Справа № 2а-17639/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
м. Київ К/9991/69873/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Карася О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
лютого 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року

у справі № 2а-17639/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алькасар»

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
лютого 2011 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2011 року, позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алькасар»
(далі - ТОВ «Алькасар»; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва (далі -
ДПІ у Дніпровському районі м. Києва;
відповідач) задоволено повністю.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення №
/0 від 25 листопада 2010 року та №
/0 від 25 листопада 2010 року.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Алькасар» витрати із
сплати судового збору в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
лютого 2011 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Алькасар» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2009
року по 30 червня 2010 року, за
результатами якої складено акт №
5171/23-222-3/244696 від 12 листопада 2010
року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 25 листопада 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 128 027,00 грн. (91 448,00
грн. - основний платіж, 36 579,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 25 листопада 2010 року,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 264 237,00 грн. (176
158,00 грн. - основний платіж,
88 079,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.9 статті
5 Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.2.4
пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість сум, сформованих при
здійсненні господарських операцій з
придбання нафтопродуктів у Товариства
з обмеженою відповідальністю «ТС
Альянс», з підстав безтоварності
проведених операцій та, як наслідок,
нікчемності договору поставки № 30/09-09
від 23 вересня 2009 року, укладеного між
вказаним суб'єктом господарювання та
ТОВ «Алькасар».

Зазначений висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на пояснення
директора ТОВ «ТС Альянс» ОСОБА_3 щодо
його непричетності до
фінансово-господарської діяльності
вказаного підприємства, що, на
переконання ДПІ у Дніпровському районі
м. Києва, обумовлює неможливість
прийняття до уваги первинних
документів, складених вказаним
постачальником, як таких, що
підтверджують правомірність
формування позивачем даних
податкового обліку.

Крім того, відповідач дійшов висновку
про порушення ТОВ «Алькасар» підпункту
7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР з підстав
неправомірного включення до складу
податкового кредиту в травні 2009 року
сум податку на додану вартість на
підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу
постачальником у попередньому
звітному періоді (квітні 2007 року), без
документального підтвердження
затримки отримання відповідних
податкових накладних.

Задовольняючи позов повністю, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас певні недоліки
первинних документів, зокрема, їх
підписання невстановленою особою, є
свідченням недобросовісності
постачальника та, у разі підтвердження
дійсного виконання відповідних
господарських операцій, не
можуть слугувати підставою для
притягнення платника податків-покупця
до відповідальності.

В свою чергу, як з'ясовано судами
та не заперечується відповідачем,
фактичне виконання господарських
операцій з придбання позивачем
нафтопродуктів у ТОВ «ТС Альянс»
засвідчується податковими та
видатковими накладними,
рахунками-фактурами, банківськими
виписками, довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
сертифікатами якості,
товарно-транспортними накладними.
Також, ТОВ «Алькасар» долучено до
матеріалів справи докази на
підтвердження використання отриманих
від контрагента нафтопродуктів у
власній господарській діяльності.

При цьому слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податків від іншої
особи.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування ним даних
податкового обліку.

Разом з тим, як встановлено судами
попередніх інстанцій, ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва не надано
належних та допустимих доказів, які
підтверджували б відсутність
фактичного виконання господарських
операцій за спірним договором,
узгодженість дій позивача з
контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладеного позивачем з ТОВ
«ТС Альянс» правочину є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Щодо посилання відповідача на
неправомірне формування ТОВ
«Алькасар» податкового кредиту на
підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу
постачальником - Товариством з
обмеженою відповідальністю «Альт-ТОП»
в попередньому звітному періоді, то
слід зазначити, що у випадку, коли право
платника податку на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, в яких
фактично відбулись господарські
операції, суми податку на додану
вартість, вказані в таких податкових
накладних, можуть бути включені до
складу податкового кредиту в межах
строку давності, встановленого
підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15
Закону України від 21 грудня 2000 року №
2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
лютого 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 лютого 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11
жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Карась О.В.

Цвіркун Ю.І.