Справа № 824/1996/13-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/1996/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Григораш
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Глибоцькому районі
Головного управління Міністерства
доходів та зборів Чернівецької області
про скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
позовом до ДПІ у Глибоцькому районі про
скасування податкового
повідомлення-рішення. Позовні вимоги
мотивовано тим, що податковим органом
за наслідками проведеної перевірки
було складено акт перевірки
№1462/17-118/НОМЕР_1 від 19.08.2013 року. На
підставі висновків акту перевірки
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №001462/2023
від 02.09.2013 року. Вважаючи висновки
податкового органу безпідставними, а
рішення - неправомірним, просили
визнати податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року
у задоволенні позову відмовлено. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись при цьому на
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2 з 11.08.2009 року зареєстрований як
фізична особа-підприємець, 09.07.2013 року
громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись
до начальника ДПІ у м. Чернівці із
заявами про використання позивачем
найманої праці без офіційного
працевлаштування (укладення трудового
договору).

В період з 08.08.2013 року по 17.08.2013 року
представниками податкового органу
проведено фактичну перевірку позивача
щодо дотримання норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки,
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
документа, що підтверджує державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідно до закону,
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками. За результатами
проведеної перевірки складено акт
перевірки від 19.08.2013 року
№1462/17-118/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення пп. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України - не утримання та не
нарахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб - найманих
працівників в період з 01.12.2011 року по
01.07.2013 року, в результаті чого
донараховано податок на доходи
фізичних осіб в сумі 14907,00грн (а.с.9-10).

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_2
здійснює господарську діяльність в
орендованому магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1",
торгове місце АДРЕСА_1. В період з
01.01.2011року по 16.08.2013 року позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування (єдиний податок) за видом
діяльності роздрібна торгівля іншими
продовольчими товарами (КВЕД 52.27.2) і за
який валовий дохід (обсяг виручки) від
здійснення господарської діяльності
становив 336790,00грн.

В ході перевірки також встановлено, що
громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працювали у
ФОП ОСОБА_2 без оформлення належним
чином трудових відносин. Перевіркою на
підставі наданих ними ж пояснень
виявлено, що гр. ОСОБА_3 за період з
01.03.2012 року по 01.07.2013 року отримала від
позивача дохід у розмірі 37380,00 грн., та
гр. ОСОБА_4 за період з 01.12.2011 року по
01.07.2013 року отримала від позивача дохід
у розмірі 62000,00 грн.

Разом із тим, під час проведення
перевірки, представником позивача
19.08.2013 року надано начальнику ДПІ у м.
Чернівцях пояснення, в яких зазначив,
що гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ніколи у ФОП
ОСОБА_2 не працювали, трудові угоди з
ними не укладались, таким чином
заробітна плата їм не нараховувалась
та не виплачувалась, книги нарахувань
та відрахувань з заробітної плати не
було, відомості не складались, а тому
скарги цих громадян є неправдивими та
безпідставними (а.с.56).

На підставі акту перевірки від 19.08.2013
року відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
02.09.2013 року №001462/2023, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати на суму 18633,75грн, в тому числі
основний платіж - 14907,00грн та штрафні
санкції в сумі 3726,75грн (а.с.7).

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
факт перебування гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
трудових відносинах з позивачем
підтверджується їх заявами та
поясненнями, і висновками акту
перевірки ДПІ у м. Чернівцях від 19.08.2013
року. Колегія суддів з цього приводу
зауважує наступне.

Згідно пп. 14.1.180. п. 14.1. ст. 14 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року №
2755-VI (ПК України) податковий агент щодо
податку на доходи фізичних осіб -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента - юридичної особи, інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність контролюючим органам та
нести відповідальність за порушення
його норм в порядку, передбаченому
статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктом 171.1 ст.171 Податкового кодексу
України передбачено, що особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку.

Ставку податку визначено п.167.1 ст.167
Податкового кодексу України, яка
становить 15% від бази оподаткування
щодо доходів, нарахованих (виплачених,
наданих) (крім випадків, визначених у
пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому
числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Згідно пп.168.1.1. п.168.1. ст.168 Податкового
кодексу України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про
працю України трудові відносини всіх
працівників, в тому числі й осіб, які
працюють за наймом у фізичної
особи-підприємця, врегульовані
положеннями вказаного закону.

За змістом ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про
працю України підставою для виникнення
трудових правовідносин є трудовий
договір, як угода, що укладається між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 24 вказаного закону
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Відповідно
до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю
України трудовий договір вважається
укладеним тоді, коли наказу чи
розпорядження не було видано, але
працівника фактично було допущено до
роботи.

Відповідно до 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом першої інстанції встановлено, що
трудові договори між позивачем та
громадянами гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
письмовій формі не укладались. Разом із
тим, акт перевірки та інші матеріали
справи не містить відомостей про те, до
якої роботи позивачем фактично було
допущено громадян. При цьому колегія
суддів апеляційного суду зауважує, що
порушення положень законів про
оподаткування в діяльності платника
податків повинні бути підтверджені
такими засобами доказування як акт
перевірки та дані первинних
фінансово-господарських документів,
складених платником або іншими особами
під час здійснення господарських
операцій, а в акті перевірки відсутні
відомості, що свідчать про дійсні факти
перебування у трудових відносинах з
позивачем (при цьому він заперечує
такий факт), апеляційний суд вважає, що
податковим органом у визначений
законом спосіб та у встановленому
порядку не доведений факт порушення
позивачем вимог податкового
законодавства. Колегія суддів
наголошує також на тому, що всупереч
вимог ч. 2 ст. 71 КАС України податковим
органом не надано суду доказів, що
вимагались судом, на підтвердження
обставин, якими податковий орган
обґрунтовує правомірність прийнятого
ним рішення.

Доводи апеляційної скарги дають
підстави для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова не
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про обґрунтованість
доводів позивача. Разом з тим,
відповідач як суб'єкт владних
повноважень в ході судового розгляду
не довів обґрунтованість своїх
висновків і правомірності прийнятих на
їх підставі рішень.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої
інстанції норм права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової
постанови, якою адміністративний позов
необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити
повністю .

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Глибоцькому районі
Головного управління Міністерства
доходів та зборів Чернівецької області
про скасування податкового
повідомлення-рішення, - скасувати .

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
№001462/2023 від 02.09.2013 року

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Сторчак В. Ю.