Справа № 872/8045/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 рокусправа № 804/2515/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі №804/2515/13-а за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комбінат «Придніпровський» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Комбінат «Придніпровський» (далі - ПАТ
«Комбінат «Придніпровський») 14 лютого
2013 року звернулось до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби, згідно якого, просить визнати
протиправними та скасувати прийняті
відповідачем податкові
повідомлення-рішення:

- № від 04.02.2013 року яким позивачу
нараховано податку на прибуток
підприємств за основним платежем 14
287,00 грн., штраф 3 571, 75 грн.;

- № від 04.02.2013 року, яким позивачу
нараховано податку на додану вартість
за основним платежем 5 195,00 грн., штраф 1
298,75 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказані податкові
повідомлення-рішення повинні бути
скасовані, оскільки висновки
відповідача щодо нереальності
проведених позивачем с ФОП ОСОБА_1
господарських операцій та юридичної
дефектності первинних документів
позивача, викладені у акті №45/23-0/01528186
від 24 січня 2013 року (далі - акт
перевірки), на підставі якого їх було
прийнято є безпідставними та
необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2013 року адміністративний позов
задоволено. Суд визнав протиправним та
скасував податкові
повідомлення-рішення відповідача від
04.02.2013 року №, №.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем не доведена
правомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у задоволені позову
відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, про
відсутність доказів перевезення
товару від ФОП ОСОБА_1 до позивача, а
саме відсутність товарно-транспортних
накладних, та як наслідок
правомірність висновків податкового
органу щодо безтоварності спірних
господарських операцій позивача.

Крім того актом перевірки №1151 не
встановлено факту поставок товарів по
ланцюгу постачання від ТОВ «Порттранс»
до ФОП ОСОБА_1 яка є контрагентом
позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників відповідача
які підтримали доводи апеляційної
скарги, пояснення представника
позивача, який заперечував, щодо
задоволення апеляційної скарги
відповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства України,
правильності, повноти нарахування та
сплати податків до бюджету по
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 за
період з 01.04.2010 року по 31.12.2010 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем було складено акт
№45/23-0/01528186 від 24 січня 2013 року в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем положень:

пп.7.4.1, пп.7.4.4 та пп.7.4.5 п. 7.4 з урахуванням
пп.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", а саме
завищено суму податку на додану
вартість (далі - ПДВ), яка віднесена до
складу податкового кредиту, на суму 5 195
грн.;

пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 та п. 5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 з
урахуванням п.1.32 ст.1 та пп.5.3.9 п.5.3
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" у редакції
Закону України №283/97-ВР із змінами та
доповненнями, а саме занижено
нараховану суму податку на прибуток за
II - IV квартали 2010 року на суму 14 287 грн., в
тому числі за II квартал 2010 року - 3017 грн.,
за III квартал 2010 року - 8 446 грн. та за IV
квартал 2010року - 2 824 грн.

Згідно вказаного акта відповідач
вважає, що факт придбання товарів між
ПАТ «Комбінат «Придніпровський» та
ФОП ОСОБА_1 не підтверджується,
оскільки у ФОП ОСОБА_1 відсутні
документи підтверджуючи
транспортування товару від ТОВ
«Порттранс» та в подальшому ПАТ
«Комбінат «Придніпровський»

Крім того фінансово-господарська
діяльність ТОВ «Порттранс»
здійснювалася за межами правового
поля.

Враховуючи вказані обставини, на
підставі ст. 228 ЦК України, податковий
орган дійшов висновку про нікчемність
правочинів вчинених між ПАТ «Комбінат
«Придніпровський» та ФОП ОСОБА_1

На підставі акта перевірки
відповідачем 04.02.2013 року прийнято
податкові повідомлення-рішення №
та №, якими позивачу:

- збільшено суму грошового зобов'язання
за основним платежем податок на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 5 195,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 1 298,75 грн. (а.с. 8);

- збільшено суму грошового зобов'язання
за основним платежем податок на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 14 287,00 гнр. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 3 571,75
грн. (а.с. 10).

Правомірність та обґрунтованість
вказаних рішень відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірні рішення відповідача
прийняті не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.04.1994 року № 334/94-ВР
(далі - Закон № 334/94-ВР) (в редакції, на
час виникнення спірних відносин)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону №
334/94-ВР, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закон № 334/94-ВР,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) (в
редакції, на час виникнення спірних
відносин) податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №
168/97-ВР датою виникнення права на
податковий кредит є дата здійснення
першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів (робіт,послуг) або в
разі якщо придбані товари (роботи,
послуги) не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Встановлені судом обставини справи
свідчать про те, що господарські
операції між позивачем та ФОП ОСОБА_1,
здійснені на підставі договору
постачання від 11.01.2010 року №4/01, згідно з
якими ФОП ОСОБА_1 (постачальник)
зобов'язався поставити та передати у
власність ПАТ «Комбінат
«Придніпровський» (покупця) товар, а
покупець зобов'язується прийняти та
своєчасно оплатити товар на умовах
договору (т. 1 а.с. 32-36).

При цьому, з врахуванням положень п.п.1,2
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» питання щодо
реального вчинення зазначених
господарських правочинів
підтверджується доказами, що
знаходяться в матеріалах справи.

Так, згідно матеріалів справи
встановлено, що відповідно до
вказаного договору позивач придбав у
ФОП ОСОБА_1 будівельні матеріали та
інструменти, що підтверджується
видатковими накладними (т.1 а.с. 75-113).

Згідно з реєстру банківських виписок,
наданого під час перевірки
відповідачу, позивач оплатив та
використав у власній господарській
діяльності.

ФОП ОСОБА_1 виписано податкові накладні
(т.1 а.с.33-74).

Крім того обставини здійснення
позивачем господарської діяльності
підтверджуються також інші
документами, що містяться в матеріалах
справи, а саме витягами з журналів
реєстрації довіреностей на отримання
товару (запчастин і будівельних
матеріалів) від ФОП ОСОБА_1 в період
квітень - грудень 2010 р. (т. 2 а.с.1-18),
приходними ордерами за цей же період
щодо постачання на склади позивача від
ФОП ОСОБА_1 запчастин, будівельних
матеріалів, металу, інструментів (т. 2
а.с. 19-36), матеріальними звітами
позивача щодо розподілу та
використання ТМЦ, отриманих від ФОП
ОСОБА_1 в тому самому періоді (т. 2 а.с.
37-149, т. 3 а.с. 1-232), а також сертифікатами
якості продукції, отриманої від ФОП
ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 23-29).

Факт транспортування товару
підтверджується подорожніми листами
вантажного автомобіля (т.4, а.с. 30-39)

Таким чином суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо реального вчинення
позивачем господарських операцій зі
своїм контрагентом, за наслідками яких
сформовано валові витрати та спірний
податковий кредит, оскільки
встановлені обставини справи свідчать
про отримання позивачем товару,
оприбуткування товару покупцем, оплату
його вартості та використання його у
власній господарській діяльності.

Що відсутність товарно-транспортних
накладних суд апеляційної інстанції
зауважує на наступному.

Пунктом 11.1 розділу 11 Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженим
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 року №363,
встановлено, що основними документами
на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Також, відповідно до наказу
Міністерства транспорту України «Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні» №363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна накладна
визначена як документ на перевезення
вантажів наряду з іншими документами, а
саме подорожними листами. Тільки
дорожній лист вантажного автомобіля є
документом без якого перевезення
вантажів не допускається (п.11.3), даний
документ є документом
вантажовідправника або перевізника, та
зберігається і знаходиться у них.

Товарно-транспортна накладна з 22.05.2006
року виключена як бланк суворої
звітності, у зв'язку з втратою сили
«Інструкції про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної
первинної транспортної документації
для перевезення вантажів
автомобільним транспортом і обліку
транспортної роботи» №228/253 від 07.08.1996
та у зв'язку з чим, даний документ є не
обов'язковим документом для
застосування підприємствами.

Товарно-транспортна накладна є
документом, що призначений для
списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку їх на шляху,
складського оприбуткування,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажів та обліку
виконаною роботи, відповідно до
термінів та понять закріплених в
«Правилах перевезень вантажів
автомобільним транспортом в України»,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997.

Отже з аналізу вказаних приписів
діючого законодавства України,
вбачається, що товарна - транспортна
накладна не є документом суворої
звітності, а тим самим обов'язковою до
застосування (як бланк суворої
звітності виключено на підставі наказу
Міністерства транспорту та зв'язку №493
від 22.05.2006р.); не являється документом
податкового обліку та лише на підставі
документів податкового обліку можливо
нарахування та обчислення податків та
обов'язкових платежів. Наявність, чи
відсутність товарно-транспортних
накладних є лише дотриманням чи
порушенням правил перевезень
автомобільним транспортом, які не
пов'язані з дотриманням вимог
податкового законодавства та самі по
собі не свідчать про безтоварність
операції за наявності інших
підтверджуючих документів.

Крім того, в акті перевірки містяться
висновки відповідача про допущенні
позивачем порушення вимог податкового
законодавства, які обґрунтовані
нікчемністю угоди укладеної між
позивачем та ФОП ОСОБА_1 у зв'язку з та
відсутністю факту придбання товару у
останнього.

Між тим при визнанні договору
нікчемним податковим органом не
дотримано приписів законодавчих норм,
тобто не встановлено вини та умислу
позивача, спрямованих на заволодіння
державним майном, порушення публічного
порядку, не надано доказів про
умисність укладання угод з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, а безтоварність
здійснених позивачем господарських
операцій, на що посилається відповідач,
не підтверджена у встановленому
законом порядку жодним доказом, сам
висновок носить характер припущення.

Щодо доводів податкового органу про те
що фінансово-господарська діяльність
ТОВ «Порттранс», який є контрагентом
ФОП ОСОБА_1 здійснювалася за межами
правового поля, що створює негативні
наслідки для позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
податковим законодавством України не
передбачено підтвердження сплати ПДВ
по ланцюгу поставок.

Крім того Європейський Суд з прав
людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007
року у справі «Інтерсплав проти
України» зазначив: коли державні
органи володіють будь-якою інформацією
про зловживання у системі
відшкодування ПДВ, що здійснюються
конкретною компанією, вони можуть
вжити відповідних заходів з метою
запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі №804/2515/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
16 травня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко