Справа № 2а-15836/10/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року м. Київ
К/9991/40779/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю „ТЦП" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.02.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2011

у справі № 2а-15836/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТЦП"

до Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „ТЦП" звернулось до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного від 15.02.2011 в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.02.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції позивач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведена
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань підтвердження відомостей
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з ПП „Інноваційні системи та
технології" та ТОВ „Мехтранскомплект"
за період з 01.03.2008 по 31.05.2008 та складено
акт № 5147/18-012 від 23.11.2010.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення №/0 від
09.12.2010, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість 145085, 49 грн.: основний
платіж 96723, 66 грн., штрафні (фінансові)
санкції 48361, 83 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог ч. 1 ст. 203, ст. 215, п. 1 ст.
216, ст. 228 ЦК України, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4
ст. 7 Закону України „Про податок на
додану вартість", внаслідок чого
занижено податок на додану вартість за
березень-травень 2008 року у сумі 96723, 66
грн.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України „Про оподаткування прибутку
підприємств", валовими витратами
виробництва та обігу визнається сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених п. 5.3 - 5.7 цієї
статті.

Нормами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
передбачено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати
платника, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Вимога щодо підтвердження суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг)
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України „Про податок на додану
вартість" N 168/97-ВР як неодмінної умови
включення цієї суми до податкового
кредиту встановлена абзацом першим пп.
7.4.5 цієї статті.

Абзацами першим і третім пп. 7.2.3 п.
7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на
додану вартість" встановлено, що
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках.

Оригінал податкової накладної
надаються покупцю, копія залишається у
продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Визначення
податкової накладної як
розрахункового документу означає
визнання за нею статусу первинного
документу, а тому для податкової
накладної обов'язкові вимоги,
встановлені ст. 9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" для первинного
документу.

Згідно з пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону N
168/97 платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; є) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
назву отримувача; ж) ціну поставки без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

За наявності фактів, що ставлять
під сумнів реальність господарських
операцій з поставки товару неналежним
чином оформлені товарні та податкові
накладні не можуть бути підставою для
віднесення до валових витрат та для
включення до податкового кредиту
вартості товару та сум податку на
додану вартість.

Позивачем не наведено належних
доказів, які б підтверджували його
доводи відносно наявності податкових
накладних.

Колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої та апеляційної інстанції
стосовно того, що факт отримання товару
та проведення розрахунків, за
відсутності податкової накладної
позбавляє права платника податку
включати суму сплаченого
(нарахованого) податку до складу
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТЦП" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15.02.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2011 у
справі № 2а-15836/10/2070 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „ТЦП"
відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.02.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2011 у
справі № 2а-15836/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко