Справа № 802/1207/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 травня 2014 р.
Справа № 802/1207/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В.,

секретаря судового засідання:
Медяної Н.А.,

позивача:
Удовенка К.С.

відповідача:
Кубика М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕРРА ФУД"

до: Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТЕРРА ФУД" (далі - ТОВ
"ТЕРРА ФУД", позивач) звернулось в суд з
адміністративним позовом до
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Немирівська ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Зазначали, що 07.04.2014 року Немирівською
ОДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення № форми "В4"
про зменшення розміру від'ємного
значення суми ПДВ на загальну суму
127987,00 грн. та № форми "Р" про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
121588,00 грн. та застосовано штрафні
санкції в сумі 3412,00 грн. Дані рішення
прийняті на підставі акту перевірки
від 20.03.2014 року №217/22-35438742.

На обґрунтування позову заявник вказує
на безпідставність висновків
податкового органу про
неправомірність віднесення до складу
податкового кредиту по податку на
додану вартість вартості товару,
придбаного підприємством у
контрагента, у зв'язку із тим, що в
податкових накладних міститься
посилання на договір-купівлі від 11.04.2012
року, термін дії якого нібито
закінчився (31.12.2012 року). При цьому,
податковим органом не врахований той
факт, що відповідно до додаткової угоди
№1 від 24.12.2012 року строк дії Договору
купівлі-продажу було продовжено до
31.12.2013 року з автоматичною
пролонгацією. Також, позивач вважає
безпідставним твердження відповідача,
що товариство не мало право відносити
витрати на суму 60794,00 грн. до складу
операційних витрат. Оскільки на думку
податкового органу, такі витрати не
підтвердженні відповідними первинними
документи, а саме відсутні подорожні
листи, які б підтверджували поставку
продукції. Однак, податковим органом не
враховано, що підтверджуючим
документом про поставку продукції є
товарно-транспортні накладні, які були
наявні у товариства та надані під час
перевірки. Крім того, позивач зазначав,
що з акту перевірки вбачається, що
перевіряючими взагалі не ставиться під
сумнів реальність здійсненої операції.
Всі господарські операції були
виконані вчасно і в повному обсязі, що
підтверджується наявними і
пред'явленими до перевірки первинними
документами.

Враховуючи зазначене, позивач вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення незаконними,
прийнятими з порушенням норм діючого
законодавства України, та такими що
підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви та
просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача заперечував
щодо заявленого адміністративного
позову та просив відмовити у його
задоволенні. В матеріалах справи
містяться письмові заперечення на
адміністративний позов (а.с. 115-121).

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що в період з 13.02.2014
року по 05.03.2014 року посадовими особами
Немирівської ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "ТЕРРА ФУД" з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2012
року по 31.12.2013 року по
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ "Решетилівський
маслозавод", результати якої оформлено
актом перевірки №217/22-35438742 від 20.03.2014
року (а.с. 11-47).

У відповідності до зазначеного акту
перевірки встановлено порушення ТОВ
"ТЕРРА ФУД", зокрема:

1. п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, п.1 підрозділу 2
розділу ХХ Податкового кодексу
України, занижено суму ПДВ, яка
підлягає зменшенню залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (ряд.24 Декларації)
за червень 2013 року на суму 127987,01 грн.;

2. п.139.1.1. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, занижено суму податку на
прибуток за 2013 рік на суму 121588,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки
Немирівською ОДПІ 07.04.2014 року винесено
податкові повідомлення-рішення:

- № форми "В4", яким зменшено
товариству розмір від'ємного значення
суми ПДВ в розмірі 127987,00 грн. (а.с. 9);

- № форми "Р", яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 121588,00
грн. та застосовано штрафні санкції в
розмірі 60794,00 грн. (а.с. 10).

В подальшому, не погоджуючись з
прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями товариство
звернулося до суду за захистом своїх
прав, оскільки вважає останні такими,
що суперечать вимогам чинного
податкового законодавства, а тому
підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
діям та спірним рішенням відповідача,
суд виходить з наступного.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки податкового органу про
неправомірність віднесення ТОВ "ТЕРРА
ФУД" сум ПДВ до складу податкового
кредиту в частині придбання (молочна
сировина) товарів по взаємовідносинах
з ТОВ "Решетилівський маслозавод" у
червні 2013 року. Так, в акті перевірки
зазначено, що при аналізі копії
договорів наданих позивачем під час
перевірки встановлено, що починаючи з
20.06.2013 року між ТОВ "ТЕРРА ФУД" почав
діяти договір №31/ЗМ від 20.06.2013 року.
Однак в рядку "вид цивільно-правового
договору" податкових накладних
виписаних на придбання товару від ТОВ
"Решетилівський маслозавод" за червень
місяць, зазначено договір №36/ЗМ від
11.04.2012 року, термін дії якого закінчився
31.12.2012 року. Тобто, на порушення п.198.6
ст.198 ПК України товариство віднесло до
складу податкового кредиту за червень
2013 року суму податку в розмірі 127987,01
грн. оформлених з порушенням вимог ст.201
ПК України та п.4 Порядку заповнення
податкової накладної затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року №1379. Крім того, в ході
проведення перевірки встановлено, що
на порушення п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України ТОВ «ТЕРРА ФУД» віднесено до
складу витрат операційної діяльності
на суму 639935,00 грн. при відсутності
шляхових листів (п.3.4 акту).

Проте, з такою правовою позицією
відповідача, суд не може погодитись,
оскільки матеріалами справи
підтверджується, що вказана
господарська операція є реальною,
товарною, фактично виконаною, а
придбаний товар повністю використаний
у господарській діяльності позивача,
що підтверджено належними первинними
бухгалтерськими документами й іншими
доказами.

Судом встановлено, що 11.04.2012 року між
позивачем та ТОВ "Решетилівський
маслозавод" укладено договір
купівлі-продажу №36/ЗМ (а.с. 58-60).

Згідно п.п. 1.1. даного договору ТОВ
«Решетилівський маслозавод»
(продавець) зобов'язалось передати у
власність ТОВ «ТЕРРА ФУД» (покупець)
молочну сировину (молоко знежирене), а
покупець за договором, зобов'язався
прийняти та оплатити продукцію на
умовах даного договору. Молоко за цим
договором поставляється партіями.
Кількість молока, що поставляється в
кожній партії узгоджується сторонами
та вказується в видатковій (накладній
Ф-1 ТН (МС)). Під партією молока
розуміється кількість молока отримана
за однією накладною (п.1.2). Молоко
відпускається продавцем на умовах EXW
(Інкотермс - 2000) смт. Решетилівка, вул.
Шевченка, 11. Перевезення молока
здійснюється транспортом покупця за
його рахунок (п.1.3). Даний договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2012
року, а в частині розрахунків за
поставлене молоко до моменту
остаточного розрахунку (п.8.1).

На виконання умов зазначеного договору
у червні 2013 року ТОВ "Решетилівський
маслозавод" поставило на підприємство
позивача молоко, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
видатковими накладними: №TF2PM3-3150,
№TF2PM3-3149, №TF2PM3-2318, №TF2PM3-2151, №TF2PM3-2331,
№TF2PM3-2330, №TF2PM3-2344, №TF2PM3-2511, №TF2PM3-2512,
№TF2PM3-2513, №TF2PM3-2630, №TF2PM3-2648, №TF2PM3-2647,
№TF2PM3-2872, №TF2PM3-3053, №TF2PM3-3052, №TF2PM3-3079,
№TF2PM3-3278 (а.с. 134-151).

В момент виникнення податкових
зобов'язань, згідно вимог Податкового
Кодексу України, ТОВ «Решетилівський
маслозавод» щодо факту здійснення в
червні 2013 року поставки молочної
сировини, були складені та надані
позивачу податкові накладні: №597/4,
№671/4, №674/4, №675/4, №677/4, №714/4, №716/4, №715/4,
№729/4, №734/4, №733/4, №876/4, №956/4, №955/4, №967/4,
№975/4, №976/4, №996/4 (а.с. 65-82).

Транспортування здійснювалось згідно
товарно-транспортних накладних за
рахунок ТОВ "ТЕРРА ФУД" його
контрагентом, пункт навантаження: вул.
Шевченка, 11, смт.Решетилівка,
Полтавська область, пункт
розвантаження: вул. Карла Маркса, 157,
смт.Крижопіль, Вінницька область
(автомобіль VOLVO ВМ5667AJ та DAF АВ8898ВТ,
АВ9449АО) (а.с.152-169).

В зв'язку з чим, позивачем за правилом
"першої події" - за фактом отримання
продукції (молочної сировини) від ТОВ
"Решетилівський маслозавод" віднесено
до складу податкового кредиту ПДВ у
розмірі 127987,00 грн. (декларація з податку
на додану вартість).

Так, основним твердженням податкового
органу щодо неправомірності
віднесення ТОВ "ТЕРРА ФУД" у червні 2013
року сум ПДВ до складу податкового
кредиту у розмірі 127987,00 грн. є факт
закінчення терміну дії договору
купівлі-продажу №36/3М від 11.04.2012 року на
підставі якого відбувалась поставка
продукції (молочної сировини).

Разом з тим, суд зазначає, що податковим
органом під час проведення перевірки
безпідставно не взято до уваги
додаткову угоду №1 до договору
купівлі-продажу №36/3М від 11.04.2012 року
укладеного між позивачем та ТОВ
«Решетилівський маслозавод» 24.12.2012
року, згідно якого сторони домовились
про зміну п.8.1 та викладено у такій
редакції: «Договір набирає чинності з
моменту підписання сторонами і діє до
31.12.2013 року» (а.с.170). Таким чином, позивач
правомірно, з урахуванням умов
додаткової угоди, відніс понесені
витрати до складу податкового кредиту
у червні 2013 року на придбання молочної
сировини згідно договору
купівлі-продажу від 11.04.2012 року №36/ЗМ.

У відповідності до ст. 14.1.181
Податкового кодексу України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом.

Згідно зі ст. 198.3. Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Зі змісту ч.1 ст.11 КАС України
вбачається, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Таким чином, відповідачем не доведено,
а судом не встановлено наявності мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства, а також існування умислу
у позивача чи його контрагентів, як
обов'язкової ознаки для застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Висновки податкового органу, викладені
у вищевказаному акті, щодо зменшення
розміру від'ємного значення суми ПДВ,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного періоду за червень
2013 року у розмірі 127987,00 грн. є
необґрунтованими та спростовуються
первинними документами, які надано
позивачем, досліджено в ході судового
розгляду справи та приєднано до її
матеріалів.

Що стосується посилань відповідача на
відсутність у позивача шляхових листів
та як наслідок неправомірне віднесення
до складу витрат операційної
діяльності на суму 639935,00 грн., слід
зазначити наступне.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України (ПК), витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (Положення),
первинні документи мають відповідати
таким вимогам:

- складатися під час або одразу
після закінчення господарської
операції;

- складатися на паперових носіях або в
електронному вигляді (за умови
застосування електронного підпису);

повинні містити:

- назву документа;

- дату і місце складання;

- назву підприємства (підприємств);

- зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення операції;

- особистий підпис.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997 року
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того, чинним законодавством
України не встановлено обов'язку
суб'єкта господарювання, а також права
здійснювати перевірку справжності
наданих контрагентами документів при
укладенні договорів.

Також, слід наголости на тому, що Наказ
Мінтрансу, Мінстату України 29.12.1995 року
№ 488/346 «Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля» не зареєстрований в
Міністерстві юстиції України, отже не є
обов'язковим до виконання.

Наказом Мінстату України та Мінтрансу
України № 228/253 від 07.08.1996 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 28.08.1996 року за № 483/1508
«Про затвердження Інструкції про
порядок виготовлення, зберігання,
застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи» встановлено форма
товарно-транспортної накладної. Однак,
дія вказаного наказу зупинена
відповідно до повідомлення
Держкомпідприємництва від 28.04.2006р. та
рішення про державну реєстрацію наказу
скасовано на підставі висновку
Міністерства юстиції України № 10/68 від
15.05.2006 року.

Таким чином, відсутність шляхового
листа при наявності
товарно-транспортних накладних не є
підставою для не включення витрат з
придбання будівельних матеріалів до
складу валових витрат.

Враховуючи вище викладене,
господарські операції позивача
підтверджуються не тільки зазначеними
ТТН, але й іншими документами, якими є
договір, видаткові та податкові
накладні. В сукупності всі ці документи
повністю відповідають поняттю
«первинні документи», що визначені у
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України».

Суд зазначає, що наявні в матеріалах
справи первинні документи містять всі
обов'язкові реквізити передбачені
положеннями ст. 201 Податкового кодексу
України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Наявність первинних документів та
відповідність їх вимогам чинного
законодавства під час проведення
перевірки та судового розгляду справи
податковим органом не заперечувалась.

Крім того, слід зазначити, що угоди
(договори), укладені між позивачем та
ТОВ "Решетилівський маслосирзавод", є
чинними та не визнані в установленому
порядку недійсними. Придбання
позивачем продукції безпосередньо
пов'язано з господарською діяльністю
підприємства, оскільки є складовою
частиною діяльності позивача, що
направлена на отримання доходу.

Суд вважає, що позивачем було повністю
дотримано всіх вимог ПК України з
реалізації права відображення валових
витрат та формування податкового
кредиту по операціях з ТОВ
"Решетилівський маслосирзавод".

Відтак, позовні вимоги слід
задовольнити повністю, спірні
податкові повідомлення-рішення №
та № від 07.04.2014 року скасувати, як
неправомірні.

Частиною 3 статті 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

За змістом частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається
відповідач заперечуючи проти позову,
не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи позивача, а
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції відповідача
покладеної в основу оскаржуваних
рішень.

Крім того, оскаржуване рішення не
відповідає критеріям визначеним у
статті 2 КАС України. Відтак, позовна
вимога про скасування податкового
повідомлення-рішення підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Частиною першою статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі необхідності
спосіб, строки і порядок виконання
можуть бути визначені у самому
судовому рішенні.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України
у разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ (Постанова N 845) встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, стягнути судові
витрати із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
2, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167,
186, 255, 257 Кодексу адміністративного
судочинства України, Податковим
кодексом України, Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Конституцією
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області від 07.04.2014 року № та
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕРРА ФУД" () понесені ним судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
шляхом їх безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Немирівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 4384 грн. 80 коп.
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири гривні 80 коп.) шляхом його
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Немирівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя: Томчук Андрій
Валерійович