Справа № 826/1445/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1445/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,при
секретаріАрхіповій Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Альфабізнес Груп» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Альфабізнес Груп» до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними дій та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Альфабізнес Груп»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними дій щодо проведення
позапланової виїзної перевірки на
підставі наказу № 710-П від 29 листопада
2013 року та направлень №№ 569-570 від 29
листопада 2013 року без отримання
фінансово-господарських документів
від позивача та при наявності факту
недопуску посадової особи ДПІ у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві до
проведення перевірки, визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 17 грудня 2013 року,
винесених Державною податковою
інспекцією у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
березня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, та
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову, якою
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів, у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України, визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ДПІ у Дарницькому районі
ГУ Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Альфабізнес Груп» () з питань взаємовідносин з
ТОВ «Рарт» () за період з
01 грудня 2012 року по 28 лютого 2013 року, ТОВ
«Кепітал ЛТД» () за
період з 01 березня 2013 року по 30 квітня
2013 року, ТОВ «Вестфаль» () за період з 01 травня 2013 року по 31
травня 2013 року, за результатами якої
складено акт № 1794/26-51-22-01/36272618 від 06
грудня 2013 року.

Під час проведення перевірки
податковим органом встановлено
порушення позивачем вимог: п. 138.2 ст. 138,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 84
000,00 грн., у тому числі: за ІV квартал 2012
року на суму 84 000,00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п.
198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 379 054,32 грн., у тому числі:
за грудень 2012 року на суму 80 000,00 грн., за
січень 2013 року на суму 41 667,00 грн., за
лютий 2013 року на суму 35 720,00 грн., за
березень 2013 року на суму 41 667,00 грн., за
квітень 2013 року на суму 110 000,00 грн., за
травень 2013 року на суму 70 000,00 грн.

17 грудня 2013 року на підставі висновків
акта перевірки відповідачем винесені
наступні податкові
повідомлення-рішення: № , яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
загальному розмірі 126 000,00 грн., в тому
числі: за основним платежем - в розмірі
84 000,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - в розмірі 42 000,00 грн.; №
, яким згідно позивачу визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в загальному
розмірі 568 581,00 грн., в тому числі: за
основним платежем - в розмірі 379 054,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - в розмірі 189 527,00 грн.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями та діями
відповідача щодо проведення перевірки,
та вважаючи їх протиправними, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
ТОВ «Альфабізнес Груп» () зареєстроване в якості юридичної
особи Дарницькою районною в м. Києві
державною адміністрацією 03 грудня 2008
року, запис в ЄДР № 0011873, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців серії ААБ №
341683.

Згідно з довідкою про взяття на облік
платника податків № 2557 від 04 грудня 2008
року, позивача взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби 04 грудня 2008 року за № 1517-08.

Згідно зі Свідоцтвом № 200127208 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 01 червня 2013 року, позивач
станом на момент проведення перевірки
мав статус платника податку на додану
вартість (індивідуальний податковий
номер 10).

До видів діяльності ТОВ «Альфабізнес
Груп» за КВЕД-2010 відносяться: 52.29 Інша
допоміжна діяльність у сфері
транспорту; 45.20 Технічне
обслуговування та ремонт
автотранспортних засобів; 46.19
Діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41
Вантажний автомобільний транспорт; 52.21
Допоміжне обслуговування наземного
транспорту, що підтверджується
довідкою АА № 645848 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (ЄДРПОУ).

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні податкові повідомлення-рішення
винесені податковим органом внаслідок
взаємовідносин позивача з ТОВ «Рарт»
(), ТОВ «Кепітал ЛТД» (), ТОВ «Вестфаль» () в періоді, що перевірявся.

26 листопада 2012 року між ТОВ
«Альфабізнес Груп» (замовник) та ТОВ
«Рарт» (виконавець) укладено договір №
3-АБ про надання послуг, за умовами
якого виконавець зобов'язується
організувати перевезення вантажу, який
належить клієнтам-замовникам послуг
замовника, до пункту призначення та
видати його особі, яка має право на
одержання вантажу (одержувачеві), а
замовник зобов'язується сплатити за
виконання вказаних послуг встановлену
плату.

Згідно з п. 1.2 укладеного договору,
умови перевезення вантажів, обсяги,
строки доставки, пункт призначення,
провізна плата та інші умови
конкретизуються у заявці, яка
підписується замовником та
надсилається виконавцю факсом або
електронною поштою.

На виконання укладеного договору
позивачем надано: акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), податкові
накладні.

Крім того, 04 лютого 2013 року між ТОВ
«Альфабізнес Груп» (клієнт) та ТОВ
«Кепітал ЛТД» (експедитор) укладено
договір транспортного експедирування
№ 5/0402/2013, за умовами якого клієнт
доручає, а експедитор бере на себе
зобов'язання за плату та за рахунок
клієнта надати
транспортно-експедиційне
обслуговування, відповідно до
узгоджених сторонами заявок.

На виконання вказаного договору
позивачем надано: акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), податкові
накладні, рахунки-фактури.

22 квітня 2013 року між ТОВ «Альфабізнес
Груп» (експедитор 1) та ТОВ «Вестфаль»
(експедитор 2) укладено договір №
4/2204/2013, за умовами якого експедитор 1
доручає, а експедитор 2 приймає на себе
зобов'язання за рахунок експедитора 1
від свого імені надати послуги
організації
транспортно-експедиторського
обслуговування вантажів по Україні,
країнам СНД та країнам Європи.

На виконання укладеного договору
позивачем надано: акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), податкові
накладні, рахунки-фактури.

Як вбачається з наведених договорів та
доданих до них документів, вони
підписані від імені ТОВ «Рарт», ТОВ
«Кепітал ЛТД», ТОВ «Вестфаль» ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 відповідно.

Згідно з протоколом допиту свідка
ОСОБА_5 (керівника та головного
бухгалтера ТОВ «Рарт»), остання
пояснила, що до діяльності вказаного
підприємства ніякого відношення не
має, нікого від свого імені на ведення
господарської діяльності та
реєстрації не уповноважувала,
бухгалтерської звітності не вела,
податкової звітності до податкового
органу не подавала.

Крім того, вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2013
року у справі № 761/22932/13-к ОСОБА_8 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205
Кримінального кодексу України. Як
вбачається зі змісту вказаного
судового рішення, ОСОБА_8 за
попередньою змовою з невстановленими
особами зареєстрував ТОВ «Рарт», ТОВ
«Кепітал ЛТД» на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6
без мети здійснення підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирок суду у кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративний проступок,
які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Як вбачається з акту перевірки
позивача, під час проведення перевірки
використані документи, отримані від
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві, а саме: акт №
1736/22-20/38320736 від 03 травня 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Рарт» (код за ) за період з 17
серпня 2012 року по 03 травня 2013 року»; акт
№ 180/22-20/38464225 від 21 червня 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Кепітал ЛТД» (код за ) за
період з 26 жовтня 2012 року по 31 травня 2013
року»; акт № 160/22-01/38519127 від 21 червня 2013
року «Про неможливість проведення
зустрічної звірки з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на додану вартість ТОВ
«Вестфаль» (код за ) за
період січень, лютий, березень, квітень,
травень 2013 року».

Наведеними актами встановлена
неможливість фактичного здійснення
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій
вказаними суб'єктами господарювання
щодо надання послуг, відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності у
зв'язку з відсутністю трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів,
відсутність об'єктів, які підпадають
під визначення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187,
п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України, органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК
України, документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Згідно з пп. 78.1.1, 78.1.2, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК
України, документальна позапланова
перевірка здійснюється за наявності
хоча б однієї з таких обставин: за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту; платником податків не подано в
установлений законом строк податкову
декларацію або розрахунки, якщо їх
подання передбачено законом; платником
податків подано контролюючому органу
уточнюючий розрахунок з відповідного
податку за період, який перевірявся
контролюючим органом; виявлено
недостовірність даних, що містяться у
податкових деклараціях, поданих
платником податків, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
письмовий запит контролюючого органу,
в якому зазначено виявлену
недостовірність даних та відповідну
декларацію протягом 10 робочих днів з
дня отримання запиту.

Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України, про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України,
посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу; копії наказу про
проведення перевірки; службового
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) від допуску до перевірки на
інших підставах, ніж визначені в абзаці
п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику
податків та/або посадовим (службовим)
особам платника податків (його
представникам або особам, які фактично
проводять розрахункові операції) такі
особи розписуються у направленні із
зазначенням свого прізвища, імені, по
батькові, посади, дати і часу
ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) розписатися у направленні на
перевірку посадовими (службовими)
особами контролюючого органу
складається акт, який засвідчує факт
відмови. У такому випадку акт про
відмову від підпису у направленні на
перевірку є підставою для початку
проведення такої перевірки.

Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платниками податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про
результати перевірки не зараховується
до строку проведення перевірки,
встановленого цим Кодексом (з
урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України,
податкове повідомлення-рішення
приймається керівником податкового
органу (його заступником) протягом
десяти робочих днів з дня, наступного
за днем вручення платнику податків
акта перевірки у порядку,
передбаченому статтею 58 цього Кодексу,
для надсилання (вручення) податкових
повідомлень-рішень (за результатами
фактичної перевірки - з дня реєстрації
(надходження) акта такої перевірки до
органу державної податкової служби за
основним місцем обліку платника
податків), а за наявності заперечень
посадових осіб платника податків до
акта перевірки приймається з
урахуванням висновку про результати
розгляду заперечень до акта перевірки -
протягом трьох робочих днів, наступних
за днем розгляду заперечень і надання
(надсилання) письмової відповіді
платнику податків.

Також, згідно п. 1.1 Методичних
рекомендацій щодо порядку організації
та проведення перевірок платників
податків, затверджених наказом
Державної податкової адміністрації
України № 213 від 14 квітня 2011 року,
відповідно до пункту 77.4 статті 77,
пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79
та пункту 80.2 статті 80 розділу II Кодексу
про проведення документальної
планової, позапланової та фактичної
перевірки відповідним керівником
органу державної податкової служби
приймається рішення (із зазначенням
підстав для проведення перевірки, дати
її початку та тривалості), яке з
урахуванням вимог Кодексу
оформлюється наказом: керівника органу
ДПС, на обліку в якому перебувають
платники податків, для проведення
документальних планових та
позапланових або фактичних перевірок
платників податків із залученням
працівників цього органу ДПС (за умови
відсутності рішень керівників органів
ДПС вищого рівня щодо проведення
перевірки такого платника податків із
цих питань).

Виходячи з системного аналізу
викладених положень, колегія суддів
приходить до висновку, що умовами
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки є
оформлення контролюючим органом
наказу на її проведення та його
вручення, разом з направленням на
проведення такої перевірки,
уповноваженому представнику платника
податків.

З матеріалів справи вбачається, що
наказ № 710-П від 29 листопада 2013 року та
направлення на перевірку №№ 569-570 від 29
листопада 2013 року отримано директором
ТОВ «Альфабізнес Груп» Сиротою М.А., про
що свідчить його розписка від 29
листопада 2013 року.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України, у
разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) у допуску посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення перевірки складається
акт, який засвідчує факт відмови.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, такий акт інспекторами, які
проводили перевірку, складено не було.
Проте, в матеріалах справи міститься
копія журналу реєстрації перевірок,
який містить відповідні записи
посадових осіб відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає
встановленим той факт, що відповідачем
виконано умови проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки, що передбачені ст. 81 ПК
України.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права. та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів під час розгляду справи
керується постановою Верховного Суду
України від 05 березня 2012 року у справі
№ 21-421а11, прийнятою за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, в якій зазначено, що
підписані від імені осіб, які
заперечують свою участь у створенні та
діяльності товариств, зокрема й у
підписанні будь-яких первинних
документів, податкові накладні не
можна вважати належно оформленими та
підписаними повноважними особами
звітними документами, які посвідчують
факт придбання товарів, робіт чи
послуг, а тому віднесення відображених
у них сум ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним.

Згідно з ч. 2 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції може
дослідити також докази, які
досліджувалися судом першої інстанції
з порушенням вимог цього Кодексу.

05 травня 2014 року до канцелярії суду
апеляційної інстанції позивачем
подано клопотання про долучення до
матеріалів справи нових доказів, проте
необґрунтовано необхідність
дослідження судом апеляційної
інстанції доказів, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позивачем не було
дотримано вимоги щодо документального
підтвердження спірних сум податкового
кредиту та валових витрат виробництва,
а, отже, і правомірності відображення
їх у податковій звітності, оскільки
первинні документи, які надані
позивачем на підтвердження реальності
укладених договорів з його
контрагентами, колегія суддів не
вважає належними доказами у справі,
враховуючи також встановлені у вироку
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 вересня 2013 року у справі №
761/22932/13-к, вищевикладені обставини
порушення податкового законодавства
контрагентами позивача.

Таким чином, єдиною підставою
документального підтвердження спірних
сум податкового кредиту та валових
витрат мають бути належним чином
складені та підписані повноважними
особами первинні документи в розумінні
наведених норм законодавства.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем правомірно та
обґрунтовано винесено податкові
повідомлення-рішення № та №
від 17 грудня 2013 року, оскільки
суми податкового кредиту та валових
витрат за відповідний період не
підтверджуються належними первинними
документами, оформленими у
відповідності до наведених
законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача, оформлення її
результатів у формі акту та прийняття
на його основі податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альфабізнес Груп»
до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними дій та
скасування податкових
повідомлень-рішень є необґрунтованими
та не засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Альфабізнес Груп» - залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.