Справа № 872/16397/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 рокусправа № 2а-6270/09/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар В.В.

представника позивача : Іоффе
Вадима Леонідовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Державної
податкової служби

на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2013 р.

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю " Юнітон "
до Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№/0 від 18.06.2009 року, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юнітон»
звернувся до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№/0 від 18.06.2009 року. В ході розгляду
справи назву відповідача змінено в
порядку правонаступництва: Державна
податкова інспекція у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (а.с. 207 т. 5).

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року позовні вимоги - задоволенні.
Скасоване оскаржуване податкове
повідомлення-рішення. Свою позицію суд
першої інстанції обґрунтував тим, що
оподаткування операцій по
встановленню лишків та нестач
внаслідок пересортиці у спосіб,
вказаний в акті перевірки (включення
лишків у валовий дохід та нарахування
на суму нестачі податкових зобов'язань
з ПДВ) не передбачений нормами
податкового законодавства; висновок
податкового органу про порушення
позивачем пп. 7.4.1 ст. 7, п. 4.1 ст. 4 ЗУ «Про
податок на додану вартість» є таким, що
суперечить фактичним обставинам та
положенням законодавства України.
Отже, нарахування суми податкового
зобов'язання є неправомірним. Суд
першої інстанції також зазначив про
конфлікт інтересів, згідно якого в силу
пп.4.4.1 ст.4 ЗУ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181, у разі,
коли норма закону чи іншого
нормативно-правового акта припускають
неоднозначне (множинне) трактування,
внаслідок чого є можливість прийняття
рішення на користь як платника
податків так і контролюючого органу,
рішення приймається на користь
платника податків.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник податкового органу подав
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. Зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
необґрунтованою, незаконною, та такою,
що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на Інструкцію по
інвентаризації основних засобів,
немайнових активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затверджену наказом
Міністерства фінансів України від
11.08.1994 року №69, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 26.08.1994 за
№ 202/412 та на закон України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - для
підтвердження правильності і
достовірності даних бухгалтерського
обліку та звітності, передбачено
проведення підприємствами
інвентаризації майна, коштів і
фінансових зобов'язань. Одним із
основних завдань інвентаризації є
установлення лишку або нестачі
цінностей і коштів шляхом зіставлення
фактичної наявності з даними
бухгалтерського обліку. Для проведення
інвентаризації, розпорядчим
документом керівника створюються
постійні діючі інвентаризаційні
комісії. Взаємний залік лишків і нестач
внаслідок пересортиці може бути
допущено тільки щодо
товарно-матеріальних цінностей
однакового найменування і в тотожній
кількості за умови, що лишки і нестачі
утворилися за один і той же період, що
перевірявся, та однієї і тієї є особи,
яка перевірялася. У разі коли при
заліку нестач лишками при пересортиці
вартість цінностей, що виявилися у
нестачі, більше вартості цінностей, що
виявилися у надлишку, різниця вартості
повинна бути віднесена на винних осіб.
Вважає, що на підприємстві «Юнітон»
підстав для відображення у обліку
пересортиці (взаємного заліку лишків
та нестач) не має, оскільки
інвентаризація не проводилася
щомісяця, що унеможливлює
співставлення товарів однакового
найменування, тотожності кількості та
періоду у якому утворилися лишки та
нестачі; в актах оприбуткування лишків
товарів та актах на списання нестач
товарів не визначалися
матеріально-відповідальні особи, у
яких на зберіганні знаходилися ці
товари, що також унеможливлює взаємний
залік лишків та нестач товарів; на
підприємстві не проводиться пошук
винуватців пересортиці, причин
пересортиці; підприємством не
надається претензій постачальникам у
разі встановлення розбіжностей при
оприбуткуванні товарів;
інвентаризаційною комісією в актах
контрольної перевірки інвентаризації
цінностей на складах не відображаються
письмові пояснення осіб, які допустили
нестачу чи псування цінностей або інші
порушення, і свої пропозиції щодо
регулювання виявлених нестач та втрат
від псування цінностей, заліку
внаслідок пересортиці; на підприємстві
немає порядку, за яким може бути
допущений залік однієї і тієї ж групи
товарно-матеріальних цінностей. Таким
чином, підприємством безпідставно
здійснюється взаємний залік залишків
та нестач товарів, що призвело до
порушень діючого законодавства. Суми
встановлених нестач є такими, що не
використовуються у господарській
діяльності підприємства, і ці товари
вважаються проданими за звичайною
ціною, але не нижче ціни їх придбання у
звітному періоді, коли вони
відображаються в обліку. Підприємством
безпідставно занижено податкові
зобов'язання по податку на додану
вартість на суми ПДВ які повинні були
нараховуватися на списану нестачу
товарів у відповідних періодах її
виникнення, у розмірі 213575грн., в
порушення пп. 7.4.1 ст. 7, п. 4.1 ст. 4 ЗУ «Про
податок на додану вартість».

В судовому засіданні представник
позивача просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін. Суду
пояснив, що висновок податкового
органу про заниження товариством
«Юнітон» податкових зобов'язань з ПДВ
на 213575грн. зроблений на підставі думки
перевіряючих, що суми встановлених
нестач товарів є такими, що не
використовуються у господарській
діяльності підприємства і ці товари
вважаються проданими за звичайною
ціною, але не нижче ціни їх придбання у
звітному періоді, коли вони
відображаються в обліку, проте діюче
законодавство не містить нормативного
визначення поняття «нестача». Під
нестачею можна розуміти перевищення
кількісних показників обсягу
товарно-матеріальних цінностей за
даними облікових документів над даними
про його фактичну наявність,
установленими під час інвентаризації.
У спірному ж випадку виявлені нестачі
по суті не є встановленням відсутності
фактично отриманого товару, витрати на
придбання якого понесені
підприємством, а пересортицею, що
виникає внаслідок помилок при відпуску
товару. Як виявлено під час перевірки,
лишки та нестачі виникли внаслідок
пересортиці. Зважаючи на особливості
господарської діяльності у галузі
торгівлі чорними та кольоровими
металами, виключити появи лишків та
нестач неможливо. Проте, вказані лишки
та нестачі не є результатом
безоплатного отримання або надання
товарів, а наслідком помилок при
відпуску товарів (пересортиці). Діюче
законодавство дозволяє підприємству
при виявленні в одліку лишків при
одночасній наявності нестач проводити
їх взаємний залік внаслідок
пересортиці, а саме згідно п. 11.12
Інструкції по інвентаризації основних
засобів.

В судове засідання представник
відповідача (податкового органу) не
з`явився, про час та місце судового
розгляду повідомлений належним чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з
06.04.2009 року по 21.05.2009 року податковим
органом проведена планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
31.12.2008 року. За підсумками перевірки
складено акт від 04.06.2009 року, актом
встановлено порушення позивачем
приписів пп. 7.4.1 ст. 7, п. 4.1 ст. 4 ЗУ «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в період що
перевірявся на загальну суму 250191грн. На
підставі акту прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
18.06.2009 року, яким позивачу визначено
суми податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
сумі 375286,50грн. (в тому числі 250191грн.
основний платіж та 125095,5грн. штрафних
санкцій) - (а.с. 8 т. 1).

Колегія суддів апеляційної
інстанції встановила, що судом першої
інстанції правильно застосовано до
даних правовідносин норми ЗУ «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
року №168, ЗУ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181, які діяли
на час виникнення правовідносин, норми
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, немайнових активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затверджену наказом
Міністерства фінансів України від
11.08.1994 року №69, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 26.08.1994 за
№ 202/412.

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (ч.1 ст. 19
Конституції України).

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України
«Про податок на додану вартість», який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин, визначено, що
податковий кредит це сума, на яку
платник податків має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Відповідно до пункту 7.4.1 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що діяв на час виникнення
спірних правовідносин, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
правильно зазначив, що законодавством
України, (що діяло на час виникнення
правовідносин), не визначено
нормативне поняття «нестача». Під
нестачею можна розуміти перевищення
кількісних показників обсягу
товарно-матеріальних цінностей за
даними облікових документів над даними
про його фактичну наявність,
установленими під час інвентаризації.
У спірному ж випадку виявлені нестачі
по суті не є встановленням відсутності
фактично отриманого товару, витрати на
придбання якого понесені
підприємством, а пересортицею, що
виникає внаслідок помилок при відпуску
товару.

З матеріалів справи вбачається, що
висновок податкового органу про
заниження товариством «Юнітон»
податкових зобов'язань з ПДВ зроблений
на підставі думки перевіряючих, що суми
встановлених нестач товарів є такими,
що не використовуються у господарській
діяльності підприємства і ці товари
вважаються проданими за звичайною
ціною, але не нижче ціни їх придбання у
звітному періоді, коли вони
відображаються в обліку, проте, як
виявлено під час перевірки, лишки та
нестачі виникли внаслідок пересортиці.

Суд першої інстанції правильно звернув
увагу на особливості господарської
діяльності у галузі торгівлі чорними
та кольоровими металами, - виключити
появи лишків та нестач неможливо.
Проте, вказані лишки та нестачі не є
результатом безоплатного отримання
або надання товарів, а наслідком
помилок при відпуску товарів
(пересортиці). В даному випадку
законодавство дозволяє підприємству
при виявленні в обліку лишків при
одночасній наявності нестач проводити
їх взаємний залік внаслідок
пересортиці, а саме згідно п. 11.12
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, немайнових активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
11.08.1994 року №69, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 26.08.1994 за
№ 202/412..

Оподаткування операцій по
встановленню залишків та нестач
внаслідок пересортиці у спосіб,
вказаний в акті перевірки (включення
лишків у валовий дохід та нарахування
на суму нестачі податкових зобов'язань
з ПДВ) не передбачений нормами
податкового законодавства, діючого на
час виникнення спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що висновки
податкового органу про порушення
позивачем пп. 7.4.1 статті 7 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» , є такими, що суперечать
фактичним обставинам справи та
положенням законодавства України.

Також на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції правильно звернув увагу на
норму, яка визначає дії осіб при
виявлені конфлікту інтересів. В силу
пп.4.4.1 ст.4 ЗУ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181, у разі,
коли норма закону чи іншого
нормативно-правового акта припускають
неоднозначне (множинне) трактування,
внаслідок чого є можливість прийняття
рішення на користь як платника
податків так і контролюючого органу,
рішення приймається на користь
платника податків.

У зв'язку з викладеним, колегія
суддів апеляційної інстанції прийшла
до висновку, що суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
права, а повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм відповідну
правову оцінку, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю " Юнітон "
до Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№/0 від 18.06.2009 року - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна