Справа № К/9991/24013/12-С
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/24013/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2012 року у справі за позовом
Дочірнього підприємства "Гефест"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" до Управління пенсійного
фонду України Київського району в м.
Полтаві про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

Дочірнє підприємство "Гефест"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" звернулось в суд з позовом
до Управління пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві, в якому
просило зобов'язати відповідача
повернути позивачу помилково сплачені
страхові внески в сумі 59786,08 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачем, платником єдиного податку,
помилково здійснено переплату
страхових внесків на суму 59786,08, які в
добровільному порядку відповідачем не
повернуто.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2012
року, позовні вимоги задоволено:
зобов'язано відповідача повернути
позивачу помилково сплачені страхові
внески в сумі 59786,08 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, Дочірнє
підприємство "Гефест" товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" взято на облік
Управлінням Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві 12 жовтня
2009 року.

Згідно довідки № 49631 від 13 жовтня 2009
року позивача взято на облік платника
податків ДПІ у м. Полтаві.

В періоді з січня 2009 року по жовтень 2010
року позивач, перебуваючи на обліку
платника податків в ДПІ м. Полтаві,
сплачував єдиний податок, що
підтверджується платіжними
дорученнями та реєстром даних щодо
розмежування сум єдиного податку за
2009-2010 роки, отриманим відповідачем від
органу Державного казначейства та
наданим до суду.

01 липня 2011 року позивач звернувся до
відповідача із заявою за вих. № 40 про
повернення надлишково сплачених
коштів зі сплати страхових внесків в
сумі 67254,16 грн., посилаючись на те, що він
перебуває на обліку саме в цьому
управлінні.

05 серпня 2011 року відповідачем
надіслано відповідь за № 6217/03-13, якою
відмовлено в поверненні коштів
позивачу у зв'язку з тим, що при звірці з
органами ДПІ не виявлено помилково або
надміру сплачених сум єдиного податку,
правові підстави щодо повернення
коштів відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що оскільки в період з
січня 2009 року по вересень 2010 року
позивач перебував на обліку в
Управління Пенсійного фонду України
Київського району м. Полтави та
сплачував страхові внески на загальних
підставах, передбачених Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" в
розмірі 33,2 % від фонду оплати праці в
повному обсязі, в складі єдиного
податку, а відтак вимоги щодо
повернення зайво сплачених страхових
внесків в сумі 59786,08 грн. підлягають
задоволенню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Пунктом 1 статті 11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
особи, які працюють на підприємствах, в
установах, організаціях, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств, організацій, в об'єднаннях
громадян, у фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності та інших
осіб, включаючи юридичних та фізичних
осіб-суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований чи
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
страхувальниками зазначених осіб є
їхні роботодавці, які відповідно до
частини першої статті 15 цього Закону
належать до платників страхових
внесків і зобов'язані на підставі
пункту 6 частини другої статті 17 цього ж
нормативно-правового акта
нараховувати, обчислювати та
сплачувати в установлені строки й у
повному обсязі страхові внески.

Статтею 18 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України у порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів,
з яких складається система
оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство, а
іншим законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги
зі сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлено
Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування", в якому також не
передбачено такої пільги, як
звільнення від сплати цього збору для
суб'єктів підприємницької діяльності,
котрі перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Таким чином, страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, а іншим
законодавством не встановлені пільги з
нарахування та сплати цих внесків або
звільнення від їх сплати. Отже,
обов'язок сплачувати страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування осіб, які
працюють у суб'єктів підприємницької
діяльності-платників єдиного податку,
не залежить від статусу платника
податку.

Згідно з пунктом 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить йому. Положення статті 6
Указу Президента України від 03 липня 1998
року № 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" про
звільнення суб'єктів малого
підприємництва, які сплачують єдиний
податок, від збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, Закону
суперечить, а отже, застосуванню не
підлягає.

Разом з тим, враховуючи, що жодних
позовних вимог відповідачем під час
розгляду справи в судах попередніх
інстанцій не заявлялось, колегія
суддів приходить до висновку щодо
частково задоволення касаційної
скарги.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві задовольнити
частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2012 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позову Дочірнього
підприємства "Гефест" товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" до Управління пенсійного
фонду України Київського району в м.
Полтаві про зобов'язання вчинити дії,
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша