Справа № 814/793/14
Суддя: Єнтіна А. П.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

29 травня 2014 року
справа № 814/793/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Єнтіної А.П., секретаря судового
засідання Западнюк К.А.,

за участю представників

від позивача: Щукін І.І.
(довіреність №55/01-21 від 31.12.13);

від відповідача: Островський С.Б.
(довіреність б/н від 02.04.14);

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовомМиколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, вул. Нікольська, 46, м.
Миколаїв,54001

доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Визит Альянс", вул.
Морехідна, 14, м. Миколаїв,54010

простягнення коштів в сумі 48005,96 грн.,
В С Т А Н О В
И В:

11.01.2010 р. Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Визит Альянс" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 48005 грн. 96 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
2006-2008 роках Товариство з обмеженою
відповідальністю "Визит Альянс" не
створило передбачену ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
кількість робочих місць для інвалідів,
тому просить суд стягнути з
відповідача суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 48005 грн. 96 коп.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04.03.2010 р. по
справі №2а-88/10/1470 відмовлено у
задоволенні адміністративного позову
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.08.2012 р.
апеляційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишено без задоволення, постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04.03.2010 р.
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 05.03.2014 р. касаційну скаргу
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
задоволено частково. Постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04.03.2010 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.08.2012 р.
було скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції,
для встановлення судом першої
інстанції обставин, а саме чи подавав
відповідач до Заводського районного
центру зайнятості з 2006-2008р. звітність
про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів щомісячно.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю.

Представник відповідача позов не
визнав, зазначив, що в 2006 році на
підприємстві працював 1 інвалід при
нормативі 2, в 2007 році на підприємстві
працювало 2 інваліди при нормативі 3, в
2008 році на підприємстві працювало 2
інваліди при нормативі 4. Відповідачем
в 2006, 2007, 2008 роках було надано звітність
до Заводського районного центру
зайнятості про наявність вакансій для
інвалідів, таким чином, підприємством
вимоги Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" виконано у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд встановив.

Відповідно до ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" спори,
що виникають із правовідносин за
статтями 19, 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", вирішуються
Фондом соціального захисту інвалідів
або в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування визначені частиною
третьою статті 18 Закону, а саме:

- виділення та створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальних робочих місць;

- створення для інвалідів умов
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації;

- забезпечення інших
соціально-економічних гарантій,
передбачених чинним законодавством;

- надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів;

- звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що відповідач
відповідно до положень ч. 4 ст. 20 Закону
України "Про зайнятість населення" від
01.03.1991 р. №803-XII в редакції від 23.02.2006 р.
щомісячно з березня 2006 р. подавав
звітність про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів, що
підтверджується наданими відповідачем
копіями звітів за січень-грудень 2006 р.,
січень-грудень 2007 р., січень-грудень
2008р. з відмітками посадової особи
центру зайнятості, яка їх прийняла.

Відповідно до матеріалів справи, а саме
звітів про наявність вакансій,
відповідач протягом 2006 року надавав до
Заводського районного центру
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування людей з
обмеженими можливостями, а саме:

- енергетик;

- слюсар сантехник - 2 вакансії.

Протягом 2007 року відповідач надавав до
Заводського районного центру
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування людей з
обмеженими можливостями, а саме:

- енергетик;

- слюсар сантехник - 2 вакансії.

Протягом 2008 року відповідач надавав до
Заводського районного центру
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування людей з
обмеженими можливостями, а саме:

- енергетик;

- слюсар сантехник - 3 вакансії.

Відповідно до звітів про наявність
вакансій поданими відповідачем до
центру зайнятості від 21.01.2006 р., 21.01.2007 р.,
15.01.2008 р. відповідач вказував в якості
додаткової вимоги до претендентів на
вище зазначені вакансії, наявність
інвалідності.

Але направлення для працевлаштування
інвалідів не видавалось, у зв'язку з
відсутністю таких осіб на обліку в
центрі зайнятості за такими
професіями.

Також, матеріали справи містять Листи
Заводського районного центру
зайнятості від 23.04.2014 р. №04-1169/13 та від
23.05.2014 р. №04-1459/13 на запити
Миколаївського окружного
адміністративного суду про надання
інформації щодо відмітки центром
зайнятості при отриманні звітів від
роботодавців.

Отже, судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
відповідач вживав усі передбачені
чинним законодавством заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що відповідачем у 2006-2008 роках вжито
усіх передбачених чинним
законодавством заходів щодо утворення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, у зв'язку з цим суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з
дня її проголошення/отримання. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
А. П. Єнтіна