Справа № 821/1414/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1414/14
Херсонський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Пекного А.С.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Білозерського
районного управління юстиції
Херсонської області про захист
порушених прав,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду із позовом до Відділу державної
виконавчої служби Білозерського
районного управління юстиції
Херсонської області (далі - відповідач,
ВДВС Білозерського РУЮ), в якому
просить захистити її порушені права
шляхом визнання протиправними дій
державного виконавця ВДВС
Білозерського РУЮ по опису та арешту
майна, що відбувався 10.04.2014р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
10.04.2014р. державним виконавцем ВДВС
Білозерського РУЮ при виконанні
виконавчого листа Херсонського
окружного адміністративного суду від
26.06.2013р. №2а-1405/11/2170 про стягнення з
ОСОБА_1 боргу в сумі 1414,80 грн. здійснено
опис та арешт майна за місцем її
проживання.

При цьому державним виконавцем було
порушено вимоги Закону України "Про
виконавче провадження" та, відповідно,
тим самим порушено її права, оскільки
виконавець самовільно, без
вмотивованого рішення суду про
примусове входження до житла здійснив
опис та арешт майна, яке в тому числі не
належить позивачу або знаходиться у
спільній сумісній власності подружжя.
Крім того, державним виконавцем
описано та арештовано майно на суму 10
761,00 грн., що перевищує розмір боргу за
виконавчим документом.

В судове засідання сторони не
з'явились, проте надали клопотання про
розгляд справи без їх участі у порядку
письмового провадження. Позивач
20.05.2014р. надала заяву, за змістом якої
вона повідомляє, що надала всі наявні у
неї докази та вичерпно виклала у
позовній заяві всі обставини спору та
пояснення щодо них. Також у заяві
позивач повторно просить розглянути
справу без її участі.

Відповідач надав витребовані судом
докази (матеріали зведеного
виконавчого провадження №41898858) та
письмові заперечення на позов, у яких
просить відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що державний
виконавець при здійсненні 10.04.2014р.
опису та арешту майна діяв на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, які
визначені Конституцією та законами
України. Зокрема, відповідач вказує, що
на виконанні ВДВС Білозерського РУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_1 на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Білозерському районі
Херсонської області (далі - УПФУ в
Білозерському районі) боргу на
загальну суму 11 191,55 грн. В ході
здійснення вказаного виконавчого
провадження відповідачем встановлено,
що боржнику на праві приватної
власності належить будинок АДРЕСА_1 та
автомобіль МАЗ, який оголошено у
розшук, боржником відкриті рахунки в
банківських установах, проте кошти на
них відсутні. З метою виконання
виконавчих документів, які перебувають
на виконанні, державним виконавцем
здійснено виїзд за місцем проживання
та здійснення боржником
підприємницької діяльності за адресою:
АДРЕСА_1 та у присутності позивача
проведено опис і арешт виявленого
майна. Під час вчинення виконавчої дії
позивач перешкоджав державному
виконавцю та не виконував його законні
вимоги, від підпису та отримання акту
опису й арешту майна відмовилась. З
огляду на викладене, відповідач вважає,
що державний виконавець діяв
відповідно до вимог Закону України "Про
виконавче провадження".

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС
Білозерського РУЮ знаходиться зведене
виконавче провадження №41898858 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в
Білозерському районі боргу на загальну
суму 11 191,55 грн.

До складу зазначеного виконавчого
провадження входять такі виконавчі
документи, як: вимоги УПФУ в
Білозерському районі від 15.05.2012р. №156 на
суму 4010,30 грн., від 11.03.2013р. №91 на суму
4572,42 грн., від 11.06.2013р. №Ф-116У на суму 1194,03
грн. та виконавчий лист Херсонського
окружного адміністративного суду від
26.06.2013р. №2а-1405/11/2170 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Білозерському
районі боргу в сумі 1414,80 грн.

Жоден з перелічених виконавчих
документів позивачем як боржником не
виконаний, що сторонами не спростовано.

В ході здійснення зведеного
виконавчого провадження №41898858
державним виконавцем отримано
інформацію про те, що боржнику на праві
приватної власності належить будинок
АДРЕСА_1 та автомобіль МАЗ, на який
відповідно до постанов від 28.09.2011р.
накладено арешт та оголошено у розшук;
крім того, боржником відкриті рахунки в
банківських установах, проте кошти на
них відсутні.

З метою виконання виконавчих
документів, які перебувають на
виконанні, державним виконавцем
здійснено виїзд за місцем проживання
та здійснення боржником
підприємницької діяльності за адресою:
АДРЕСА_1 та у присутності позивача
проведено опис і арешт виявленого
майна на суму 10761,00 грн., про що складено
відповідний акт. Від підписання та
отримання акту позивач відмовився, про
що в акті зроблено відповідну відмітку.

Факт проведення опису й арешту майна у
присутності позивача сторонами не
заперечується, як вбачається із їх
пояснень, викладених у позовній заяві
та запереченнях на позов.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Предметом спору є законність дій
державного виконавця щодо проведення
10.04.2014р. при виконанні зведеного
виконавчого провадження, в якому
боржником є ОСОБА_1, опису та арешту
майна.

Спірні правовідносини в першу чергу
регулюються Законом України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012 №
512/5 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012 р. за №489/20802.

Положеннями ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року № 606-XIV, в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин (далі
- Закон № 606-XIV) визначено, що виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно із ст. 17 Закону № 606-XIV примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону виконанню
державною виконавчою службою
підлягають, зокрема, такі виконавчі
документи, як виконавчі листи, що
видаються судами та рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Як вбачається із ст.5 Закону № 606-XIV,
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Статтями 6, 11 Закону № 606-XIV, встановлені
гарантії дотримання прав учасників
виконавчого провадження, а на
державного виконавця покладено
обов'язок неупереджено, своєчасно та
повно вчиняти виконавчі дії. Водночас,
зазначеним Законом передбачені заходи
реагування державного виконавця на
ухилення боржника від виконання його
законних вимог.

Відповідно до вимог ч.7 ст.12 Закону №
606-XIV, особи, які беруть участь у
виконавчому провадженні, зобов'язані
сумлінно користуватися усіма наданими
їм правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій.

Статтею 11 цього Закону передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як установлено судом, державним
виконавцем виконуються такі виконавчі
документи, як вимоги УПФУ в
Білозерському районі та виконавчий
лист Херсонського окружного
адміністративного суду від 26.06.2013р.
№2а-1405/11/2170 про стягнення з позивача
боргу на загальну суму 11 191,55 грн.

За змістом Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04. 2011 р. №384/2011
та ст.25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", вимоги УПФУ в
Білозерському районі є виконавчими
документами, які підлягають виконанню
органами державної виконавчої служби.

Сторонами не надано до суду доказів
скасування або визнання нечинними
виконавчих документів, які входять до
складу зведеного виконавчого
провадження №41898858, а також скасування
чи визнання незаконними постанов
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження з виконання
цих виконавчих документів.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону № 606-XIV,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження,
зокрема, має право:

проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;

накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей;

залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання;

здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Згідно із ст.ст.32, 52 Закону № 606-XIV,
заходами примусового виконання рішень
є, зокрема, звернення стягнення на
кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб.

Звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Аналізуючи ці правові норми, суд
приходить до висновку, що державний
виконавець в ході здійснення заходів
примусового виконання рішень має право
звертати стягнення на майно боржник;
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Порядок арешту та вилучення майна
боржника визначений ст.57 Закону № 606-XIV,
відповідно до якої арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем в
тому числі і шляхом проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту.

Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Як вже зазначалось, опис та арешт майна
проведено державним виконавцем у
присутності позивача, отже останній не
був позбавлений можливості
обґрунтовано заперечити щодо опису
майна, яке не є його власністю або є
спільною сумісною власністю, а також
запропонувати державному виконавцю
конкретне майно, на яке слід звернути
стягнення в першу чергу; при цьому
вартість описаного та арештованого
майна не перевищує загальної суми
боргу позивача за виконавчими
документами.

При цьому доказів, що підтверджують
обставини опису та арешту майна, яке не
є власністю позивача або є спільною
сумісною власністю позивача та її
чоловіка, а також що описане майно є
таким, на яке в силу закону неможливо
звернути стягнення, до суду не надано.
Не підтверджені належними і
допустимими доказами також доводи
позивача саме про примусове входження
до її житла державним виконавцем.

Слід звернути увагу і на те, що за
змістом позову ОСОБА_1 не оспорюється
наявність боргу, обов'язок виконати
виконавчі документи та погасити борг, а
також законність самого зведеного
виконавчого провадження №41898858.

З огляду на вказані обставини та
положення проаналізованих норм Закону
№606-XIV, суд приходить до висновку, що
державний виконавець ВДВС
Білозерського РУЮ при проведенні
10.04.2014р. опису та арешту майна в межах
зведеного виконавчого провадження
№41898858 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, які визначені
Конституцією та законами України.

Оскільки дії відповідача є законними,
то ними не було порушено прав позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Пекний
А.С.

кат. 11.5