Справа № 2а-9277/10/0670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/41704/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Степашка О.І.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21.06.2011

у справі 2а-9277/10/0670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської

області

про визнання протиправним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області про визнання протиправним
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011, яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2011 позов
задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем здійснена виїзну планову
документальну перевірку фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 з
питань дотримання за період з 01.10.2007 р.
по 30.09.2010 р. вимог податкового,
валютного та іншого законодавства; за
результатами якої складено акт №
302/719/17-02/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість».

На підставі вищезазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
18.11.2010 року №/0, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем 109762,00
грн., та 54881,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Відповідно до п.6 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. №1388, транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.
Транспортні засоби, що належать
фізичним особам -підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

В Листі Міністерства юстиції
України від 04.08.2008 р. №7885-0-33-08 Щодо
реєстрації транспортних засобів за
фізичними особами - підприємцями
зазначено, що оскільки за нормами ЦК
України відсутній такий суб'єкт права
власності, як фізична особа
-підприємець, а право займатися
підприємницькою діяльністю є майновим
правом фізичної особи, реєстрація
транспортних засобів має
здійснюватись за фізичною особою, а не
за фізичною особою - підприємцем,
оскільки реєстрація здійснюється за
особами, які є власниками транспортних
засобів.

Враховуючи вищевикладене суди
попередніх інстанцій дійшли до
правильного висновку, що автомобіль не
може бути зареєстрований на фізичну
особу - підприємця, у зв'язку з чим
позивач змушений був оформити
транспортні засоби саме як на фізичну
особу.

Стосовно висновків податкового
органу щодо порушення позивачем пп. 7.4.4
п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" колегія суддів
зазначає, що згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону.

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7
згаданого Закону податкова накладна
видається в разі продажу товарів
(робіт, послуг) покупцю на його вимогу.

Згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 цього
Закону не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7
зазначеного вище Закону передбачає, що
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів, дата виписки
відповідного рахунку - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків;або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Судами попередніх інстанцій
дослідивши документи, які
підтверджують факт придбання
паливно-мастильних матеріалів і
запчастин та використання їх в
господарській діяльності (копії
товарно-транспорних накладних,
видаткових та податкових накладних,
розрахункових документів тощо) прийшли
до висновку про реальність вказаних
господарських операцій.

Податковим органом не доведено
невиконання спірних операцій на
користь позивача, а отже не доведено
обставин та не надано доказів на їх
підтвердження, які б унеможливлювали
формування позивачем податкового
кредиту за зазначеними операціями.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21.06.2011 у справі 2а-9277/10/0670 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
відхилити.

Постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21.06.2011 у справі 2а-9277/10/0670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді О.І.
Степашко Т.М.Шипуліна