Справа № 751/6848/13-а (6а/751/141/13)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/15073/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Чернігові про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року та ухвалу Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 30 липня
2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся в Новозаводський районний
суду м. Чернігова із поданням про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення у справі № 2-а-9869/11 за його
позовом до УПФ України в м. Чернігові, в
якій просив змінити спосіб і порядок
виконання судового рішення із
зобов'язання виплатити кошти на
стягнення коштів з боржника.

Ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 30 липня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2014 року, у задоволені
подання відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що відсутні обставини
які роблять виконання рішення суду
відповідачем неможливим, крім того
задоволення подання призведе до зміни
змісту постанови у справі № 2-а-9869/11.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів першої та апеляційної інстанції,
як таких, що постановлені із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, постановити нову ухвалу, якою
подання задовольнити в повному обсязі.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що наявні обставини, що
роблять виконання рішення суду
відповідачем неможливим внаслідок
зміни у правовому регулюванні порядку
виконання судових рішень боржником за
якими є державний орган, яким не
передбачено виконання рішень
зобов'язального характеру,
унеможливлює виконання даного рішення.
Дана обставина є підставою для зміни
способу виконання судового рішення.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Постановою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 31.08.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2012 року, адміністративний позов
ОСОБА_4 до УПФ України в
Новозаводському районі м. Чернігова
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,
задоволено, а саме: визнано дії УПФ
України в Новозаводському районі м.
Чернігова щодо обчислення та виплати
ОСОБА_4 державної (основної) і
додаткової пенсії в менших розмірах,
ніж передбачено ст. ст. 50, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
протиправними; зобов'язано УПФ України
в Новозаводському районі м. Чернігова
здійснити ОСОБА_4 перерахунок та
виплату державної (основної) пенсії у
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 27.05.2011 року по
22.07.2011 року.

03.09.2012 року позивачем отримано
виконавчий лист, який 12.09.2012 року
пред'явлено до виконання відділу
примусового виконання рішень як
структурному підрозділу управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області.

17.09.2012 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

30.11.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження на тій
підставі, що відсутні кошти для даного
виду виплат та без участі боржника
рішення суду виконати неможливо.

Із постанови про закінчення
виконавчого провадження вбачається, що
боржником виконано рішення суду в
частині проведення перерахунку пенсії.
Однак, в частині виплати цих коштів
постанови суду і по даний час
залишаються не виконані, у зв'язку з
відсутністю бюджетного фінансування,
оскільки УПФ України в місті Чернігові
не може самостійно провести виплату
нарахованих коштів, які не передбачені
бюджетом.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступних мотивів.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Як зазначалось вище, постановою
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 31.08.2011 року зобов'язано
УПФ України в місті Чернігові вчинити
певні дії.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 31.08.2011 року та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд першої інстанції
задовольнив.

За таких обставин позивач просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
ухвалення вищевказаної постанови суду
першої інстанції. Крім того, в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що відмовляючи в задоволенні
заяви про зміну способу виконання
рішення, суди попередніх інстанцій
правильно врахували відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, для відстрочення, розстрочення
виконання рішення та зміни способу
його виконання є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду першої
інстанції фактично можливе, хоча й за
певних умов, тому відсутні підстави
для зміни способу вказаного рішення.

Крім того, суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що «захист
порушеного права у судовому рішенні» і
«спосіб виконання судового рішення» не
є тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що відсутні обставини які
роблять виконання рішення суду
неможливим, а тому в задоволенні
подання необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваного судового
рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2014 року та ухвалу
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 30 липня 2013 року у справі
№ 751/6848/13-а (6а/751/141/13) -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска