Справа № 2а-2220/11/2320
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/35312/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Голяшкіна О.В., Сороки
М.О., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Черкаського районного суду
Черкаської області від 22 грудня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Білозірської сільської ради
Черкаського району Черкаської області,
ОСОБА_5 про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити дії, - в с т а н о
в и л а:ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до Білозірської сільської ради
Черкаського району Черкаської області,
ОСОБА_5 про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Черкаського районного суду
Черкаської області від 22 грудня 2011 року
у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року постанову Черкаського районного
суду Черкаської області від 22 грудня 2011
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та направити
справу на новий розгляд.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що батькові
позивача ОСОБА_6 належало
домоволодіння у АДРЕСА_1, яке у 1987 році
успадкував позивач.

Відповідно до погосподарської книги
сільради за домоволодінням позивача до

1988 року обліковувалась земельна
ділянка площею 0,15 га, а з 1989 року до
книги на підставі свідоцтва про право
на спадщину, внесено виправлення, яким
змінено площу земельної ділянки на 0,11
га.

Рішенням Білозірської сільської ради
Черкаського району Черкаської області

від 20 червня 1995 року № 35 ОСОБА_7
додатково виділена земельна ділянка за
її адресою по АДРЕСА_1 площею 0,05 га як
така, що була виявлена при фактичному
обмірі її земельної ділянки. Після
цього рішення площа її земельної
ділянки

склала 0,2 га.

В подальшому дочка ОСОБА_7 - ОСОБА_5
успадкувала домоволодіння по

АДРЕСА_1, за яким була закріплена
вищезазначена земельна ділянка.

Вважаючи, що рішення Білозірської
сільської ради Черкаського району
Черкаської області

від 20 червня 1995 року № 35 порушує його
права, позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання, що
регулюють земельні відносини.

Положеннями частини 1 статті 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що особа, яка вважає, що
порушено її права, свободи чи інтереси
у сфері публічно-правових відносин, має
право на звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини 1 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, судами встановлено, що позивач у
червні 2002 року звернувся до
відповідача із заявою про надання йому
у приватну власність земельної ділянки
площею 0,11 га. у АДРЕСА_1.

Рішенням сільської ради № 1-3 від 26
червня 2002 року ОСОБА_4 передана у
приватну власність для ведення
особистого селянського господарства
земельна ділянка за вищезазначеної
адресою площею 0,11 га.

Крім того, рішенням Білозірської
сільської ради № 39-6/У від 07 квітня 2010
року

«Про затвердження протоколів
погоджувальної комісії з земельних
питань» затверджено протокол
погоджувальної комісії з земельних
питань від 22 березня 2010 року по
уточненню меж земельних ділянок
землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за
адресою відповідно АДРЕСА_1 та залишено
існуючу межу по фактичному
користуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що оскаржуване рішення
відповідача є правомірним та прийнято
відповідно до вимог чинного
законодавства та права позивача ним не
порушені.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними та обґрунтованими, і
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського районного суду
Черкаської області від 22 грудня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Білозірської сільської ради
Черкаського району Черкаської області,
ОСОБА_5 про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити дії - залишити
без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: