Справа № 2а-564/11/0970
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 р.
Справа № 21782/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі про визнання протиправними дій,
скасування вимоги №Ф-273 від 19.11.2010 року,-

В С Т А Н
О В И Л А:

11.02.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання
протиправними дій, скасування вимоги
№Ф-273 від 19.11.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем неправомірно, всупереч
нормам Конституції України, вимогам
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», п.6 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», ст.1
Закону України «Про систему
оподаткування», прийнято вимогу про
сплату заборгованості зі сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
період липень - вересень 2010 року в
загальній сумі 758,46 грн.

В позовній заяві позивач просить
постановити ухвалу про забезпечення
адміністративного позову шляхом
зупинення виконання оскаржуваної
вимоги про сплату боргу № Ф-273 від 19.11.2010
року управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі до
набрання рішення по справі законної
сили.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року в задоволенні клопотання про
забезпечення адміністративного позову
позивачу відмовлено.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що вимога
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі №Ф-273 від 19.11.2010 року
прийнята відповідачем правомірно,
оскільки позивачем не спростовується
наявність заборгованості зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 758,46 грн., про що
свідчать матеріали справи.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
являється фізичною особою -
підприємцем відповідно до свідоцтва
про державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи, виданого Галицькою районною
державною адміністрацією 22.05.2001 року.

Згідно із свідоцтвом від 20.12.2009 року за
№940722, позивач є платником єдиного
податку, ставка для сплати якого
становить 100,00 грн. щомісячно.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.11 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058-IV загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають,
зокрема, фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у проваджені
ними підприємницької діяльності.

У відповідності до п.1 ст.14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальниками, зокрема, є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення га інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних га
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10. 15 статті 11 цього Закону.

У відповідності до вимог п.6 ч.2 ст.17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальник
зобов'язаний нараховувати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески до Пенсійного
фонду України виключно у грошовій
формі.

Згідно ст.20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 зазначеного
вище Закону страхові внески підлягають
сплаті незалежно від фінансового стану
платника страхових внесків.

На підставі вищенаведених колегія
суддів встановила, що позивач був
зобов'язаний нарахувати страхові
внески в порядку, визначеному п.п.4 п. 8
розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року, та
сплатити страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за липень, серпень,
вересень 2010 року до 20 жовтня 2010 року в
загальній сумі 758,46 грн. Однак всупереч
цьому позивачем не сплачено дані
страхові внески.

Відповідно до ч.2 ст.106 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Відповідач, на виконання приписів ч.3
ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», надіслав позивачу вимогу
про сплату боргу № Ф-273 від 19 листопада
2010 року в сумі 758,46 грн., яка позивачем
отримана 08.12.2010 року.

Позивачем дана вимога оскаржувалась,
однак за результатом розгляду його
скарги винесено рішення, яким вимога
залишена без змін, а скарга - без
задоволення.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів погоджується з думкою суду
першої інстанції, що вимога про сплату
боргу № Ф-273 від 19 листопада 2010 року в
сумі 758,46 грн. сформована із дотриманням
вимог чинного законодавства, а сума
заборгованості, що підлягає до сплати
за цим виконавчим документом визначена
виходячи із фактичного стану
заборгованості.

За таких обставин справи, колегія
суддів прийшла до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку відмовляючи в
задоволені позовних вимог, оскільки
оскаржувані рішення є обґрунтованими
та такими, що відповідають нормам
законодавства.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року у справі №2а-564/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний