Справа № 826/1338/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1338/14
інстанції: Кобилянський К.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Київський метрополітен»
на постанову Окружного
адміністративного суд м. Києва від 11
березня 2014 року у справі за позовом
Комунального підприємства «Київський
метрополітен» до Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київська міська державна
адміністрація), треті особи:
Департамент комунальної власності
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація),
Комунальне підприємство «Київреклама»
про визнання протиправною та
скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Київський
метрополітен» звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Управління охорони культурної
спадщини про визнання протиправною та
скасування постанови від 10.01.2014 року №
13-14 про накладення фінансових санкцій
за порушення чинного законодавства у
сфері охорони культурної спадщини на
суму 187000 грн.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
березня 2014 року позовні вимоги
залишено без задоволення.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач Комунальне
підприємство «Київський метрополітен»
подав апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що
представниками Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА)
06.12.2013 року проведено візуальне
обстеження та здійснено фотофіксацію
станції метрополітену «Арсенальна»,
«Вокзальна», «Університет»,
«Хрещатик», які на праві
господарського відання належать
Київському метрополітену, та складено
акти у яких було зафіксовано факт
розміщення рекламних та торгових
об»єктів, банкоматів і терміналів в
приміщеннях станцій, зміни
освітлювального обладнання на
балюстрадах ескалатора без погодження
відповідного органу культурної
спадщини.

12.12.2013 року відповідач видав припис
№125/п, у якому приписано у триденний
термін з дня отримання припису надати
письмові пояснення щодо самовільного
розміщення реклами та торгівельних
об»єктів на зазначених станціях та
отримати погодження на розміщення
рекламних засобів.

На виконання припису позивач листом
від 19.12.2013 року №935-НКЗ повідомив, що всі
права на розміщення реклами та
рекламних засобів передані КП
«Київреклама» на підставі договорів
відступлення права вимоги.

На підставі перевірки відповідачем
було складено акт № 29 від 26.12.2013 року
про вчинення правопорушення, згідно
якого позивача визнано винним у
порушенні вимог законодавства у сфері
охорони культурної спадщини, а саме ст.
23,24,25 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» в частині
проведення робіт на станціях
метрополітену із встановленням
рекламних засобів та торгівельних
об»єктів за відсутності охоронних
договорів та без погодження з
відповідним органом виконавчої влади.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято постанову №13-14
від 10.01.2014 року про накладення
фінансових санкцій у вигляді штрафу в
розмірі 187 000 грн.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
правомірності та законності
прийнятого Управлінням охорони
культурної спадщини рішення про
застосування відносно позивача
фінансових санкцій.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» державне управління у сфері
охорони культурної спадщини
покладається на Кабінет Міністрів
України, спеціально уповноважені
органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів
охорони культурної спадщини (далі -
органи охорони культурної спадщини)
належать: центральні органи виконавчої
влади, що забезпечують формування та
реалізують державну політику у сфері
охорони культурної спадщини; орган
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим; обласні, районні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації; виконавчий
орган сільської, селищної, міської
ради.

Частиною 1 ст. 6 Закону визначено
повноваження органів культурної
спадщини. Зокрема, до повноважень
органу виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів охорони
культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій відповідно до
їхньої компетенції належить:
здійснення контролю за виконанням
цього Закону, інших
нормативно-правових актів про охорону
культурної спадщини; надання дозволів
на проведення робіт на пам'ятках
місцевого значення (крім пам'яток
археології), їхніх територіях та в
зонах охорони, на щойно виявлених
об'єктах культурної спадщини,
реєстрація дозволів на проведення
археологічних розвідок, розкопок;
видання розпоряджень та приписів щодо
охорони пам'яток місцевого значення,
припинення робіт на пам'ятках, їхніх
територіях та в зонах охорони, якщо ці
роботи проводяться за відсутності
затверджених або погоджених з
відповідним органом охорони
культурної спадщини програм та
проектів, передбачених цим Законом
дозволів або з відхиленням від них;
погодження відчуження або передачі
пам'яток місцевого значення їхніми
власниками чи уповноваженими ними
органами іншим особам у володіння,
користування або управління;
застосування фінансових санкцій за
порушення цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону об'єкти
культурної спадщини, що є пам'ятками (за
винятком пам'яток, відчуження або
передача яких обмежується
законодавчими актами України) можуть
бути відчужені, а також передані
власником або уповноваженим ним
органом у володіння, користування чи
управління іншій юридичній або
фізичній особі за наявності погодження
відповідного органу охорони
культурної спадщини.

Особі, яка набула права володіння,
користування чи управління пам'яткою,
за винятком наймача державної або
комунальної квартири (будинку),
забороняється передавати цю пам'ятку
у володіння, користування чи
управління іншій особі без погодження
відповідного органу охорони
культурної спадщини(ч.2 ст.18 Закону).

Судом першої інстанції встановлено і
дана обставина підтверджується
матеріалами справи, рішенням
Київського міськвиконкому від 21.01.1986
року № 49 комплекси станцій «Хрещатик»,
«Вокзальна», «Арсенальна»,
«Університет» включено до переліку
пам»яток архітектури і
монументального мистецтва місцевого
значення, охоронний №169, включено до
Зводу пам»яток історії та культури
України.

Крім того, судом було досліджено копії
паспортів пам»ятника історії та
культури СРСР, згідно яких з 1960 року
станції метро «Хрещатик», «Вокзальна»
та «Хрещатик» визнані пам»ятниками
історії та культури союзної
республіки Україна.

З актів візуального обстеження
комплексів станцій метро вбачається,
що Управлінням охорони культурної
спадщини погоджено розміщення
рекламних засобів на станції метро
«Хрещатик» ТОВ «Титан Медіа» від
14.06.2013р, станції метро «Університет» -
ТОВ «Київ медіа Ресурс» від 28.08.2013р,
станції метро «Вокзальна» від 01.06.2013
року ТОВ «Транс Ін вест», станції метро
«Арсенальна» від 20.06.2013 року, від 01.07.2013
року, від 03.07.2013 року ТОВ «Тас-М».

Щодо решти розміщених у приміщеннях
станцій метро світлових рекламних
щитів та проектів, заміненого
оригінального освітлювального
обладнання та світлові рекламоносіїв,
розміщення торгових об»єктів,
банкоматів та терміналів погодження
отримано не було.

Судом першої інстанції вірно
зазначено в оскаржуваному рішенні, що
чинним законодавством України та
статутом КП «Київський метрополітен»
не передбачено право позивача
передавати майно (комунальну
власність територіальної громади
міста Києва), яке закріплено за ним на
праві господарського відання, іншим
юридичним та фізичним особам, а отже КП
«Київреклама» не могло набути права
володіння, користування та управління
комплексами станцій метро «Хрещатик»,
Вокзальна», «Університет» та
«Арсенальна» на підставі укладених між
КП «Київреклама» та позивачем.

Так, ст.3 Статуту Київського
метрополітену визначено, що майно
підприємства є комунальною власністю
територіальної громади м. Києва і
закріплено за ним на праві
господарського відання. Здійснюючи
право господарського відання,
підприємство володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником або уповноваженим ним
органом, з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених законодавством та цим
Статутом.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
всі права на розміщення рекламних
засобів були передані КП «Київреклама»
на підставі договорів відступлення
права вимоги, а тому відповідальності
позивач нести по даним правовідносинам
не може, спростовуються зібраними у
справі доказами та не підтверджуються
нормами чинного законодавства України.

Згідно ст. 44 вищезазначеного Закону
відповідний орган охорони культурної
спадщини накладає на юридичну особу,
яка є власником або уповноваженим ним
органом чи замовником робіт, такі
фінансові санкції: за недодержання
вимог щодо захисту, збереження,
утримання, використання, реставрації,
реабілітації пам'яток, у тому числі тих
вимог, що передбачені охоронними
договорами, умисне доведення їх до
стану руйнації - у розмірі від тисячі до
десяти тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 45 Закону фінансові
санкції, передбачені статтею 44 цього
Закону, накладаються керівником,
заступниками керівника центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері охорони
культурної спадщини, органу
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, головою чи
заступником голови обласної, районної,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, головою чи
заступником голови відповідної
місцевої ради після розгляду
матеріалів, які засвідчують факт
правопорушення.

Про вчинення правопорушення,
зазначеного у статті 44 цього Закону,
особою, уповноваженою органом охорони
культурної спадщини, складається акт.
Керівник юридичної особи, стосовно
якої складено акт, протягом трьох днів
з моменту отримання акта може подати
письмові пояснення до нього. Акт разом
з іншими документами, що стосуються
справи, у десятиденний термін з
моменту складення акта надсилається
посадовій особі, яка має право
накладати фінансові санкції.

Рішення про накладення фінансових
санкцій приймається протягом 10 днів
після отримання документів, зазначених
у частині другій цієї статті. Рішення
про накладення фінансових санкцій
оформлюється постановою, що
надсилається юридичній особі, на яку
накладено фінансові санкції.

У статті 23 Закону зазначено, що усі
власники пам'яток, щойно виявлених
об'єктів культурної спадщини чи їх
частин або уповноважені ними органи
(особи) незалежно від форм власності
на ці об'єкти зобов'язані укласти з
відповідним органом охорони
культурної спадщини охоронний договір.

Крім того, позивач не надав доказів, що
уклав охоронний договір з відповідним
органом охорони культурної спадщини
відповідно до Порядку укладення
охоронних договорів на пам»ятники
культурної спадщини, затвердженого
постановою КМ України № 1768 від 28.12.2001
року.

Вірними є доводи суду першої інстанції
і щодо правомірності підписання
в.о.керівника Управління оскаржуваної
постанови .

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Київський метрополітен»
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 березня 2014 року - без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 29 травня 2014
року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.