Справа № 0870/7053/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/800/33570/13

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач), суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження ткасаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна" на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А. М.
Кузьміна" до Запорізької митниці про
визнання протиправними та скасування
рішень про визначення митної вартості
та карток відмови,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А. М.
Кузьміна" подало до Запорізької
митниці позов, в якому просило суд
визнати протиправними та скасувати:

рішення Запорізької митниці про
визначення митної вартості за шостим
методом № 112030000/2012/000012/1
від 06 березня 2012 року та картку відмови
в прийнятті митної декларації, митому
оформленні та пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 112030000/2/00160 від 06
березня 2012 року за ВМД № 112030000/2012/006837;

рішення Запорізької митниці про
визначення митної вартості за другим
методом № 112030000/2012/000036/1
від 15 березня 2012 року та картку відмови
в прийнятті митної декларації, митому
оформленні та пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 112030000/2/00181 від 15
березня 2012 року за ВМД № 112030000/2012/007849;

рішення про визначення митної вартості
за шостим методом № 112030000/2012/000085/1 від 30
березня 2012 року та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митому
оформленні та пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 112030000/2/00247 від 30
березня 2012 року за ВМД № 112030000/2012/009596.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року скасовано
постанову суду першої інстанції,
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного суду, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить її
скасувати, а постанову окружного суду
залишити в силі.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач просив відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 06, 15 та 29 березня
2012 року позивачем ввезено на митну
територію України товар в межах
контракту № 13110681 від 11 травня 2011 року
на умовах поставки DDU, визначених
Інкотермс 2000.

Вказаний товар позивачем
задекларовано шляхом заповнення
відповідних ВМД №
112030000/2012/006837, № 112030000/2012/007849, №
112030000/2012/009596, а також декларацій митної
вартості, в яких митна вартість
визначена за першим методом (ціною
договору).

На підтвердження заявленої митної
вартості позивачем разом з митними
деклараціями подано митниці
зовнішньоекономічний договір,
комерційні пропозиції, специфікації,
виставлені рахунки, висновки ДП
«ДІАЦМВТР», витяг з сайту www.metal-pages.com.,
інформацію Metal Pages, реліз, накладні,
сертифікати якості, декларації країни
відправлення, договори між «ІNTERKOMODITІES
SA» та його продавцем, рахунки,
виставлені «ІNTERKOMODІTIES SA» його
продавцем.

На зворотних боках трьох декларацій
митної вартості митницею проставлено
записи про додаткове витребування у
позивача сертифікатів про походження
товару; висновків про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; копій первинних
бухгалтерських документів, згідно з
якими товар знято з обліку/балансу,
випущено зі складу, видаткових
накладних тощо; інших документів для
підтвердження заявленої у декларації
митної вартості товарів за власним
бажанням декларанта.

У зв'язку з неподанням декларантом всіх
витребуваних документів митницею
прийнято рішення:

від 06 березня 2012 року №112030000/2012/000012/1 про
визначення митної вартості товару за
шостим методом та видано картку
відмови у митному оформленні товару
№ 112030000/2/00160 за поданою
ВМД № 112030000/2012/006837;

від 15 березня 2012 року № 112030000/2012/000036/1
про визначення митної вартості товару
за другим методом та видано картку
відмови у митному оформленні товару
№ 112030000/2/00181 за поданою
ВМД № 112030000/2012/007849.

від 30 березня 2012 року № 112030000/2012/000085/1
про визначення митної вартості товару
за шостим методом та видано картку
відмови у митному оформленні товару
№ 112030000/2/00247 за поданою
ВМД № 112030000/2012/009596.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
та картками відмовами у митному
оформленні, позивач звернувся з цим
позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку
щодо обґрунтованості заявленого
позову, оскільки встановив факти
недотримання митницею обов'язкової
процедури проведення консультацій з
декларантом щодо обґрунтованого
вибору резервного методу визначення
митної вартості.

Скасовуючи постанову окружного суду,
суд апеляційної інстанції зазначив про
правомірність прийнятих митницею
рішень, відтак - і оскаржених карток
відмов у митному оформленні, оскільки
дійшов до протилежного висновку.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає висновок апеляційного суду про
відсутність підстав для задоволення
позову помилковим.

Так, на час ввезення позивачем товару
на митну територію України питання
визначення і декларування митної
вартості регулювалися статтями 260, 262, 264
- 273 МК України.

Статтею 259 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 260 МК України
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.
Методи визначення митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та умови їх
застосування встановлюються цим
Кодексом.

Статтею 265 МК України передбачено право
митного органу упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.
При цьому, якщо митний орган дійшов
висновку, що визначена декларантом
митна вартість нижча, ніж прямі витрати
на виробництво цього товару, в тому
числі сировини, матеріалів та/або
комплектуючих, які входять до складу
товару, митний орган має право
зобов'язати декларанта визначити митну
вартість іншим способом, ніж він
використав для її визначення.

Відповідно до статей 266, 267 МК України,
основним є метод визначення товару за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), який
може застосовуватись у разі, якщо немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) стосовно продажу оцінюваних товарів
або їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті;

4) покупець і продавець не є пов'язаними
між собою особами або хоч і є
пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.
За наявності достатніх підстав
вважати, що зазначені відносини
вплинули на ціну оцінюваних товарів,
митний орган повинен повідомити про це
декларантові та надати йому можливість
для відповіді та доказу відсутності
впливу взаємозв'язку продавця і
покупця на ціну, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари. На вимогу декларанта
таке повідомлення здійснюється у
письмовій формі.

У розумінні статті 267 МК України,
митною вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін "ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті"
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Системний аналіз вказаних статей
свідчить, що, перевіряючи правильність
визначеної декларантом митної
вартості, митний орган має
пересвідчитись у наявності всіх
вищезазначених умов та вирішити
питання, чи підтверджуються наданими
декларантом документи всі складові
заявленої митної вартості. При цьому,
митний орган дійсно має право
пересвідчитись у достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, однак таке право має
реалізовуватись лише у випадку
існування сумнівів або виявлення
неточностей у поданих документах.

Таким чином, витребовуючи у декларанта
додаткові документи, митниця має
зазначити, на підтвердження яких саме
обставин вони мають бути подані, та
враховувати, що належне виконання
декларантом вимог митниці може такі
сумніви усунути. Тобто митниця має
право витребувати, а декларант
зобов'язаний надати лише ті документи,
які у даному конкретному випадку є
необхідними для перевірки митної
вартості. Тому ненадання декларантом
інших документів, які витребувані без
обґрунтування їх необхідності, саме по
собі не є достатньою підставою для
відмови у прийнятті митної вартості за
першим методом.

Між тим, як вбачається з наявних
матеріалів справи і встановлено, однак
належним чином не враховано судами
обох інстанцій, митниця скористалась
своїм правом на витребування у
позивача додаткових документів, не
зазначаючи при цьому будь-яких
обґрунтованих підстав сумніватися у
достовірності або точності наданих
документів, відповідно не
обґрунтовуючи, з якою метою
витребувано додаткові документи, та
яким чином їх неподання унеможливлює
перевірку правильності вартості,
визначеної декларантом.

За таких обставин, вимоги митниці
визнати законними не можна, тому
рішення та картки відмови у митному
оформленні, прийняті за відсутності
належних підстав, підлягають
скасуванню.

Отже, правильним є висновок суду першої
інстанції щодо неправомірності дій
відповідача і прийнятих ним рішень
відносно визначення митної вартості
товару.

Щодо протилежних доводів митниці,
обґрунтованих наявністю відомостей
спеціалізованої бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України щодо вищої
вартості таких товарів, то колегія
суддів зазначає, що вони самі по собі не
можуть підтверджувати або
спростовувати правильність визначення
митної вартості конкретної партії
товару, оскільки не містять параметрів,
які б вказували на подібність,
аналогічність чи ідентичність товарів,
та не відображають складових митної
вартості вказаних в них товарів.
Доказів проведення порівняння
документів, поданих при оформленні
товарів, визначених відповідачем як
ідентичні (аналогічні), не надано.

За таких обставин, постанова суду
апеляційної інстанції, прийнята з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню, а постанова окружного суду,
якою по суті спір вирішено правильно, -
залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна"
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2013 року скасувати, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: