Справа № 814/3754/13-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3754/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Василенко І.Ю.,

за участю представника позивача
Толпєєва А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року по справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Будтехінжинерінг»
до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області (правонаступник
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби) про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Будтехінжинерінг»
(далі ТОВ «Будтехінжинерінг»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби (далі ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС) про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень від 14 травня 2013 року
№ та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що
з 03 по 08 квітня 2013 року посадовими
особами ДПІ у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області ДПС
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «СМА Лоджистик»
за період з 01 січня по 31 березня 2010 року,
ТОВ «Укрторгмед» за період з 01 жовтня
по 31 грудня 2010 року, ТОВ «АПК «Аріана-М»
за період з 01 жовтня по 31 грудня 2010 року,
ТОВ «НТЦ «Екотехніка» за період з 01
жовтня по 31 грудня 2011 року, ПП
«Промкомплект Україна» за період з 01
січня по 31 березня 2012 року та ТОВ «Де
Карга» за період з 01 січня по 30 червня
2012 року. За результатами перевірки
складено акт від 15 квітня 2013 року за №
1157/22-200/33797733, в якому зазначено про
порушення позивачем п. 3.1 ст. 3, п. 5.1, п. п.
5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пунктів 138.1, 138.2, 138.8
ст. 138 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на 270251 грн., а також п. п. 7.4.1 п.
7.4, п. п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 198.3 ст.
198, пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на 144083 грн.. На підставі
акта перевірки ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС прийнято податкові
повідомлення-рішення від 14 травня 2013
року № , яким ТОВ
«Будтехінжинерінг» визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем 176501 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 48855 грн. 75 коп., а також №
, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
135750 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 38442 грн. 75 коп.. На
думку позивача, висновки акта
перевірки не відповідають вимогам
Податкового кодексу України, а тому
прийняті відповідачем на його підставі
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року позовні вимоги ТОВ
«Будтехінжинерінг» задоволено у
повному обсязі. Визнано нечинними
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 14 травня 2013 року №
та № .

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва
ГУ Міндоходів у Миколаївській області
в апеляційній скарзі зазначає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, і, крім того, судом
порушено норми матеріального права.
Так, судом не прийнято до уваги вимоги
ст. ст. 3 та 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», ст. ст. 74, 75, 83, 134, 138, 198,
200 Податкового кодексу України щодо
необхідності належного підтвердження
позивачем фактичного здійснення
господарської операції з контрагентом
під час визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту. У зв'язку з
викладеним в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача просить залишити
оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ
представника позивача про залишення
постанови суду першої інстанції без
змін, розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що з 03 по 08 квітня 2013
року посадовими особами ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «СМА Лоджистик»
за період з 01 січня по 31 березня 2010 року,
з ТОВ «Укрторгмед» за період з 01 жовтня
по 31 грудня 2010 року, з ТОВ «АПК
«Аріана-М» за період з 01 жовтня по 31
грудня 2010 року, з ТОВ «НТЦ «Екотехніка»
за період з 01 жовтня по 31 грудня 2011 року,
з ПП «Промкомплект Україна» за період з
01 січня по 31 березня 2012 року та з ТОВ «Де
Карга» за період з 01 січня по 30 червня
2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 15 квітня 2013 року за № 1157/22-200/33797733, в
якому зазначено про порушення
позивачем п. 3.1 ст. 3, п. 5.1, п. п. 5.2.1 п. 5.2 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. п. 134.1.1 п. 134.1
ст. 134, пунктів 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на 270251 грн., а також п. п. 7.4.1 п.
7.4, п. п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 198.3 ст.
198, пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на 144083 грн..

На підставі акта перевірки ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС прийнято
податкові повідомлення-рішення від 14
травня 2013 року № , яким ТОВ
«Будтехінжинерінг» визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем 176501 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 48855 грн. 75 коп., а також №
, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
135750 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 38442 грн. 75 коп..

За результатами адміністративного
оскарження податкові
повідомлення-рішення відповідача
залишені без змін.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
фактичне здійснення позивачем спірних
господарських операцій з
контрагентами підтверджене належним
чином. При цьому первинні документи
містять необхідну для цілей
оподаткування інформацію щодо змісту
спірних операцій та мають усі
необхідні реквізити первинних
документів, що дозволяють
ідентифікувати учасників цих операцій
та встановити факт надання послуг, а
тому позивачем підтверджено факт
реальності спірних операцій з
контрагентами та правомірність
формування валових витрат з податку на
прибуток та податкового кредиту.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», чинного на час
виникнення спірних правовідносин
протягом 2010 року, валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
встановлено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

На підставі п. п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 названого
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
ПК України).

Згідно пунктам 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138
названого Кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як встановлено матеріалами справи,
видами діяльності ТОВ
«Будтехінжинерінг» є, серед іншого,
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин,
а також інша допоміжна діяльність у
сфері транспорту (т. 1 а. с. 15, 133).

Позивачем серед інших господарських
операцій протягом перевіреного
податковим органом періоду укладено
договори:

- надання автотранспортних послуг з ТОВ
«СМА Лоджистик» від 23 березня 2010 року,
відповідно до якого ТОВ «СМА
Лоджистик» (Перевізник) зобов'язується
надати ТОВ «Будтехінжинерінг»
(Замовник) автотранспортні послуги з
перевезення зернових вантажів,
призначених для навантаження на
морські судна в ММТП, а Замовник -
оплатити Перевізнику надані послуги (т.
2 а. с. 189-190);

- купівлі-продажу з ТОВ «Укрторгмед»
від 29 листопада 2010 року, відповідно до
якого ТОВ «Укрторгмед» (Продавець)
зобов'язується передати у власність
ТОВ «Будтехінжинерінг» (Покупець), а
останній прийняти та оплатити сою
врожаю 2010 року в порядку та на умовах,
визначених договором (т. 1 а. с. 88-91);

- купівлі-продажу з ТОВ «АПК «Аріана-М»
від 09 листопада2010 року № 12/10-с,
відповідно до якого ТОВ «АПК «Аріана-М»
(Продавець) зобов'язується передати у
власність ТОВ «Будтехінжинерінг»
(Покупець), а останній прийняти та
оплатити сою врожаю 2010 року в порядку
та на умовах, визначених договором (т. 1
а. с. 93-95);

- поставки з ПП «Промкомплект Україна»
від 16 січня 2012 року № 1601, відповідно до
якого ПП «Промкомплект Україна»
(Постачальник) зобов'язується передати
у власність ТОВ «Будтехінжинерінг»
(Покупець), а останній прийняти та
оплатити сою врожаю 2011 року в порядку
та на умовах, визначених договором (т. 1
а. с. 98-100);

- виконання робіт з ТОВ «Де Карга» від 07
червня 2012 року № 19, відповідно до якого
ТОВ «Де Карга» (Виконавець)
зобов'язується надати ТОВ
«Будтехінжинерінг» (Замовник) послуги
з зачистки теплоходів Замовника (т. 1 а.
с. 96-97).

Витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою послуг за вказаними
договорами, віднесено ТОВ
«Будтехінжинерінг» до складу валових
витрат (витрат операційної діяльності).

В акті перевірки ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС зроблено висновок, що
позивачем завищено витрати за
вказаними договорами, оскільки:

- відповідно до акта ДПІ у Ленінському
районі м. Миколаєва від 30 серпня 2011 року
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«СМА Лоджистик» з питань правомірності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань за березень та
серпень 2010 року» встановлено
відсутність доказів фактичного
відвантаження, транспортування та
отримання товару, що свідчить про
укладення угод без мети настання
реальних наслідків (т. 1 а. с. 20);

- відповідно до акта ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва від 18 березня 2011
року «Про результати документальної
невиїзної перевірки ТОВ «Укрторгмед»
щодо підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків ТОВ
«Соло-74» за жовтень-грудень 2010 року»
встановлено відсутність поставок
товару позивачу (т. 1 а. с. 23-24);

- відповідно до акта перевірки ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва від 12
листопада 2012 року не підтверджено
здійснення господарських відносин ТОВ
«АПК «Аріана-М» з контрагентом ТОВ
«ТРАНС ГАРАНТ СЕРВІС» (т. 1 а. с. 26-29);

- відповідно до акта Західної МДПІ м.
Харкова Харківської області від 26
вересня 2012 року «Про результати
документальної невиїзної перевірки ПП
«Промкомплект Україна» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із
постачальниками та покупцями їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період березень 2011 року -
червень 2012 року» неможливо встановити
які саме господарські операції
здійснювалися та обставини укладання
угод за 2011 - 2012 роки (т. 1 а. с. 33-34);

- відповідно до акта ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва від 25 грудня 2012 року
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Де Карга» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків контрагентами -
постачальниками та контрагентами -
покупцями» не підтверджено реальність
здійснення господарських операцій т. 1
а. с. 36-37).

Проте, витрати по названим вище угодам,
укладеним позивачем з ТОВ «СМА
Лоджистик», ТОВ «Укрторгмед», ТОВ «АПК
«Аріана-М», ПП «Промкомплект Україна»
та ТОВ «Де Карга», безпосередньо
пов'язані із статутною діяльністю
позивача та підтверджуються наявними в
матеріалах справи первинними
документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено матеріалами справи,
витрати за названими вище угодами
включено позивачем до складу валових
витрат на підставі первинних
документів - договорів та додатків до
них, рахунків-фактур, видаткових та
податкових накладних, платіжних
доручень, товарно-транспортних
накладних, актів здачі-прийняття робіт,
оформлених відповідно до наведених
вимог чинного законодавства України
(стосовно ТОВ «СМА Лоджистик» - т. 1 а. с.
47-50, 181, т. 2 а. с. 189-192; стосовно ТОВ
«Укрторгмед» - т. 1 а. с. 88-92, 183, 198, т. 2 а. с.
43; стосовно ТОВ «АПК «Аріана-М» - т. 1 а. с.
67-87, 93-95, 185, 199-200, т. 2 а. с. 44-49; стосовно ПП
«Промкомплект Україна» - т. 1 а. с. 51-58,
98-99; стосовно ТОВ «Де Карга» - т. 1 а. с.
59-66, 96-97, 187).

При цьому податковим органом не
доведено фактів безтоварності
операцій за спірними угодами та
обізнаності позивача щодо порушення
податкового законодавства його
контрагентами.

Суд апеляційної інстанції також
враховує, що на час здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «СМА
Лоджистик», ТОВ «Укрторгмед», ТОВ «АПК
«Аріана-М», ПП «Промкомплект Україна»
та ТОВ «Де Карга» були включені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також мали свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість. За
таких обставин позивач не може нести
відповідальність ні за несплату
податків контрагентами, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» установлено таке.
Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, то вони вважаються достовірними
і можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Із врахуванням викладеного, висновок
суду першої інстанції про
правомірність включення до складу
валових витрат (витрат операційної
діяльності) позивача витрат за
названими вище договорами з ТОВ «СМА
Лоджистик», ТОВ «Укрторгмед», ТОВ «АПК
«Аріана-М», ПП «Промкомплект Україна»
та ТОВ «Де Карга» є правильним.

При цьому судом першої інстанції
обґрунтовано взято до уваги наявність
судових рішень, якими визнано
неправомірними дії податкових органів
щодо проведення перевірок
підприємств-контрагентів, визнання та
визначення в актах перевірок
нікчемними правочинів, скасовані
податкові повідомлення-рішення,
прийняті на підстав актів,
використаних під час перевірки
позивача (т. 1 а. с. 209-250, т. 2 а. с. 1-14).

В акті перевірки посадовими особами
податкового органу також зазначено, що
позивачем в період з березня 2010 року по
червень 2012 року безпідставно віднесено
до складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість у розмірі
135750 грн..

Так, у березні, листопаді та грудні 2010
року позивач формував податковий
кредит у відповідності до Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до п 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 названого
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Нормами п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Згідно з п. п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 названого
Закону податкова накладна складається
у момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Податковий кредит за січень, лютий та
червень 2012 року ТОВ «Будтехінжинерінг»
формувало згідно вимог Податкового
кодексу України.

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

На підставі п. 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, пунктом 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01 листопада 2011 року № 1379
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071),
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, податкову накладну
заповнює особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі
та якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість.

Податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж зазначена у цьому пункті,
тобто якщо податкову накладну видано
особою, яка не зареєстрована як платник
податку в податковому органі і якій не
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Підпунктом 6.2 Порядку визначено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Як вбачається з акта перевірки,
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 135750 грн.
визначено позивачу податковим органом
у зв'язку зі зменшенням відповідачем
підприємству суми валових витрат
(витрат операційної діяльності) по
договорам з ТОВ «СМА Лоджистик», ТОВ
«Укрторгмед», ТОВ «АПК «Аріана-М», ПП
«Промкомплект Україна» та ТОВ «Де
Карга».

Оскільки, як зазначено вище, витрати по
вказаним договорам правомірно
віднесено позивачем до складу валових
витрат (витрат операційної діяльності),
всі розрахунки позивача підтверджені
податковими та видатковими накладними,
оформленими у відповідності до чинного
законодавства, то і формування ТОВ
«Будтехінжинерінг» податкового
кредиту з включенням до нього суми в
135750 грн. є правомірним.

У зв'язку з відсутністю підстав для
визначення позивачу зобов'язань з
податку на прибуток та з податку на
додану вартість за основними
платежами, відсутні підстави і для
застосування до ТОВ
«Будтехінжинерінг» штрафних
(фінансових) санкцій, передбачених п.
123.1 ст. 123 ПК України.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції на
підставі ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржену постанову окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 26 травня
2014 року.

Головуючий:

Судді: