Справа № 824/623/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/623/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Чернівецької митниці
Міндоходів про визнання протиправною
відмови та зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

ФОН ОСОБА_2 звернувся до поданому до
Чернівецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Чернівецької митниці Міндоходів про
визнання протиправною відмови та
зобов'язання вчинити дії. Позовні
вимоги мотивовано тим, що ним було
здійснено закупку та поставлено на
митну територію України м'яса
мороженого механічної обвалки (фаршу).
У зв'язку з неузгодженістю митної
вартості та неможливістю завершення
митного оформлення поставленого
товару товар було прийнято на
зберігання на склад. Оскільки у строк 90
днів, визначений для того режиму, у
якому зараз перебуває товар, сплинув, а
спір щодо митної вартості вказаного
товару не вирішено, ОСОБА_2 звернувся до
митного органу із заявою, якою він
просив змінити митний режим товару на
митний режим - митний склад.
Чернівецькою митницею листом
№24-70-51-13/01/1346 від 17.02.2014 року підприємцю
відмолено у зміні митного режиму
товару. Вважаючи висновки рішення
митного органу неправомірним, просив
визнати відмову протиправною та
зобов'язати Чернівецьку митницю
змінити митний режим згідно поданої
заяви на митний склад.

Відповідно до постанови Чернівецького
окружного адміністративного суду від
10.04.2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись при цьому на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, 30 січня 2013 року між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та
іноземним суб'єктом FRANCE AFS (м.Монлюсон,
Франція) укладено контракт №28/12,
предметом якого є купівля 200000 кг
мороженого курячого м'яса механічної
обвалки (ММО) на загальну суму 104 000 євро.
За домовленістю сторін постачання
товару проводиться партіями до 22000 кг
автотранспортом на умовах EXW - Монлюсон,
Франція.

02 жовтня 2013 року позивачем було подано
до митного оформлення митну декларацію
№408040000/2013/014122 на товар "м'ясо морожене
куряче механічної обвалки (фарш)" в
кількості 21145 кг за кодом УКТЗЕД
походженням з Франції та визначено
митну вартість за ціною договору щодо
ідентичних товарів за рівнем митної
вартості 0,48 євро/кг із посиланням на
митну декларацію №480040000/2013/6606 від 16
травня 2013 року. Згідно вказаної
декларації позивачем у травні 2013 року
було оформлено партію ідентичного
товару (за контрактом №28/12, від того ж
самого виробника) в кількості 20596 кг за
рівнем митної вартості 0,51 євро/кг.

При опрацюванні митної декларації
№408040000/2013/014122 11 жовтня 2013 року
Чернівецькою митницею прийнято
рішення про коригування митної
вартості №408000003/2013/000028/2 від 11 жовтня 2013
року з розрахунку 1,4706 євро/кг за
ввезений товар.

На підставі рішення про коригування
митної вартості інспектором
Чернівецької митниці Міндоходів
Чумаком А.М. відмовлено у митному
оформлені товару, про що видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №408040000/2013/00033
від 11 жовтня 2013 року.

Зазначені рішення митного органу (про
коригування митної вартості, картку
відмови) ОСОБА_2 оскаржив у судовому
порядку. 03 грудня 2013 року постановою
Чернівецького окружного
адміністративного суду
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Чернівецької митниці Міндоходів про
визнання дій протиправними, скасування
рішень та зобов'язання вчинити певні
дії задоволено частково. 28 січня 2014
року постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
зазначене рішення Чернівецького
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2013 року скасовано, прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовлено повністю (а.с. 96-104).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції також
встановлено, що 23 жовтня 2013 року та 16
січня 2014 року між Чернівецькою
митницею Міндоходів в особі начальника
Черниша Ю.П. (митниця) та ФОП ОСОБА_5
(підприємство) укладено договори
зберігання №310, згідно якого митниця
передає підприємству, а підприємство
приймає на зберігання з 23 жовтня 2013
року до моменту звернення митниці
включно та зобов'язується повернути
митниці у схоронності майно, передане
на зберігання згідно акту
приймання-передачі майна; №50 згідно
предмету договору митниця передає
підприємству, а підприємство приймає
на зберігання з 01 січня 2014 року до
моменту звернення митниці включно та
зобов'язується повернути митниці у
схоронності майно, передане на
зберігання згідно акту
приймання-передачі майна (фарш) (а.с.
24-27).

12 лютого 2014 року позивач звернувся до
Чернівецької митниці Міндоходів з
листом в якому зазначив, що термін
зберігання товару на складі органу
доходів і зборів, передбачений ст.240 МК
України сплив, а питання щодо
визначення митної вартості такого
товару ще досі неврегульоване, а саме -
є предметом судової справи, що
розглядається в порядку
адміністративного судочинства, вважає
за необхідне змінити митний режим
товару "м'ясо морожене куряче
механічної обвалки (фарш) в кількості
21145 кг. на митний режим - митний склад,
передбачений главою 20 МК України (а.с.
28).

17 лютого 2014 року Чернівецька митниця
Міндоходів листом від №24-70-51-13/01/1346
відмовила позивачу змінити митний
режим товару на митний режим - митний
склад (а.с. 29).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до ст. 238 МК України
обов'язковій передачі органу доходів і
зборів для зберігання підлягають:

1) товари, не пропущені під час ввезення
на митну територію України внаслідок
установлених законодавством заборон
чи обмежень на їх ввезення в Україну
або транзит через територію України і
не вивезені з території України у день
їх ввезення;

2) товари, що ввозяться громадянами на
митну територію України і підлягають
оподаткуванню митними платежами, якщо
вони не сплачені;

3) товари, які до закінчення
встановлених статтею 204 цього Кодексу
строків тимчасового зберігання під
митним контролем на складах
тимчасового зберігання, складах
організацій - утримувачів гуманітарної
допомоги, митних складах не були
задекларовані власником або
уповноваженою ним особою до
відповідного митного режиму або такі,
що декларувалися, але щодо яких після
закінчення строків зберігання під
митним контролем двічі надавалася
відмова у митному оформленні в порядку,
встановленому цим Кодексом, тощо.

Згідно пункту 4 ст. 239 МК України товари,
які через свої властивості не можуть
зберігатися на складі органу доходів і
зборів, за рішенням керівника органу
доходів і зборів або особи, яка виконує
його обов'язки, можуть передаватися
органами доходів і зборів на
зберігання підприємствам, на складах
яких створено необхідні умови для
належного зберігання таких товарів.
Для цілей цього Кодексу таке
зберігання вважається зберіганням на
складі органу доходів і зборів.

Статтею 240 МК України встановлено, що
товари, транспортні засоби
комерційного призначення, зазначені у
пунктах 1 - 3, 5 частини першої та у
пунктах 1 - 4, 7 частини п'ятої статті 238
цього Кодексу, можуть зберігатися на
складах органів доходів і зборів
протягом 90 днів, за винятком випадків,
передбачених частиною сьомою цієї
статті.

Стаття 242 МК України передбачає, що
товари, що зберігаються на складах
органів доходів і зборів під митним
контролем, можуть бути видані їх
власникам або уповноваженим ними
особам, а також особам, до яких протягом
строку зберігання перейшло право
власності на ці товари або право
володіння ними, лише після митного
оформлення зазначених товарів,
відшкодування витрат органів доходів і
зборів на їх зберігання та сплати
відповідних митних платежів.

Судом першої інстанції встановлено, що
у зв'язку з неоформленням товару, ФОП
ОСОБА_2 звернувся із заявою про
розміщення товару на склад митниці, а
так як у митниці відсутні холодильні
камери для зберігання товару, 23.10.2013
товар було поміщено на склад з
холодильною камерою, який належить ФОП
ОСОБА_5 та розташований за адресою:
м.Чернівці, вул. Коломийська, 9Г, де
Чернівецькою митницею Міндоходів
створено зону митного контролю.

28.01.2014 за вих. №24-70-05-16/01/0688 Чернівецька
митниця Міндоходів звернулася до
позивача з листом, яким повідомила
останнього про те, що 90-дений термін
перебування його товару на складі
митниці закінчився і що йому необхідно
повідомити митницю про намір стосовно
отримання товару. Крім того, позивачу
було вказано, що для того щоб отримати
товар, йому необхідно задекларувати
його відповідно до митного режиму та
сплатити митні платежі та складські
збори за зберігання даного майна на
складі митниці.

Відповідно до ст. 243 МК України товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, що зберігаються на
складах органів доходів і зборів, за
якими власник або уповноважена ним
особа не звернулися до закінчення
строків зберігання, встановлених цим
Кодексом, підлягають реалізації, а у
випадках, передбачених законодавством,
- безоплатній передачі у володіння і
користування або переробці, утилізації
чи знищенню, про що відповідний орган
доходів і зборів повідомляє власника
зазначених товарів, транспортних
засобів комерційного призначення або
уповноважену ним особу не пізніш як за
15 днів до закінчення строків
зберігання. Таке повідомлення не
направляється після закінчення
строків зберігання, зазначених у
частинах другій та п'ятій статті 240
цього Кодексу.

Постановою КМУ від 25 серпня 1998 N 1340
затверджено Порядок обліку,
зберігання, оцінки конфіскованого та
іншого майна, що переходить у власність
держави, і розпорядження ним. Даний
порядок поширюється на майно, термін
зберігання якого під митним контролем
закінчився, а власник не звернувся за
ним в установлений Митним кодексом
України термін.

Дія цього порядку поширюється на майно,
термін зберігання якого під митним
контролем закінчився, а власник не
звернувся за ним в установлений Митним
кодексом України термін.

Судом першої інстанції також
встановлено, що відповідач
неодноразово звертався до позивача із
листами щодо надання доступу до
складських приміщень (листи від 11.02.2014
№24-70-05-16/02/1138, від 18.02.2014 №24-70-05-16/01/1414, від
20.02.2014 №24-70-03-02/01/1481).

12.02.2014 ФОП ОСОБА_2 звернувся до митниці
із заявою, в якій просив змінити митний
режим товару на митний режим товару -
митний склад, у зв'язку із тим, що термін
у 90 днів, визначений для того режиму у
якому зараз перебуває товар сплинув.

17.02.2014 року за вих. № 24-70-51-13/01/1346
Чернівецька митниця Міндоходів надала
відповідь на вказану заяву, у якій
зазначила, що у зв'язку із тим, що на
митні декларації, які подавались
позивачем до митного оформлення були
надані картки відмови, товар не
перебуває в жодному митному режимі
передбачених статтею 70 МК України. Крім
того, було зазначено, що митний режим
може бути змінений лише до тих товарів,
які вже попередньо були поміщенні у
відповідний митний режим.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до ст. 71 МК України
декларант має право обрати митний
режим, у який він бажає помістити
товари, з дотриманням умов такого
режиму та у порядку, що визначені цим
Кодексом. Поміщення товарів у митний
режим здійснюється шляхом їх
декларування та виконання митних
формальностей, передбачених цим
Кодексом. Митний режим, у який поміщено
товари, може бути змінено на інший,
обраний декларантом відповідно до
частини першої цієї статті, за умови
дотримання заходів тарифного та
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
встановлених відповідно до закону для
товарів, що поміщуються у такий інший
митний режим.

Згідно ст. 121 МК України митний склад -
це митний режим, відповідно до якого
іноземні або українські товари
зберігаються під митним контролем із
умовним повним звільненням від
оподаткування митними платежами та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Статтею 122 Кодексу передбачені умови
поміщення товарів у митний режим
митного складу. Пунктами 2, 3 даної
статті передбачено, що для поміщення
товарів у митний режим митного складу
органу доходів і зборів подаються
митна декларація, товарно-транспортний
документ на перевезення та рахунок
(інвойс) або інший документ, який
визначає вартість товару. Товари, що
поміщуються у митний режим митного
складу, декларуються органу доходів і
зборів утримувачем митного складу.

Розміщення на митному складі товарів,
поміщених в інші, ніж митний склад,
митні режими (транзиту, тимчасового
ввезення, переробки на митній
території, експорту, тимчасового
вивезення, переробки за межами митної
території) для їх зберігання,
перевантаження або дозавантаження
транспортного засобу здійснюється на
підставі митної декларації, раніше
оформленої відповідно до таких інших
митних режимів, або документа, що її
замінював, - накладної УМВС (СМГС),
накладної ЦІМ (СІМ), накладної ЦІМ/УМВС
(ЦИМ/СМГС, CIM/SMGS), книжки МДП (Carnet TIR) тощо.
У цьому разі поміщення таких товарів у
митний режим митного складу не
відбувається. Товари, що
вивантажуються на митний склад і
призначені для зберігання більше ніж
на 90 днів, підлягають поміщенню у
митний режим митного складу.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що вимога провизнання
протиправною та скасування відмови
Чернівецької митниці Міндоходів від
17.02.2014 року у зміні митного режиму та
зобов'язання відповідача змінити
митний режим товару на митний режим -
митний склад, є необґрунтованою та
безпідставною, оскільки зазначений
вище товар на час розгляду вказаного
спору не перебуває в жодному з митних
режимів передбачених ст.70 МК України, а
відтак у відповідача відсутні будь-які
правові підстави самостійно змінювати
митний режим.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, - залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Сторчак В. Ю.