Справа № К/9991/24968/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/24968/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від
19 травня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 6
грудня 2011 року у справі за позовом
управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради до відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про скасування постанови, -

в с т а н о
в и л а :

У травні 2011 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просив
скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби про
накладення штрафу від 28 квітня 2011 року
у виконавчому провадженні № 24159428 за
виконавчим листом № 2-а-6449/08/2570, виданим
1 лютого 2011 року Чернігівським окружним
адміністративним судом.

Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від
19 травня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 6 грудня 2011 року, відмовлено у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 3 лютого 2011 року
відповідачем прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання постанови Чернігівського
окружного адміністративного суду за
виконавчим листом №
2а-6449/08/2570 від 1 лютого 2011 року. На
виконання рішення суду позивачем було
здійснено перерахунок суми допомоги
стягувачу в ручному режимі. Розмір
перерахованої допомоги за період з 26
листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року
становить 470 грн. 00 коп. Вказана сума
виплачена не була.

28 березня 2011 року постановою
відповідача за невиконання рішення
суду на позивача накладено штраф у
розмірі 680 грн. 00 коп.

Управлінням праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради
зазначена постанова була оскаржена до
Чернігівського окружного
адміністративного суду та постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 квітня 2011
року відмовлено управлінню праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради у задоволенні позовних вимог.
Вказана постанова не набрала законної
сили, оскільки оскаржена управлінням
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради до Київського апеляційного
адміністративного суду.

28 квітня 2011 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби прийнято постанову
про накладення штрафу в розмірі 1360 грн.
00 коп.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що постанова
відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Чернігівській області прийнята
правомірно та в межах наданої йому
компетенції, а тому підстави для її
скасування відсутні. Позивач достатніх
дій, спрямованих на виконання судового
рішення, яке набрало законної сили, не
вчинив і у визначені строки його не
виконав. Вимога державного виконавця,
якою боржника зобов'язано вжити
заходів для виконання судового рішення
у зазначеній вище справі у
встановлений термін позивачем також не
виконана.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 24 вказаного Закону
державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону,
після відкриття виконавчого
провадження по виконавчому документу,
який зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець відповідно до
статті 24 цього Закону визначає йому
строк добровільного виконання рішення.

Виконання рішення суду
закінчується внаслідок його
фактичного виконання, а також у інших
випадках, визначених статтею 37 Закону
України «Про виконавче провадження».

Виконання рішення судів про
зобовязання вчинити певні дії. у тому
числі про зобовязання нарахувати та
виплатити певну суму, державним
виконавцем організовується в порядку,
визначеному статтею 75 вказаного вище
Закону.

У разі невиконання рішення суду
без поважних причин виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції
у розмірі від 40 до 60 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно ст. 89 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 39 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець виносить
вмотивовану постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтями 37 і 38 цього
Закону, яка затверджується начальником
або заступником начальника відділу,
якому підпорядкований державний
виконавець. Постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтею 37 цього Закону,
державний виконавець виносить не
пізніше наступного робочого дня, коли
йому стало відомо про такі обставини.
Копія постанови надсилається сторонам
у триденний строк. Протягом строку, на
який виконавче провадження зупинено,
виконавчі дії не провадяться.

Судами вірно зазначено, що органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів як на підставу
невиконання своїх зобов'язань.
Реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. А тому посилання
позивача на відсутність коштів для
виконання судового рішення, як на
поважну причину невиконання своїх
зобов'язань, судами обґрунтовано не
взято до уваги.

Отже, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
безпідставність тверджень позивача
про неможливість виконання
зазначеного вище рішення суду з
причини відсутності коштів, оскільки
державні органи не вправі посилатися
на бюджетних асигнувань як на підставу
невиконання своїх зобовязань, оскільки
вказаний висновок суду першої
інстанції відповідає правовій позиції
Європейського суду з прав людини та
основним засадам дотримання прав
людини, закріпленим в Європейській
Конвенції про захист прав та
основоположних свобод людини, що
ратифікована у порядку, встановленому
чинним законодавством України.

За таких обставин, коли позивач не
виконав рішення суду в повному обсязі,
дії по зупиненню виконавчого
провадження № 24159428 за виконавчим
листом № 2-а-6449/08/2570 не вчинялись,
постанова про накладення штрафу від 28
квітня 2011 року є правомірною та
винесена відповідачем у відповідності
з вимогами Закону України "Про
виконавче провадження".

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень не
ґрунтуються на законі та матеріалах
справи, і не спростовують висновків
судів, викладених у судових рішеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення -без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк