Справа № 308/643/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Справа № 2898/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 22 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Державної
екологічної інспекції у Закарпатській
області в особі державного інспектора
з охорони навколишнього природного
середовища Закарпатської області
Богонського Сергія Стаховича про
визнання протиправними та скасування
постанови про накладення
адміністративного стягнення та
протоколу про адміністративне
правопорушення,

В С Т А Н О
В И В :

20.01.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Державної екологічної
інспекції у Закарпатській області в
особі державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
Закарпатської області Богонського С.С.
(далі - Інспекція), у якому просив
визнати протиправними та скасувати
постанову про накладення на нього
адміністративного стягнення та
протокол про адміністративне
правопорушення від 06.12.2013 №007770.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 22 січня
2014 року в справі №308/643/14-а позовну заяву
залишено без розгляду.

Не погодившись із постановленою
ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1, який
покликаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково з таких
міркувань.

Залишаючи без розгляду позовну заяву в
справі, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач пропустив
встановлений ст.289 КУпАП строк для
оскарження постанови у справі про
адміністративне правопорушення без
поважних причин, а тому застосуванню
підлягає ст.100 КАС України.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та є помилковими.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України,
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи подано адміністративний
позов у строк, установлений законом
(якщо адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

В силу вимог ч.2 ст.99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з ч.3 цієї статті для захисту
прав, свобод та інтересів особи цим
Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватись інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З наведених вище приписів КАС України
можна дійти висновку, що ч.2 ст.99 КАС
України визначено загальний строк
звернення до адміністративного суду та
порядок його обчислення, за умови якщо
цим Кодексом або іншими законами не
визначено спеціальних строків та
порядок їх обчислення.

У відповідності ст.289 КУпАП, скаргу на
постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути подано протягом десяти днів з дня
винесення постанови. В разі пропуску
зазначеного строку з поважних причин
цей строк за заявою прокурора, особи,
щодо якої винесено постанову, може бути
поновлено органом (посадовою особою),
правомочним розглядати скаргу.

Із вищенаведеного вбачається, що
законодавець чітко передбачив
можливість особи в десятиденний строк
оскаржити постанову по справі про
адміністративне правопорушення, а
також можливість поновлення такого
строку в разі пропуску з поважних
причин.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи
обставини, що перешкоджали особі
здійсненню права на своєчасне
оскарження відповідних дій,
бездіяльності та рішень органів
владних повноважень (або його
посадових, службових осіб) у
публічно-правових відносинах, повинен
виходити з оцінки та аналізу всіх
наведених та наявних доводів.

Як вбачається із матеріалів справи,
оскаржувана постанова та протокол
відповідача №007770 прийняті 06.12.2013, та
оскаржені позивачем лише 20.01.2014, тобто
із пропуском встановленого
спеціальним законодавством 10-денного
строку.

Однак, апеляційний суд вважає за
необхідне зазначити, що пропуск
позивачем строку звернення до суду не є
і не може бути безумовною підставою для
залишення адміністративного позову
без розгляду якщо позивач навів
поважні причини такого пропуску.

Як вбачається із матеріалів справи,
оскаржувані постанова про накладення
адміністративного стягнення та
протокол про адміністративне
правопорушення отримані позивачем
06.12.2013 (а.с.11-12).

Проте, судом першої інстанції
безпідставно не взято до уваги, що
ОСОБА_1 вказані постанову та протокол
оскаржив у судовому порядку у
встановлений строк, що підтверджується
відповідними ухвалами Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20 грудня 2013 року та від 03
січня 2014 року про залишення позовної
заяви без руху та про її повернення
відповідно (а.с.25-26), в яких зазначено, що
єдиним недоліком позовної заяви була
відсутність копій усіх документів, що
приєднуються до позовної заяви,
відповідно до кількості відповідачів.

В силу положень ч.6 ст.108 КАС України
повернення позовної заяви не позбавляє
права повторного звернення до
адміністративного суду в порядку,
встановленому законом.

Відтак, після повернення первинного
позову ОСОБА_1 у нього було наявне право
повторно звернутися до
адміністративного суду в загальному
порядку, яким він скористався 20.01.2014.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції поверхнево з'ясовано істотні
обставини справи, та належним чином не
перевірено коли саме позивач дізнався
про те, що його первинний позов було
повернуто, враховуючи, що при цьому
останній не брав участі у судовому
засіданні.

Згідно ч.4 ст.11 КАС України, суд вживає
передбаченні законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин справи, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

В силу ч.2 ст.100 КАС України, позовна
заява може бути залишена без розгляду
як на стадії вирішення питання про
відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Відповідно до положень ст.55
Конституції України держава кожному
гарантує право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної власності, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», Європейська Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено,
що кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п.23,25
Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти
України», суд зобов'язаний надавати
відповідь на кожен з специфічних,
доречних та важливих доводів заявника,
а також давати обґрунтування своїх
рішень.

У рішенні по справі «Іліан проти
Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило
встановлення обмежень доступу до суду
у зв'язку з пропуском строку звернення
повинно застосовуватися з певною
гнучкістю і без надзвичайного
формалізму, воно не застосовується
автоматично і не має абсолютного
характеру; перевіряючи його виконання
слід звертати увагу на обставини
справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
судом першої інстанції належним чином
не досліджено питання пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду з даним позовом
у зв'язку із чим такий прийшов до
передчасного висновку про залишення
позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, чим
фактично позбавив його можливості
захистити свої права та інтереси,
відповідно порушив його права на
захист прав, свобод та інтересів і
розгляд справи в адміністративному
суді, гарантовані ст.6 КАС України.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню, а справа направленню до
цього ж суду для продовження її
розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 22 січня
2014 року скасувати, а справу направити
до суду першої інстанції для
продовження її розгляду.

Ухвала є остаточною і касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
О.І. Мікула