Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року м. Київ
К-35909/10

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України, Кабінету
Міністрів України, Міністерства
фінансів України, Головного управління
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України,
апеляційного суду Донецької області
про визнання бездіяльності незаконною
та зобов'язання вчинити певні дії за
касаційними скаргами ОСОБА_1,
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 27
липня 2010 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що з березня 2005 року працює суддею
апеляційного суду Донецької області.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону
України «Про статус суддів» заробітна
плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865 затверджені схеми посадових
окладів керівників і суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6 у
співвідношенні до мінімальної
заробітної плати. Постановою Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 р. № 865» від 31
грудня 2005 року №1310 постанову № 865
доповнено пунктом 4-1, згідно з яким
мінімальна заробітна плата для
обчислення посадових окладів суддів
встановлена у розмірі 332 грн і при її
підвищенні у подальшому перерахунок
заробітної плати не провадиться.
Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року, що
набрала чинності 3 грудня 2007 року, та
постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
травня 2008 року, що набрала чинності 19
серпня 2009 року, пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
визнано протиправним і скасовано.
Проте відповідачі продовжують
незаконно нараховувати посадовий
оклад, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати 332 грн, а не з розміру
мінімальної заробітної плати, яка
встановлена законодавчими актами за
вказаний період. Крім того, рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року №10-рп/2008 положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
стосовно оплати праці суддів визнані
неконституційними. Постановою
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 р. №865» від
16 січня 2008 року №19 постанову №865
доповнено пунктом 2-2, згідно якого
суддям щомісяця виплачується надбавка
за вислугу років у відсотках від
посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас,
тобто було змінено порядок нарахування
щомісячної надбавки за вислугу років,
замість її визначення у відсотках до
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи (частина 4 статті 44 Закону України
«Про статус суддів»). На думку позивача,
положення зазначеної постанови не
повинні застосовуватися, оскільки нею
безпідставно фактично внесені зміни до
Закону України «Про статус суддів»,
який має вищу силу, ніж ця постанова, що
згідно з Конституцією України є
недопустимим.

Просила визнати незаконною
бездіяльність Кабінету Міністрів
України, Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України з виконання
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865 щодо нарахування посадового
окладу суддям у відповідності до
встановленої мінімальної заробітної
плати; стягнути з Державної судової
адміністрації України на користь
позивача суму недоплаченої заробітної
плати, яка утворилася в результаті
неправильного застосування розміру
мінімальної заробітної плати при
розрахунку посадового окладу судді, з
січня 2006 року по час ухвалення
постанови по справі; стягнути з
Державної судової адміністрації
України на користь позивача
заборгованість з виплати щомісячної
надбавки за вислугу років, починаючи з
січня 2006 року по час ухвалення
постанови по справі; зобов'язати з 1
липня 2010 року проводити нарахування і
виплату заробітної плати, виходячи із
мінімального розміру заробітної плати,
визначеного законодавством України.

27 липня 2010 року ОСОБА_1 подано заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої позивач просила стягнути з
відповідачів на користь позивача
заборгованість по заробітній платі за
період з 1 січня 2006 року по 1 червня 2010
року в розмірі 145481,32 грн; зобов'язати
відповідачів з 1 червня 2010 року
проводити нарахування і виплату
заробітної плати, виходячи з
мінімального розміру заробітної плати,
визначеного законодавством України.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 липня 2010
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України з невиконання постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 щодо
нарахування посадового окладу суддям у
відповідності до встановленої
мінімальної заробітної плати.

Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України провести
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
недоотриману заробітну плату з
урахуванням підвищення мінімальної
заробітної плати відповідно до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік», «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» за період з 19 серпня
2009 року по день ухвалення постанови.

Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України проводити
нарахування і виплату заробітної
плати, виходячи з мінімального розміру
заробітної плати, визначеного
законодавством України.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року апеляційні скарги
Державної судової адміністрації
України та ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від
27 липня 2010 року скасовано. Позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано протиправними бездіяльність
апеляційного суду Донецької області
щодо не проведення перерахунку
заробітної плати судді апеляційного
суду Донецької області ОСОБА_1 з 19
серпня 2009 року до 27 липня 2010 року з
урахуванням вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 (в редакції станом на 31 грудня 2005
року) та неподання до Державної судової
адміністрації України змін до
посадового окладу ОСОБА_1 із
зазначенням розміру заробітної плати,
виходячи з розрахунку відповідної
кількості мінімальних заробітних плат
за додатком 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865, розмір яких встановлений законами
України про Державний бюджет України
на 2009 та 2010 роки, а також Законом
України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» на момент виплати, за
період з 19 серпня 2009 року до 27 липня 2010
року.

Визнати протиправною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України щодо неприйняття заходів щодо
повного фінансування заробітної плати
судді апеляційного суду Донецької
області ОСОБА_1 з 19 серпня 2009 року до 27
липня 2010 року з розрахунку відповідної
кількості мінімальних заробітних плат
за додатком 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865, розмір яких був встановлений
законами України про Державний бюджет
України на 2009 та 2010 роки, а також
Законом України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» на момент виплати, за
період з 19 серпня 2009 року до 27 липня 2010
року.

Зобов'язати апеляційний суд Донецької
області провести перерахунок
заробітної плати ОСОБА_1 з 19 серпня 2009
року до 27 липня 2010 року з розрахунку
відповідної кількості мінімальних
заробітних плат за додатком 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865, розмір яких був
встановлений законами України про
Державний бюджет України на 2009 та 2010
роки, а також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати» на
момент виплати, за період з 19 серпня 2009
року до 27 липня 2010 року.

Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виділити
апеляційному суду Донецької області
додаткове фінансування з бюджетної
програми «Виконання рішень судів на
користь суддів» для здійснення виплати
судді апеляційного суду Донецької
області ОСОБА_1 недоплаченої
заробітної плати за період з 19 серпня
2009 року до 31 липня 2010 року з розрахунку
відповідної кількості мінімальних
заробітних плат за додатком 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865, розмір яких був
встановлений Законами України про
Державний бюджет України на 2009 та 2010
роки, а також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати» на
момент виплати, за період з 19 серпня 2009
року до 27 липня 2010 року.

Зобов'язано Міністерство фінансів
України виділити з Державного бюджету
України грошові кошти на додаткове
фінансування Державної судової
адміністрації України для
апеляційного суду Донецької області на
бюджетну програму «Виконання рішень
судів на користь суддів» для
здійснення виплати судді апеляційного
суду Донецької області ОСОБА_1 за
період з 19 серпня 2009 року по 27 липня 2010
року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, судами порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій в
частині відмови у задоволенні позову,
відповідачі просять скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що постановою Верховної
Ради України від 3 березня 2005 року
ОСОБА_1 обрана на посаду судді
апеляційного суду Донецької області.
Заробітна плата ОСОБА_1 обчислювалася,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 332 грн, встановленої
станом на 21 грудня 2005 року, без
урахування підвищення мінімальної
заробітної плати на підставі законів
України про Державний бюджет Укранни
на 2006 - 2010 роки, що призвело до
недоотримання нею за період з 1 січня 2006
року до червня 2010 року заробітної плати
в розмірі 145481,32 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала законної сили з
1 січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи згідно
з додатком 7.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 доповнено
постанову Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 пунктом 4-1,
відповідно до положень якого розміри
посадових окладів, передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 гривні і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, визнано
незаконними постанову Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865» від
31 грудня 2005 року № 1310 та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, частково задовольнив
позовні вимоги позивача.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій можна погодитись
не можна.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала чинності з 1
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243
встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 та іншими нормативно-правовими
актами, розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, визнано
незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865» від
31 грудня 2005 року № 1310 та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

За правилами частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була
обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати
набрання нею законної сили) до 1 січня
2012 року (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня2008 року -
з 19 серпня 2009 року (дати
набрання нею законної сили) до 13 квітня
2011 року, дати її скасування постановою
Вищого адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року не
може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться. Положення
зазначеної постанови стали преамбулою
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року постанова
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 3 вересня
2005 року № 865, постанова Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 та пункт 4 постанови Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня
2005 року № 1310 були визнані незаконними
постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року).
Обов'язковому виконанню підлягає
рішення суду, резолютивна частина
якого ухвалена відповідно до вимог
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

У резолютивній частині постанови
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865» від
31 грудня 2005 року № 1310 та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865. Рішення про визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини
1 статті 168 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, що ухвалив
судове рішення, може за заявою особи,
яка брала участь у справі, чи з власної
ініціативи прийняти додаткову
постанову у випадку, якщо суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Враховуючи викладене, необхідно прийти
до висновку про те, що зазначені
положення постанов Кабінету Міністрів
України, будучи визнані судом
незаконними, нечинними не визнавались,
а тому підлягали виконанню.

Статтею 44 Закону України «Про статус
суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII в
редакції, чинній на час існування
спірних правовідносин, було
встановлено, що заробітна плата суддів
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок. Розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Частина 4 зазначеної правової
норми встановлювала розміри
щомісячної надбавки за вислугу років,
яка підлягала виплаті суддям.

Розміри посадових окладів, премій
встановлювались Кабінетом Міністрів
України, розміри надбавок за
кваліфікаційні класи суддів та інших
надбавок у різні періоди визначались
указами Президента України та (або)
постановами Кабінету Міністрів
України.

При цьому відповідно до положень
статті 13 Закону України «Про оплату
праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
оплата праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі законодавчих
та інших нормативних актів України,
генеральної, галузевих, регіональних
угод, колективних договорів у межах
бюджетних асигнувань та інших
позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України
встановлено, що відповідно до
затвердженого бюджетного розпису
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів. Затвердження,
а також коригування протягом
бюджетного року кошторисів бюджетних
установ здійснюється розпорядниками
коштів відповідно до затвердженого
бюджетного розпису Державного бюджету
України.

Розпорядники бюджетних коштів несуть
відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконанням процедур та
вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при визначенні розміру заробітної
плати працівників бюджетних установ, у
тому числі і суддів, повинен виходити з
обсягів витрат на оплату праці,
затверджених Державним бюджетом
України на відповідний рік.

Встановивши сталу величину посадових
окладів суддів, Кабінет Міністрів
України регулював розмір заробітної
плати суддів у спірний період за
рахунок розміру премій та інших доплат
у межах визначених Державним бюджетом
України обсягів.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про перерахунок заробітної плати на
підставі постанови Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року та постанови окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року задоволенню не
підлягають.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону
України «Про статус суддів», чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
суддям виплачується щомісячна
надбавка за вислугу років у розмірах:
при стажі роботи понад 3 роки - 10
відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VІ змінено порядок
нарахування надбавки за вислугу років
та встановлено, що вказана надбавка
розраховується у тих же відсотках,
проте не від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи, а від
посадового окладу з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2008 року № 19, якою затверджено зміни, що
вносяться до постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865, зазначену постанову було
доповнено пунктом 2-2 такого змісту:
«Суддям щомісяця виплачується
надбавка за вислугу років у відсотках
від посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас в
таких розмірах: при стажі роботи понад
три роки - 10 відсотків, понад п'ять років
- 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25,
понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

За правилами частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи викладене, суди прийшли до
обґрунтованого висновку про перевагу
положень частини 4 статті 44 Закону
України «Про статус суддів», чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
над нормами постанови Кабінету
Міністрів України в частині визначення
бази обчислення надбавки за вислугу
років.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2
розділу XII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 7 липня 2010 року №
2453-VI (в редакції Закону України від 23
грудня 2010 року № 2856-VI) визнано таким, що
втратив чинність Закон України «Про
статус суддів», крім статті 43, частин
п'ятої - тринадцятої статті 44, які
втрачають чинність з 1 січня 2011 року, та
частин першої - четвертої статті 44, які
втрачають чинність з 1 січня 2012 року.

За правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду
апеляційної інстанції зазначеним
вимогам не відповідає.

В адміністративному позові позивач
просила, зокрема, стягнути з Державної
судової адміністрації України на
користь позивача заборгованість з
виплати щомісячної надбавки за вислугу
років, починаючи з січня 2006 року по час
ухвалення постанови по справі (а.с.6). В
подальшому позивач уточнила свої
позовні вимоги, але від зазначеної
позовної вимоги не відмовилась.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення у справі, в мотивувальній
частині судового рішення зазначив
наступне. Відповідно до наданих
розрахунків заробітної плати та
розрахункових листків (а.с. 29 - 37)
апеляційного суду Донецької області
надбавка за вислугу років позивачеві у
2009 році виплачувалась у відповідних
відсотках від посадового окладу з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, що з 22 травня 2008
року суперечить Закону України «Про
статус суддів», а тому дії щодо
нарахування позивачеві надбавки за
вислугу років з посадового окладу з
урахуванням за кваліфікаційні класи
замість щомісячного заробітку були
неправомірними. При цьому апеляційний
суд відповідного рішення у цій частині
позовних вимог не постановив.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
227, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1, Міністерства
фінансів України та Державної судової
адміністрації України задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року скасувати.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 липня 2010
року скасувати в частині визнання
незаконною бездіяльності Міністерства
фінансів України, Державної судової
адміністрації України з невиконання
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня
2005 року № 865 щодо нарахування
посадового окладу суддям у
відповідності до встановленої
мінімальної заробітної плати;
зобов'язання Державної судової
адміністрації України провести
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
недоотриману заробітну плату з
урахуванням підвищення мінімальної
заробітної плати відповідно до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік», «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» за період з 19 серпня
2009 року по день ухвалення постанови;
зобов'язання Державної судової
адміністрації України проводити
нарахування і виплату заробітної
плати, виходячи з мінімального розміру
заробітної плати, визначеного
законодавством України.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України,
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, апеляційного суду
Донецької області про перерахунок та
виплату заробітної плати з розрахунку
відповідної кількості мінімальних
заробітних плат за додатком 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865, розмір яких був
встановлений законами України про
Державний бюджет України на 2009 та 2010
роки, а також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати» на
момент виплати, за період з 19 серпня 2009
року до 27 липня 2010 року, відмовити.

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1
до Державної судової адміністрації
України, Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України,
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, апеляційного суду
Донецької області про стягнення
заборгованості з виплати щомісячної
надбавки за вислугу років, починаючи з
січня 2006 року по час ухвалення
постанови по справі, направити на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.