Справа № 34/183-А
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

15 травня 2014 року м. Київ
В/800/2011/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:
Веденяпіна О.А. - головуючого,

Єрьоміна А.В., Зайцева М.П., Швеця В.В.,
Юрченко В.П.,

розглянувши заяву Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 30 січня 2014 року у справі №
34/183-А

у справі за позовом Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м.Києва

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничий
комплекс "Маяк" та товариства з
обмеженою відповідальністю "Меланта"

про визнання недійсним договору та
стягнення 93000,00 грн.,

в с т а н о в и в :

Державна податкова інспекція у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві (далі -
ДПІ) звернулася із заявою про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 30
січня 2014 року у справі за
позовом Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
м.Києва до товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничий
комплекс "Маяк" та товариства з
обмеженою відповідальністю "Меланта"
про визнання недійсним договору та
стягнення 93000,00 грн.

З доданих до заяви про перегляд
судового рішення документів
вбачається, що Державна податкова
інспекція у Солом'янському районі
м.Києва у відповідності до статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) підлягає
заміні її правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстав,
передбачених пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС України, ДПІ просить
допустити справу до провадження.
Посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме статті 49 Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
одних тих самих правових норм, заявник
додає копію ухвали Вищого
господарського суду України від 22
квітня 2004 року (справа № 17/180).

Дослідивши надані матеріали, суд
вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13 грудня 2010 року № 2 "Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України" роз'яснено, що ухвалення
різних за змістом судових рішень
матиме місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Як видно зі змісту поданої заяви, ДПІ
посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах у спорах про визнання
угод недійсними.

Проте, з такими доводами колегія суддів
погодитись не може, оскільки
подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкту та предмету
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

З ухвали Вищого адміністративного суду
України від 30 січня 2014 року, вбачається,
що у справі № 34/183-А за позовом ДПІ до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничий
комплекс "Маяк" та товариства з
обмеженою відповідальністю "Меланта"
про визнання недійсним договору та
стягнення 93000,00 грн., суд касаційної
інстанції, залишаючи без змін судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій, якими відмовлено у
задоволенні позовних вимог, врахував
положення статі 72 КАС України,
положення частини першої статті 207
Господарського кодексу України та
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій, що позивачем не
було доведено факту наявності
протиправного умислу в діях
відповідачів, чи одного з них, на
укладення спірної угоди з метою
приховування доходів від
оподаткування. Також зазначив, що
підстав для застосування на момент
вирішення спору статті 49 ЦК УРСР не має,
оскільки ЦК УРСР з 1 січня 2004 року
втратив чинність та не має зворотної
дії у часі, а новим Цивільним кодексом
України скасована відповідальність
(правові наслідки) у вигляді
публічно-правової санкції за укладення
угоди (стаття 228 цього Кодексу), яка
порушує публічний порядок.

В ухвалі від 22 квітня 2004 року (справа №
17/180) Вищий господарський суд України,
скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції, яким задоволено
позовні вимоги ДПІ, визнано угоду
укладену між відповідачами недійсною
та стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Будівельно-промислова компанія
"Приіват-Інвестор" на користь держави
32899,2 грн., а з приватного підприємства
"Агроінвест" стягнуто таку ж суму на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю
"Будівельно-промислова компанія
"Приіват-Інвестор", зазначив, що
апеляційним судом при винесені
постанови по справі не взято до уваги
встановлені по справі обставини щодо
створення приватного підприємства
"Агроінвест" з метою здійснення
незаконної фінансово-господарської
діяльності та завідомо ухилення від
сплати податків, що призвело до
помилкового скасування судового
рішення суду першої інстанції.

З наведеного слідує, що різні за
змістом кінцеві судові рішення у
зазначених справах, стали можливими не
через неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а через різні
фактичні обставини у справах та
застосування різних норм
матеріального права.

Таким чином, підстави для допуску
справи до провадження для перегляду
судових рішень Верховним Судом України
відсутні.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

у х в а л и в :

Допустити заміну Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
м.Києва її правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві.

Відмовити у допуску до провадження у
Верховному Суді України справи за
позовом Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
м.Києва до товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничий
комплекс "Маяк" та товариства з
обмеженою відповідальністю "Меланта"
про визнання недійсним договору та
стягнення 93000,00 грн., в порядку
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 30
січня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та не може бути
оскаржена.

Судді
О.А. Веденяпін

А.В. Єрьомін

М.П. Зайцев

В.В. Швець

В.П. Юрченко