Справа № 804/13501/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2014 рокусправа № 804/13501/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Дурасової
Ю.В.

суддів: Проценко О.А.
Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача : Лубенець
Світлани Віталіївни,

представника відповідача:
В’юнченко Олександра Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.12.2013р.

у справі № за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційна фірма "Агро - хліб"
до Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ Виробничо-комерційна
фірма "Агро-хліб" звернувся до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, та зобов'язання вчинити певні
дії. З урахуванням доповнень просив
визнати протиправними та скасувати
рішення №2 від 02.10.2013 року про
виключення позивача з реєстру
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування: відмінити анулювання
свідоцтва про реєстрацію як суб'єкта
спеціального режиму оподаткування;
відмінити анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість -
суб'єкта спеціального режиму
оподаткування; зобов'язати відповідача
видати нове свідоцтво про реєстрацію
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування; відмінити скасування
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку;
зобов'язати відповідача поновити
статус платника фіксованого
сільськогосподарського податку. Позов
обґрунтовано тим, що податковим
органом проведено позапланову
документальну виїзну перевірку
позивача, якою було встановлено
неправомірне використання ним статусу
платника фіксованого податку. За
результатами перевірки було прийняте
рішення № 2 від 02.10.2013 року про
виключення сільськогосподарського
підприємства з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування,
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість № 200124059 від 22.07.2013
року та скасовано статус платника
фіксованого сільськогосподарського
податку з 01.08.2013 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.12.2013 року позов задоволений. Визнано
протиправним та скасовано рішення № 2
від 02.10.2013 року про виключення позивача
з реєстру суб'єктів спеціального
режиму оподаткування (відмінено
анулювання свідоцтва; відмінно
анулювання реєстрації; відмінено
скасування статусу; зобов'язано видати
нове свідоцтво та поновити статус).
Свою позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що визначальним для
встановлення права особи
застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість є дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75 %
вартості всіх товарів (послуг),
поставлених протягом послідовних
звітних податкових періодів сукупно.

З даним рішенням суду не погодилися
відповідач (податковий орган) у зв'язку
з чим надав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову. Вважає,
що суд першої інстанції не правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, неповно
встановив обставини справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи. Посилається на те, що
перевіркою позивача встановлено, що
договори оренди земельних ділянок за
2011-2012 роки з різних причин не були
зареєстровані у встановленому законом
порядку; позивачем, вироблена
продукція на земельних ділянках,
договори за якими не зареєстровані,
отже, продукція, вироблена не на
орендованих виробничих потужностях, не
є сільськогосподарською продукцією.

В запереченнях на апеляційну скаргу
зазначено, що сільськогосподарською
продукцією вважається продукція, яка
підпадає під визначення групи 1-24 УКТ
ЗЕД та яка вирощується безпосередньо
виробником такої продукції. Позивач
самостійно вирощував
сільськогосподарську продукцію.
Стаття 209 ПК України не встановлює
залежності від того, на яких землях
така продукція вирощена. Перебування
особи у статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку є
правомірним, якщо при цьому дотримано
критерій щодо мінімального обсягу
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, встановленого ст. 301
ПКУ. Цей критерій дотримується в тому
разі, якщо продукція рослинництва
вирощена на сільськогосподарських
угіддях, що знаходяться у користуванні
платника податку, незалежно від стану
державної реєстрації договорів оренди
відповідних ділянок.

В судовому засіданні представник
податкового органу апеляційну скаргу
підтримав, суду пояснив, що, договори
оренди які не зареєстровані у
встановленому законом порядку, отже,
вирощена на таких земельних ділянках
продукція, не може вважатися
сільськогосподарською продукцією,
вирощеною на власних або орендованих
виробничих потужностях. Просить
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та відмовити в задоволенні
позову.

Представник позивача в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечив, суду надав пояснення,
аналогічні, викладених в запереченнях
проти апеляційної скарги (викладено
вище). Також пояснив, що вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим. Вважає, що податковий
орган має хибну думку щодо визначення
сільськогосподарської продукції;
законодавство України не встановлює
залежності від того, на яких землях
така продукція вирощена.

Вислухавши учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції
встановлено, що податковим органом у
період з 19.06.2013 року по 26.06.2013 року
проведено позапланову документальну
виїзну перевірку позивача. За
результатами перевірки складено акт
від 08.07.2013 року «Про результати
позапланової документальної виїзної
перевірки ТОВ Виробничо-комерційна
фірма "Агро-хліб" з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року. За результатами перевірки
прийнято рішення №2 про виключення
сільськогосподарського підприємства з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування та проведення
анулювання спеціального свідоцтва та
реєстрація сільськогосподарського
підприємства як платника податку на
додану вартість на загальних умовах із
формуванням нового свідоцтва за
процедурами перереєстрації. Підставою
для прийняття таких рішень податковим
органом зазначено поставлення
позивачем протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно
несільськогосподарських товарів
(послуг), питома вага яких перевищує 25 %
вартості всіх поставлених товарів
(послуг).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

Згідно норм ст. 18, 125, Земельного
кодексу, ст. 6 ЗУ «Про оренду землі», всі
договори оренди землі, предметом яких є
земельні ділянки, які використовуються
особою при здійсненні нею
підприємницької діяльності, повинні
пройти державну реєстрацію.

В силу ст. 18 ЗУ «Про оренду землі»,
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникають після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує це право, та після
державної реєстрації. Право на оренду
земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. При цьому
приступати до використання земельної
ділянки до встановлення меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та його
державної реєстрації забороняється.

На думку колегій суддів апеляційної
інстанції, не дотримання вказаних норм,
стосовно окремих земельних ділянок,
свідчать про порушення вимог
земельного законодавства. В той же час,
Податковий кодекс України пов'язує
надання пільг щодо сплати податку на
додану вартість при спеціальному
режимі оподаткування лише з обсягами
сільськогосподарських товарів
власного виробництва; продукція,
вирощена на земельній ділянці,
орендованій платником фіксованого
сільськогосподарського податку є
сільськогосподарською продукцією в
розумінні глави 2 розділу ХІV ПКУ
(фіксований сільськогосподарський
податок, ст. 301-309), незалежно від того чи
зареєстровані належним чином договори
оренди такої ділянки.

Так, згідно п. 301.1 ст. 301 Податкового
кодексу України N 2755-VI, від 02.12.2010,
платниками податку з урахуванням
обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї
статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

Перебування особи у статусі платника
фіксованого сільськогосподарського
податку є правомірним, якщо при цьому
дотримано критерій щодо мінімального
обсягу частки сільськогосподарського
товаровиробництва, встановлений ст. 301
ПКУ.

В силу п.308.6 ст. 305 ПКУ, підставою для
скасування реєстрації платника
фіксованого сільськогосподарського
податку є або добровільне рішення
такого платника, або рішення державної
податкової служби, яке може бути
підставою в разі: 1) або ліквідації
такого платника, у тому числі шляхом
реорганізації; 2) або встановлення за
результатами документальної перевірки
порушення вимог ст. 301 ПКУ. В свою чергу,
вимоги ст. 301 ПКУ, стосуються частки
сільськогосподарського
товаровиробництва, яка не повинна
перевищувати 75% загального обсягу
доходів сільськогосподарського
товаровиробника.

Відсутність належного оформлення
земельних ділянок (відсутність
державної реєстрації відповідних
договорів оренди) не є підставою для
звільнення платника фіксованого
сільськогосподарського податку від
нарахування податку з площі всіх
ділянок, що перебувають у його
користуванні.

Умови, за яких сільськогосподарське
підприємство втрачає право
застосовування спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість, встановлені п. 209.11 ПКУ,
зокрема, якщо суб'єкт спеціального
режиму оподаткування поставляє
протягом попередніх 12 послідовних
звітних податкових періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25% вартості всіх поставлених
товарів, то на таке підприємство не
поширюється спеціальний режим
оподаткування. Таке підприємство
зобов'язане визначити податкове
зобов'язання з цього податку за
підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку.

Землі сільськогосподарського
призначення - це землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції (пп. 14.1.77 ст. 14 ПКУ).

При цьому сільськогосподарськими
товарами вважаються товари відповідно
до п. 209.7 ст. 209 ПКУ, зазначені у групах 1-24
УКТ ЗЕД (товарні позиції 4101, 4102, 4103. 4301)
та послуги, які отримані в результаті
здійснення діяльності, на яку
відповідно до п. 209.17 ст. 209 ПКУ
поширюється дія спеціального режиму
оподаткування у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства, якщо такі товари
вирощуються, виготовлюються,
виловлюються або збираються
(заготовлюються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Отже, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивач є сільськогосподарським
підприємством, та продукція, що ним
виробляється (вирощується) є
сільськогосподарською продукцією.

Податковим органом в основу розрахунку
визначення питомої ваги вартості
поставлених позивачем
сільськогосподарських товарів
покладено співвідношення загальної
кількості орендованих земельних
ділянок (площ) до кількості земельних
ділянок, договори по яких не пройшли
державну реєстрацію. Однак такий
підхід не ґрунтується на законі,
оскільки ст. 209 Податкового кодексу
України визначено питому вагу як
вартість поставлених
сільськогосподарських товарів, що має
становити не менше 75%, загальної
кількості поставлених товарів, а не як
кількість орендованої землі, яка
пройшла етап державної реєстрації по
відношенню до загальної кількості
орендованих земельних ділянок.

Виходячи з викладеного колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що суд першої інстанції правильно
визначився в тому що, відповідачем не
доведена правомірність його дій при
ухваленні рішення про виключення
підприємства з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування.

Таким чином, суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права. Отже
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, статтями 200,
205, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04 грудня 2013р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
фірма "Агро - хліб" до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, та зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна