Справа № 2а-3177/12/2670
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/800/8010/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Горбатюка С.А., Сороки
М.О., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Обухові та Обухівському районі
Київської області на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року у справі за позовом дочірнього
підприємства «Київське обласне
дорожнє управління» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» до управління
Пенсійного фонду України в м. Обухові
та Обухівському районі Київської
області про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
від 30 січня 2012 року № 75, - в с т а н о в и л
а:Дочірнє підприємство «Київське
обласне дорожнє управління»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
звернулось до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Обухові та Обухівському районі
Київської області про визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені від 30 січня 2012 року №
75.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
квітня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
квітня 2012 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені від 30 січня
2012 року № 75.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням апеляційного суду,
управління Пенсійного фонду України в
м. Обухові та Обухівському районі
Київської області звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що дочірнє
підприємство «Київське обласне
дорожнє управління» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» є платником єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09 вересня 2011 року порушено
провадження у справі про банкрутство
дочірнього підприємства «Київське
обласне дорожнє управління»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника з моменту
порушення провадження у справі.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Обухові та Обухівському районі
Київської області 30 січня 2012 року
прийнято рішення №75 про застосування
штрафу за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, яким до
платника застосовано штраф у розмірі
4988, 60 грн. та нарахована пеня у розмірі
349, 20 грн. за несплату єдиного внеску з
періодом прострочення з 20 січня 2012 року
по 27 січня 2012 року.

Вважаючи таке рішення відповідача
протиправним, позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний суд послався на ті
обставини, що дії відповідача при
винесенні оскаржуваного рішення є
неправомірними та суперечать чинному
законодавству.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Суми страхових внесків, своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду України у випадках,
передбачених частиною 3 вказаної
статті Закону, вважаються простроченою
заборгованістю зі сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

Положеннями статті 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та статей 13, 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
передбачено нарахування штрафу і пені
за несплату або несвоєчасну сплату
страхувальниками страхових внесків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. При цьому,
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

З огляду на викладене, дія мораторію
поширюється лише на задоволення вимог
конкурсних кредиторів, що ж стосується
зобов'язань поточних кредиторів, то за
цими зобов'язаннями згідно із
загальними правилами нараховується
неустойка (штраф, пеня), застосовуються
інші санкції за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків та зборів (обов'язкових
платежів).

Мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після дня введення мораторію, а
отже, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Отже, нарахування штрафних санкцій
відповідачем за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування під час
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів боржника є правомірним та
відповідає нормам чинного
законодавства, оскільки строк
виконання зобов'язання у позивача
настав після порушення провадження у
справі про банкрутство, тому дія
мораторію на виконання цього
зобов'язання не поширюється.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
правомірності дій управління
Пенсійного фонду України в м. Обухові
та Обухівському районі Київської
області при винесенні оскаржуваного
рішення.

А суд апеляційної інстанції, дійшов
помилкового висновку щодо зупинення
виконання зобов'язань зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування після порушення
провадження у справі про банкрутство
позивача і безпідставно скасував
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова апеляційного суду -
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Обухові
та Обухівському районі Київської
області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року у справі - скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 квітня 2012 року у
справі за позовом дочірнього
підприємства «Київське обласне
дорожнє управління» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» до управління
Пенсійного фонду України в м. Обухові
та Обухівському районі Київської
області про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
від 30 січня 2012 року № 75 - залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: