Справа № 2а-14736/10/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року м. Київ
К/9991/39492/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.11.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.06.2011

у справі № 2а-14736/10

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва

про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа ОСОБА_3 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.11.2010 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2011
постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.11.2010 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем була проведена
документальна планова виїзна
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства позивача, за
результатами якої складено акт від
10.09.2010 року за № 89/17-405/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено,
порушення позивачем п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8,
пп. "а" п. 17.2 ст. 17, пп. "а" п. 19.2 ст. 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 07.10.2010 року №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 143631,00 грн.,
у тому числі: 47877,00 грн. - основного
платежу, 95754,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій.

Приймаюче спірне податкове
повідомлення-рішення відповідач
виходив того, що протягом періоду з 1
січня 2007 року по 30 червня 2010 року
позивач виплачував фізичним особам
грошові кошти без попереднього
нарахування, утримання і перерахування
до бюджету податку з доходів фізичних
осіб.

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством із цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством,
зокрема, є Указ Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звідності суб'єктів малого
підприємництва» №727 від 03.07.1998
(далі-Указ), яким запроваджено
спеціальний режим оподаткування,
обліку та звітності, спрямований на
підтримку суб'єктів малого
підприємництва.

Статтею 2 Указу встановлено, що
суб'єкти малого підприємництва -
фізичні особи мають право самостійно
обрати спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплачу єдиного податку.
Ставка єдиного податку для суб'єктів
малого підприємництва фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх деревної реєстрації залежно
від виду діяльності. Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця
не пізнане 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного
казначейства України.

Згідно з частиною 2 статті 5
зазначеного Указу суб'єкти малого
підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно в законодавством
України.

Відповідно до пункту 6
вищезазначеного Указу суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником ряду податків
та зборів (обов'язкових платежів), у
тому числі податку на додану вартість,
крім випадку, коли юридична особа
обрала спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком за єдиним податком за
ставкою 6 відсотків; податку на доходи
фізичних осіб (для фізичних осіб -
суб'єктів малого підприємництва).

Як встановлено з матеріалів
справи, позивач знаходився на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності за умовами сплати
єдиного податку.

Згідно з пункту 1.15 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати і сплачувати цей податок до
бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік і подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону України
№889-IV.

Податковим агентом, зокрема, є
фізична особа, що є суб'єктом
підприємницької діяльності чи
здійснює незалежну професійну
діяльність, яка використовує найману
працю інших фізичних осіб, щодо виплати
заробітної плати (інших виплат та
винагород) таким іншим фізичним особам.

Обов'язки нарахування, утримання
та сплати (перерахування) податку до
бюджету відповідно до підпункту 8.1.1
пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
покладено на податкового агента, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Зі змісту вищезазначених правових
норм вбачається, що обов'язковою
ознакою податкового агента є
нарахування (виплата) ним доходу
фізичній особі та наявність юридичного
обов'язку нарахувати, утримати та
сплатити податок до бюджету саме від
імені і за рахунок платника податку -
фізичної особи та саме у
правовідносинах, пов'язаних з
використанням такою особою найманої
праці інших фізичних осіб.

Суди попередніх інстанцій
встановили, що позивач не містить
ознак податкового агента в розумінні
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», у зв'язку з чим
визначення податного зобов'язання з
податку фізичних осіб є безпідставним.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2011 у
справі № 2а-14736/10 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.11.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.06.2011 у справі № 2а-14736/10 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко