Неповнота у встановленні фактичних
обставин справи не дає можливості суду
касаційної інстанції визначитись в
правильності правової позиції оцінки
позовних вимог, проведеної судами
попередніх інстанцій.

При новому розгляді справи судам
необхідно врахувати вказівки суду
касаційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 227
КАС України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги Заступника прокурора
Хмельницької області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 28 січня 2013 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: