Справа № 809/2340/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/800/12040/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_4
до управління Державної
пенітенціарної служби України в
Івано-Франківській області про
визнання незаконним та скасування
наказу, поновлення на посаді та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 (далі -
позивач) звернувся до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду з позовом до
управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області, в якому просив визнати
протиправним та скасувати наказ № 34 о/с
від 10.07.2013 року про його звільнення,
поновити на посаді, яку він займав до
звільнення та стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
07.10.2013 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Вказуючи, на допущені судами, на
думку позивача, неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить їх рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позов в повному обсязі.

У свою чергу, відповідач надіслав
письмові заперечення на касаційну
скаргу, просить її вимоги залишити без
задоволення.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право скасувати судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і направити справу на новий розгляд або
для продовження розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами капітан
внутрішньої служби ОСОБА_4 з липня 2012
року обіймав посаду чергового
помічника начальника установи відділу
нагляду і безпеки Галицької виправної
колонії (128) Державної пенітенціарної
служби України.

В пункті 1 наказу управління
Державної пенітенціарної служби
України в Івано-Франківській області
№139 від 12.06.2013 року зазначено, що за
грубе порушення пункту 79.1 Інструкції з
організації нагляду за засудженими,
які відбувають покарання у
кримінально-виконавчих установах, що
виразилося у самовільному залишенні
місця несення служби, виходу під час
чергування за межі території установи
в період часу з 21:00 год. по 23:40 год.,
з'явлення на службу з явними ознаками
алкогольного сп'яніння, на підставі
висновку службового розслідування №128
від 10.06.2013 року, капітан внутрішньої
служби ОСОБА_4 заслуговує на
притягнення до суворої дисциплінарної
відповідальності, але у зв'язку із
знаходженням останнього на
лікарняному, прийнято рішення про
вирішення питання щодо його
притягнення до відповідальності після
повернення на службу.

З 12 червня по 05 липня 2013 року
позивач перебував на лікарняному листу
і відповідних консультацій лікаря.

Відповідно до п.1 наказу управління
Державної пенітенціарної служби
України в Івано-Франківській області
№161 від 08.07.2013 року за порушення
службових обов'язків, що виразилися у
невиконанні пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України ,,Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ" та
пункту 79.1 наказу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 22.10.2004 року
№205/ДСК ,,Про затвердження Інструкції з
організації нагляду за засудженими,
які відбувають покарання у
кримінально-виконавчих установах", а
також у відсутності на території
установи протягом трьох годин та появі
на службі у нетверезому стані, черговий
помічник начальника установи відділу
нагляду і безпеки Галицької виправної
колонії (128) капітан внутрішньої служби
ОСОБА_4 звільнений з Державної
кримінально-виконавчої служби України.

Наказом по особову складу
управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області №34о/с від 10.07.2013 року на
підставі підпункту ,,є" пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (за
порушення дисципліни) ОСОБА_4
звільнений у запас Збройних Сил
України.

Відмовляючи у задоволені позову,
судом першої інстанції, з висновком
якого погодився суд апеляційної
інстанції, встановлено, що при
звільненні позивача відповідач діяв
правомірно та в межах своєї
компетенції.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками судів та зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 66 Положення
про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ.

Статтею 2 Закону України «Про
міліцію» передбачено, що основними
завданнями міліції є: забезпечення
особистої безпеки громадян, захист їх
прав і свобод, законних інтересів;
запобігання правопорушенням та їх
припинення; охорона і забезпечення
громадського порядку; виявлення і
розкриття злочинів, розшук осіб, які їх
вчинили; забезпечення безпеки
дорожнього руху; захист власності від
злочинних посягань; виконання
кримінальних покарань і
адміністративних стягнень; участь у
поданні соціальної та правової
допомоги громадянам, сприяння у межах
своєї компетенції державним органам,
підприємствам, установам і
організаціям у виконанні покладених на
них законом обов'язків.

Відповідно до статті 1
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 цього Статуту передбачено,
що дисциплінарний проступок - це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Вимогами статті 7 вищевказаного
Статуту встановлено, що службова
дисципліна України базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького
складу, зокрема дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників, з гідністю і честю
поводитися в позаслужбовий час, бути
прикладом у дотриманні громадського
порядку, припиняти протиправні дії
осіб, які їх учиняють.

Відповідно до пункту 6 статті 12
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень, як звільнення з посади.

Вимогами статті 14 вищевказаного
Статуту передбачено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Відповідно до пункту 24 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ ( у редакції чинній на
час вирішення справи судом касаційної
інстанції) у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
роботу особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
роботі (посаді).

В даному випадку судами не
встановлено наявності не знятого з
позивача стягнення у вигляді пониження
його у спеціальному званні на один
ступінь, що є важливою обставиною для
вірного вирішення адміністративного
спору.

Пленум Верховного Суду України в п.
22 постанови від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснив, що в справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені положеннями
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалося вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення
тощо.

При новому розгляді справи судам
необхідно врахувати вище зазначені
обставини з посиланням на відповідні
докази у справі.

Відповідно до ч.1 ст.220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 227
КАС України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, -
задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року, - скасувати і
направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников