Справа № К/9991/4416/12-С
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/4416/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Департаменту державної служби
боротьби з економічною злочинністю
Міністерства внутрішніх справ України

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня
2011 року

у справі за позовом фізичної
особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 до
Департаменту державної служби
боротьби з економічною злочинністю
Міністерства внутрішніх справ України
(далі - Департаменту ДСБЕЗ МВС України),
Дніпровського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ (далі - Дніпровське РУ
ГУ МВС) України в м. Києві, третя особа -
Головне управління Державного
казначейства (далі - ГУ ДК) України в
м. Києві, про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ФОП ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом, в якому зазначив, що 15
жовтня 2009 року працівниками
відповідачів проведено перевірку
інтернет-клубу, який знаходився у
приміщенні, яке він використовував за
договором суборенди від 10 липня 2009 року
№ 10/07. В цей же день за наслідками цієї
перевірки складено протокол огляду
місця події та відповідний акт. Вказує,
що відповідачами порушено порядок
проведення такої перевірки, оскільки
відповідне повідомлення про її
проведення йому не надсилалось, а сама
перевірка проводилась без його відома
та за відсутності його представника.
Вважаючи дії відповідачів
неправомірними та уточнивши позовні
вимоги, просив суд визнати
протиправною бездіяльність останніх
щодо неповідомлення про наслідки
перевірки у встановлений законом
спосіб та зобов'язати надати акт
перевірки від 15 жовтня 2009 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
задоволення позовних вимог. Визнано
неправомірною бездіяльність
працівників Департаменту державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Міністерства внутрішніх
справ України стосовно неповідомлення
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
наслідки перевірки, яка проводилась 15
жовтня 2009 року та зобов'язано надати
ОСОБА_4 акт перевірки від 15 жовтня 2009
року.

У касаційній скарзі, з якою погодилось
Головне управління Державного
казначейства в м. Києві,
Департамент ДСБЕЗ МВС України просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права. Вказує, що
апеляційним судом помилково
застосовано положення Закону України
від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності», дія
якого не поширюється на вказані
правовідносини. Зазначає, що
апеляційний суд не дав належної
правової оцінки доводам відповідача
про те, що перевірка проводилась в
присутності та з відома представника
позивача - ОСОБА_5, підпис якої стоїть на
повідомленні про проведення цієї
перевірки та на акті від 15 жовтня 2009
року, проте під час розгляду справи
остання відмовилась від своїх
підписів, тим самим ввівши суд в оману.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджено
свідоцтвом про державну реєстрацію
серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2001 року.

Відповідно до Закону України від 15
травня 2009 року № 1334-VІ «Про заборону
грального бізнесу в Україні» (далі -
Закон № 1334-VІ) 15 жовтня 2009 року
працівниками Департаменту ДСБЕЗ МВС
України проведено перевірку Інтернет -
закладу позивача, розташованого у
орендованому ним приміщенні за адресою
: АДРЕСА_1, за результатами якої
складено відповідний акт.

В цей же день співробітниками
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві складено протокол огляду місця
події від 15 жовтня 2009 року, яким
зафіксовано факт надання відвідувачам
закладу послуг, що дають можливість
користуватись через мережу Інтернет
програмами, що містять азартні ігри, у
зв'язку з чим від співробітників
Інтернет-клубу та інших осіб відібрані
пояснення з приводу виявленого
перевіркою порушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався на недотримання працівниками
відповідачів порядку проведення такої
перевірки, а саме: про її проведення
його належним чином не повідомили, а
сама перевірка проводилась за його
відсутності та без його відома.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що доводи ФОП
ОСОБА_4 щодо неповідомлення його про
наслідки перевірки від 15 жовтня 2009 року
та ненадання йому акту перевірки не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, так як ця перевірка
проводилась в присутності його
представника ОСОБА_5, яка діяла на
підставі доручення і отримала копію
акту від 15 жовтня 2010 року, що
підтверджується її підписом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
ОСОБА_5 не працювала помічником
директора ОСОБА_4, а довіреність
№ 1/10/09 видану на її ім'я як представника
позивача складено після проведення
перевірки, отже відповідачами порушено
вимоги Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності».

Проте з таким висновками погодитись
неможливо.

Згідно з пунктами 1, 5 Положення про
Державну службу боротьби з економічною
злочинністю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05 липня
1993 року № 510 (далі - Положення)
департамент державної служби боротьби
з економічною злочинністю МВС входить
до складу підрозділів Державної
служби боротьби з економічною
злочинністю, які користуються правами,
передбаченими законами України «Про
міліцію», «Про оперативно-розшукову
діяльність»,
Кримінально-процесуальним кодексом.

Цією же нормою передбачено, що за
наявності даних про порушення
законодавства, що регулює фінансову,
господарську та іншу підприємницьку
діяльність, які тягнуть за собою
кримінальну відповідальність,
працівники Державної служби боротьби з
економічною злочинністю мають право
безперешкодно входити до приміщень
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності (крім
іноземних дипломатичних
представництв), до виробничих
приміщень, складів, сховищ, що
використовуються громадянами для
заняття підприємництвом (підпункт 1
пункту 5 Положення); проводити за участю
власника, його представників огляд
виробничих, складських, торговельних,
службових приміщень, транспортних
засобів та інших місць зберігання
майна і його використання (підпункт 2
пункту 5 Положення).

Відповідно до пункту 24 статті 11 Закону
України «Про міліцію» міліції для
виконання покладених на неї обов'язків
надається право вимагати від
керівників підприємств, установ і
організацій пояснення по фактах
порушення законодавства, перевірка
додержання якого віднесена до
компетенції міліції, а також у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, проводити перевірки по фактах
порушення законодавства, контроль за
додержанням якого віднесено до
компетенції міліції; вимагати
проведення інвентаризацій і ревізій
відповідних сфер
фінансово-господарської діяльності.

Органи міліції вправі приступити до
проведення перевірки суб'єктів
господарської діяльності за умови
наявності направлення на перевірку,
яке складається за формою,
встановленою Міністерством внутрішніх
справ України. У направленні на
перевірку зазначаються дата його
видачі, назва підрозділу міліції, мета,
вид, підстави, дата початку та дата
закінчення перевірки, посади, звання та
прізвища посадових осіб підрозділу
міліції, які проводитимуть перевірку.
Направлення на перевірку є дійсним за
умови наявності підпису керівника
підрозділу міліції, скріпленого
печаткою органу міліції;

за рішенням суду в присутності понятих
та керівників підприємств, установ,
організацій, фізичних осіб, щодо яких
проводиться перевірка, витребувати і
вилучати оригінали документів, що
свідчать про правопорушення, зразки
сировини і продукції, а до ухвалення
такого рішення суду - в присутності
понятих та керівників підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб,
щодо яких проводиться перевірка,
вивчати документи, що свідчать про
правопорушення, за рахунок
відповідного органу міліції робити з
них копії із залишенням особам, щодо
яких проводиться перевірка, опису
документів, з яких виготовлено копії,
опечатувати каси, склади та архіви на
термін не більше 24 годин з моменту
такого опечатування, зазначеного в
протоколі.

Аналіз наведених норм, свідчить, що
перевірка проводиться за наявності
направлення на перевірку, яке
складається за формою, встановленою
Міністерством внутрішніх справ
України або за рішенням суду. При цьому
сама перевірка проводиться за участю
власника, його представників.

Як видно із змісту акту від 15 жовтня 2009
року перевірка проводилась за участю
ОСОБА_5, яка згідно з довіреністю
від 15 жовтня 2009 року наділена
повноваженнями бути представником ФОП
ОСОБА_4 і в цей же день отримала копію
цього акту, що засвідчується
відповідним підписом..

Разом з тим, скасовуючи постанову суду
першої інстанції та задовольняючи
позов, апеляційний суд виходив з того,
що ОСОБА_5 ніколи не працювала
помічником позивача, а довіреність від
15 жовтня 2009 року №1/10/09 складена після
проведення відповідачем перевірки.

Проте, зазначені висновки не
відповідають обставинам справи,
оскільки в тексті довіреності відсутня
інформація щодо часу її видачі.

За умовами частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підтвердження правомірності своїх
дій, відповідач надав копію
направлення на перевірку суб'єкта
господарської діяльності, копію акту
від 15 жовтня 2009 року та копію згаданої
довіреності. Усі зазначені документи
підписані ОСОБА_5 як представника ФОП
ОСОБА_4

Як видно з матеріалів справи,
Департамент ДСБЕЗ МВС України
наголошував, що перевірка проводилась
тільки після прибуття представника ФОП
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка розписалась в усіх
вказаних документах.

Крім того, у письмових поясненнях на
а.с. 76 т.1 ОСОБА_5 повідомляла, що, 15
жовтня 2009 року її було викликано
працівниками Інтернет - клубу у зв'язку
з перевіркою, вона розписалась у
повідомленні про її проведення як
представник позивача, а сама перевірка
проводилась в її присутності та з її
відома.

Вирішуючи спір, апеляційний суд
послався на показання ОСОБА_5, в яких
вона заперечувала підпис на зазначених
документах.

Згідно із статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.74 КАС України суд
забезпечує докази не лише показаннями
свідків, а й призначенням експертизи.

Експертиза з питання приналежності
підпису ОСОБА_5 на акті перевірки не
призначалась. Поясненням ОСОБА_5 щодо
її участі у проведенні перевірки як
представника ФОП ОСОБА_4 оцінка у
сукупності з іншими доказами не
надавалась.

Наведене дає підстави для висновку про
те, що апеляційний суд не перевірив
обставини, встановлені судом першої
інстанції щодо повноважень вказаної
особи.

Отже, висновок апеляційного суду щодо
порушення прав позивача у зв'язку із
проведенням перевірки у відсутності
позивача та його представника, не
надання останньому акту перевірки, не
ґрунтується на повно і всебічно
з'ясованих доказах, які були досліджені
в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України, суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Підставою для скасування судового
рішення суду апеляційної інстанції і
направлення справи на новий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи
(частина друга статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи до суду
апеляційної інстанції на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Департаменту
державної служби боротьби з
економічною злочинністю Міністерства
внутрішніх справ України задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К. Черпак