Справа № 256/2577/14-а
Суддя: Ушенко В. Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 256/2577/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Донецьк

Калінінський районний суд міста
Донецька Донецької області у складі:

головуючого судді - Ушенка В.Ф.

при секретарі
- Малаховій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа: Управління Державної
казначейської служби у м. Донецьку
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплачену щомісячну соціальну
допомогу до пенсії, як «Дитині війни»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа: Управління Державної
казначейської служби у м. Донецьку
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплачену щомісячну соціальну
допомогу до пенсії, як «Дитині війни» у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 1 січня 2014 року. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
зазначив, що він віднесений до
категорії дітей війни, тому відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» має право з 2014 року
на доплату до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком. Натомість
доплати до пенсії нараховувалися і
сплачувалися відповідачем у розмірі
значно менше, ніж передбачено законом,
чим були порушені його права. Тому
просив визнати бездіяльність
відповідача неправомірною та
зобов'язати його зробити нарахування
та провести виплату доплати до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 1 січня 2014 року.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав суду заяву з проханням
розглянути справу у його відсутність,
наполягав на задоволенні
адміністративного позову.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав суду
заперечення проти позову, згідно яких
вважає позов безпідставним та таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав. Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративний справ.
Основною правовою формою діяльності
суб'єкта владних повноважень
вважається правовий акт управління
(рішення). Статтею 162 КАС України
визначено повноваження суду при
вирішенні справи, а саме - визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень.
За своєю суттю правовий акт управління
- це державно-владне волевиявлення, що
містить управлінське рішення із
приписом, адресованим іншим суб'єктам
права. Тобто, акт управління
індивідуальної дії виконує роль
юридичного факту, що започатковує,
змінює чи припиняє правовідносини.
Відповідач до теперішнього часу не
звертався до управління Пенсійного
фонду в Калінінському районі
м.Донецька з питанням про нарахування
підвищення до пенсії в порядку
передбаченому Законом України "Про
звернення громадян". Рішення про
розгляд зазначеного питання не
виносилось, отже предмет спору взагалі
відсутній. Крім того, згідно ст. 19
Конституції України Пенсійний фонд
України як центральний орган
виконавчої влади та його посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідно до Закону
України «Про внесення змін до Закону
України про Державний бюджет України
на 2011рік» від 14.06.2011 № 3491-VІ, який набрав
чинності 18.06.2011 року, внесено зміни у
прикінцеві положення зазначеного
закону, якими встановлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання зазначеного закону,
Кабінетом Міністрів України було
прийнято постанову від 06.07.2011 року №745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
державного бюджету», яка набрала
чинності 23.07.2011 року. Таким чином, з
прийняттям Верховною Радою України
зазначеного Закону, визначення порядку
та розмірів виплат вказаній категорії
громадян делеговано Кабінету
Міністрів України. Крім того ст. 7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» передбачає що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Крім цього, 25 січня 2012 року
Конституційним Судом України прийнято
рішення у справі № З-рп/2012 за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6
статті 116, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України (далі -
Рішення). Резолютивною частиною
Рішення встановлено, що: однією з ознак
України як соціальної держави є
забезпечення загальносуспільних
потреб у сфері соціального захисту за
рахунок коштів Державного бюджету
України виходячи з фінансових
можливостей держави. При цьому рівень
державних гарантій права на соціальний
захист має відповідати Конституції
України, а мета і засоби зміни
механізму нарахування соціальних
виплат та допомоги - принципам
пропорційності і справедливості.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України. Отже, на момент
звернення до суду з даним позовом
пенсія виплачувалась у відповідності
до норм діючого законодавства і
підстав для її перерахунку немає. Таким
чином просив відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Представник Управління Державної
казначейської служби у м. Донецьку
Донецької області у судове засідання
не з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, за таких обставин, суд
вважає доцільним розглянути справу у
відсутність представника.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд
розглянувши адміністративну справу в
межах заявлених вимог, дослідивши
матеріали справи і докази в їх
сукупності, вважає позов ОСОБА_1
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», до
дітей війни віднесені особи, які є
громадянами України та яким на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
відноситься до категорії дітей війни
та знаходиться на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька, як
такий, що отримує пенсію за віком, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення позивача.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

За ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» (в редакції від 28
грудня 2007 року на підставі Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України») дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 визнані неконституційними,
серед іншого, і положення підпункту 2
пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакцію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Внаслідок цього рішення
Конституційного Суду України була
відновлена редакція ст.6 Закону «Про
соціальний захист дітей війни» в
первинній редакції від 1 січня 2006 року,
за якою дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30 % від мінімальної
пенсії за віком.

На підставі ст. 7 вказаного Закону
фінансове забезпечення соціальних
гарантій, передбачених цим законом,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» не було визначено
жодних обмежень щодо застосування
положень ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції від 1 січня 2006 року.

Тому посилання представника
відповідача на рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року є безпідставними, бо
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" не було надано
повноважень Кабінету Міністрів
України визначати розмір та порядок
застосування положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381 «Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення» було встановлено, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», провадиться у розмірі 7 %
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

Проте суд відхиляє посилання
представника відповідача на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення», оскільки
вищу юридичну силу над підзаконними
актами, яким є зазначена Постанова КМУ
№ 1381, мають закони, яким є Закон України
«Про соціальний захист дітей війни».

На підставі викладеного, при
визначенні розміру доплати до пенсії
дитині війни слід керуватися розміром
надбавки, визначеним у ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», внаслідок чого розмір пенсії
позивача з 1 січня 2014 року повинен
підвищуватись на 30% від мінімальної
пенсії за віком.

На час виникнення спірних
правовідносин розмір мінімальної
пенсії за віком визначений ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює розміру, визначеного законом,
прожиткового мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
прожитковий мінімум» прожитковий
мінімум застосовується, крім іншого,
для встановлення розмірів мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
було встановлено на 2014 рік прожитковий
мінімум в розрахунку на місяць на
особу, що втратила працездатність: з 1
січня - 949 грн.

Крім того, судом не може прийняти до
уваги посилання відповідача, що
відповідач не звертався до нього з
питанням про нарахування та підвищення
до пенсії в порядку передбаченому
Законом України «Про звернення
громадян». Рішення про розгляд
зазначеного питання не виносилось,
отже предмет спору, на думку
представника відповідача, відсутній,
оскільки загальновідомим є той факт,
що на час подання позову пенсія «дітям
війни» сплачується без врахування
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, тому не
потребує додаткових доказів на
підтвердження того, що пенсія позивачу
сплачується без врахування 30%
мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи, що фактично позивач
отримує підвищення до пенсії у розмірі,
визначеному п. 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№ 1381 «Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення», замість розміру,
визначеного ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», суд
вважає, що заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню на підставі
викладеного вмотивування шляхом
визнання протиправною бездіяльність
відповідача та зобов'язанням
Управлінням пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька
провести позивачу нарахування та
виплату щомісячної доплати до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням встановленого
законодавством розміру прожиткового
мінімуму для осіб, що втратили
працездатність.

Згідно до ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

На підставі зазначеного з Державного
бюджету України підлягає стягненню
судовий збір на користь позивача у
розмірі 73,08 грн., сплачений ним при
поданні позову до суду.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 9, 10, 11, 17, 69, 70, 71, 94, 105,
122, 158-163, 185, 186 Кодексу Адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа: Управління Державної
казначейської служби у м. Донецьку
Донецької області про визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплачену щомісячну соціальну
допомогу до пенсії, як «Дитині війни»-
задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька по
невиконанню з 01.01.2014 року вимог ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», які призвели до порушення
прав ОСОБА_1 на отримання підвищення до
пенсії в належному розмірі.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Калінінському районі м.
Донецька здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 щомісячної державної
соціальної допомоги у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням виплачених
сум за період з 01.01.2014 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Державного бюджету України витрати зі
сплати судового збору у розмірі 73 грн. 08
коп.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

15.05.2014