Справа № 423/611/14-а
Суддя: Мазур М. В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 423/611/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м.Попасна

Суддя Попаснянського районного суду
Луганської області Мазур М.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Попаснянському районі
Луганської області про визнання дій
посадових осіб неправомірними та
зобов'язання до перерахунку пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вищеназваним позовом, в якому просить
визнати неправомірними дії
відповідача та зобов'язати УПФУ в
Попаснянському районі перерахувати та
виплатити їй пенсію, починаючи з 25.03.2013
року, відповідно до ст.37 Закону України
«Про державну службу» (в редакції, що
діяла станом на час призначення їй
пенсії, тобто на 12.07.2010 р.) в розмірі 90%
заробітної плати з урахуванням
надбавок, сум матеріальної допомоги на
оздоровлення та соціально-побутові
потреби, а також суми індексації
грошових доходів громадян, які не були
включені при розрахунку пенсії
позивачки під час її призначення.

Вимоги позивачки мотивовані тим, що
вона є пенсіонером відповідно до
Закону України "Про державну службу" з 12
липня 2010 року. Пенсію їй було
призначено при загальному стажі 36
років 10 місяців 7 днів та стажі
державної служби 31 рік 08 місяців 5 днів.
На момент призначення при розрахунку
розміру пенсії відповідач не включив
матеріальну допомогу на оздоровлення
та соціально побутові потреби, а також
індексацію. У вересні 2013 року вона
звернулася до суду з позовом до
відповідача про перерахунок пенсії,
починаючи з 12.07.2010 р. Постановою
Попаснянського районного суду
Луганської області від 03.10.2013 року її
позовні вимоги були задоволенні
частково та зобов'язано відповідача
перерахувати та виплатити пенсію
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та соціально-побутові потреби, а також
суми індексації грошових доходів
громадян, які не були включені при
розрахунку пенсії позивачки під час її
призначення, починаючи з 25.03.2013 року
(тобто за шість місяців, що передували
зверненню до суду). Проте виконуючи це
судове рішення та врахувавши указані
суми при перерахунку пенсії,
відповідач застосував ст.37 Закону
України «Про державну службу» в
редакції, що діє з 01.10.2011 р., та
визначивши розмір пенсії - 80 відсотків
від суми заробітної плати. Ці дії
відповідача позивач вважає
незаконними.

У письмових запереченнях представник
відповідача позов не визнав,
зазначивши, що суми матеріальної
допомоги на оздоровлення та
соціально-побутові потреби, а також
суми індексації грошових доходів
громадян не передбачені ні постановою
Кабінету Міністрів України від 31.05.2000
року № 865, ні ст. 33 Закону України "Про
державну службу" як складові частини
заробітної плати, тому ці виплати не
можуть бути враховані в заробіток, з
якого розраховується пенсія
державному службовцю.

Ухвалою суду від 01.04.2014 р. по справі було
відкрите скорочене провадження, проте
ухвалою суду від 16.04.2014 р. справу було
призначено до розгляду в судовому
засіданні та у відповідача витребувано
оригінал пенсійної справи для огляду.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач також надав оригінал
пенсійної справи для огляду.

Відповідно до п. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності; якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами. Оскільки в даній
справі всі особи, які беруть участь у
справі, заявили клопотання про розгляд
справи за їх відсутності, справа
розглядається в порядку письмового
провадження.

З'ясувавши позиції сторін, дослідивши
письмові докази, а також оригінал
пенсійної справи позивача, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що позивач є
пенсіонером відповідно до Закону
України "Про державну службу" з 12 липня
2010 року. Пенсію їй було призначено при
загальному стажі 36 років 10 місяців 7
днів та стажі державної служби 31 рік 08
місяців 5 днів. На момент призначення
при розрахунку розміру пенсії
відповідач не включив матеріальну
допомогу на оздоровлення та соціально
побутові потреби, а також індексацію.
При цьому, як вбачається з протоколу
№541 від 26.07.2010 р., позивачці було
призначено пенсію у розмірі 90
відсотків від заробітку (а.с.37).

У вересні 2013 року вона звернулася до
суду з позовом до відповідача про
перерахунок пенсії, починаючи з 12.07.2010
р. Постановою Попаснянського районного
суду Луганської області від 03.10.2013 року
її позовні вимоги були задоволенні
частково та зобов'язано відповідача
перерахувати та виплатити пенсію з
урахуванням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення та соціально-побутові
потреби, а також суми індексації
грошових доходів громадян, які не були
включені при розрахунку пенсії
позивачки під час її призначення,
починаючи з 25.03.2013 року (тобто за шість
місяців, що передували зверненню до
суду) (а.с.16-17). Ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2013 р. цю постанову залишено без
змін (а.с.18-19).

Виконавче провадження за вказаним
судовим рішенням було відкрито 10.12.2013 р.
та того ж дня постанову про відкриття
виконавчого провадження направлено
відповідачу (а.с.38-39).

Як вбачається з розпорядження №151895 від
20.12.2013 р., відповідач здійснив
перерахунок пенсії позивача з
урахуванням спірних сум, але при цьому
зменшив загальний розмір пенсії до 80
відсотків від заробітку, причому
перерахунок здійснено за період з
25.03.2013 року (тобто з дати зазначеній в
рішенні суду) (а.с.40).

Таким чином, відповідач видав
розпорядження про перерахунок пенсії
позивача 20.12.2013 р., але у цьому
розпорядженні визначений період
перерахунку - з 25.03.2013 р. Відповідно до
ч.2 ст.99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Отже, позивач строк
звернення позивача до суду не
пропущено.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

У справі «Шмалько проти України»
Європейський суд з прав людини
наголошує, «що пункт 1 статті 6 гарантує
кожному право на звернення до суду або
арбітражу з позовом стосовно будь-яких
його цивільних прав та обов'язків.
Таким чином, ця стаття проголошує
«право на суд», одним з аспектів якого є
право на доступ, тобто право подати
позов з приводу цивільно-правових
питань до суду. Однак це право було б
ілюзорним, якби правова система
держави допускала, щоб остаточне
судове рішення, яке має обов'язкову
силу, не виконувалося на шкоду одній зі
сторін. Було б незрозуміло, якби стаття
6 детально описувала процесуальні
гарантії, які надаються сторонам у
спорі, а саме: справедливий, публічний і
швидкий розгляд, і, водночас, не
передбачала виконання судових рішень.
Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що
стосується виключно доступу до
судового органу та судового
провадження, то це могло б призводити
до ситуацій, що суперечать принципу
верховенства права, який договірні
держави зобов'язалися поважати,
ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей
статті 6 виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
складова частина «судового розгляду».

Разом із тим, виконуючи рішення суду
про перерахунок пенсії, відповідач
зменшив розмір пенсії з 90 відсотків до
80 відсотків, про що не було зазначено в
рішенні суду. Таким чином, відповідач
виконав судове рішення у спосіб, який
погіршив становище позивача, при цьому
зазначені дії не ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

З огляду на це суд робить висновок, що
оскільки на момент призначення
позивачці пенсії ст.37 Закону України
«Про державну службу» діяла в редакції,
яка визначала максимальний розмір
пенсії - 90 відсотків, то відповідач не
має правових підстав для зменшення
розміру пенсії, визначеного під час її
призначення. Таким чином, позовні
вимоги є обґрунтованими.

Враховуючи, що позивачкою не заявлено
позовні вимоги про скасування рішення
начальника УПФУ в Попаснянському
районі від 24.02.2014р. про відмову у
перерахунку пенсії, суд відповідно до
ч. 2 ст. 11 КАС України вважає необхідним
для повного захисту прав, свобод та
інтересів позивачки вийти за межі
позовних вимог, скасувавши зазначене
рішення, оскільки за наявності цього
рішення є неможливим зобов'язання
відповідача до перерахунку пенсії.

Враховуючи вищевикладене, Закону
України "Про державну службу", Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
керуючись ст.ст. 11, 18, 19, 69-71, 160-163, 183-2, 186
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Попаснянському районі Луганської
області про визнання дій посадових
осіб неправомірними та зобов'язання
перерахунку пенсії - задовольнити
повністю.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Попаснянському районі Луганської
області щодо відмови у перерахунку
пенсії ОСОБА_1 з 25 березня 2013 року,
визнати неправомірним та скасувати
рішення начальника управління
Пенсійного фонду України в
Попаснянському районі Луганської
області від 16 квітня 2014 року про
відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Попаснянському районі
Луганської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії,
починаючи з 25.03.2013 року, відповідно до
ст.37 Закону України «Про державну
службу» (в редакції, що діяла станом на
час призначення їй пенсії, тобто на
12.07.2010 р.) в розмірі 90% заробітної плати з
урахуванням надбавок, сум матеріальної
допомоги на оздоровлення та
соціально-побутові потреби, а також
суми індексації грошових доходів
громадян, які не були включені при
розрахунку пенсії позивачки під час її
призначення.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Попаснянський районний суд Луганської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
М.В. Мазур