Справа № 256/207/13- а
Суддя: Ткаченко Л. В.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №256/207/13а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 лютого 2014 року
м. Донецьк

Калінінський районний суд міста
Донецька в складі:

головуючого - судді Ткаченко Л.В.

при секретарі - Дрига К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському
районі м. Донецька про визнання відмови
протизаконною та зобов*язання надати
путівку на санаторно-курортне
лікування -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
протизаконною відмови відповідача
щодо надання позивачу путівки на
санаторно-курортне лікування у 2012 році
та зобов*язання відповідача надати
йому путівки на санаторно-курортне
лікування, оскільки він є інвалідом 2
групи та йому встановлено 70% втрати
працездатності та довідкою МСЕК від
14.06.2012 року визначено додаткові види
соціальної допомоги:
санаторно-курортне лікування за
відсутності протипоказань. Вважає, що
має право на щорічне
санаторно-курортне лікування, а тому
просить визнати незаконною відмову
відповідача у наданні такої путівки у
2012 році та просить зобов*язати
відповідача щорічно надавати йому
путівки на санаторно-курортне
лікування.

Позивач у судовому засідання позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги позивача не
визнав, пояснивши, що довідкою МСЕК від
14.06.2012 року позивачу підтверджена друга
група інвалідності, 70% втрати
працездатності внаслідок виробничої
травми 23.05.1963 року, та йому визначені
додаткові види допомоги:
санаторно-курортне лікування за
відсутності протипоказань та
медикаментозне лікування за
наслідками виробничої травми. Як
інвалід другої групи, позивач має право
на санаторно-курортне лікування один
раз на два роки і така путівка
надавалася йому 9 вересня 2013 році.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
письмові докази, суд вважає позов не
обґрунтованим і таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про
загальнообов*язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд соціального
страхування фінансує витрати, в тому
числі на санаторно-курортне лікування.

Відповідно до постанови Правління
Фонду №49 від 31.10.2007 року, було
затверджено Положення про
забезпечення потерпілих внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання путівками
для санаторно-курортного лікування,
яке діяло на час спірних правовідносин.

Згідно п. 2.6 Положення потерпілі, які
стали інвалідами, забезпечуються

санаторно-курортним лікуванням
періодично згідно з рішенням МСЕК, а
саме: інваліди II групи один раз на два
роки або щороку на підставі
індивідуальної програми реабілітації.

Довідкою Обласної поширеної МСЕК від 18
серпня 2008 року позивач ОСОБА_1 визнаний
інвалідом 2 групи та йому визначено 70%
втрати професійної працездатності,
довідкою МСЕК №1 від 14 червня 2012 року
позивачу підтверджена друга група
інвалідності та 70% втрати професійної
працездатності та визначено додаткові
види допомоги: санаторно-курортне
лікування (за відсутності
протипоказань) та медикаментозне
лікування.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач отримував путівки на
санаторно-курортне лікування 15 лютого
2011 року. Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

За таких обставин суд не вбачає
порушення відповідачами як суб'єктами
владних повноважень вказаних вимог,
оскільки відповідно до діючого
законодавства позивач, як інвалід
другої групи, має право на отримання
санаторно-курортного лікування один
раз в два роки, і така путівка була
надана йому відповідачем в 2013 році.

Індивідуальна програма реабілітації,
на підставі якої позивач має право на
щорічне санаторно-курортне лікування,
суду представлена не була, а тому суд
відмовляє позивачу ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.2,3,158,159-161,163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському
районі м. Донецька про визнання відмови
протизаконною та зобов*язання надати
путівку на санаторно-курортне
лікування - ВІДМОВИТИ.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

СУДДЯ:
Л.В. Ткаченко

07.02.2014