Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2014 р. м. Київ
К/800/51555/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 25 жовтня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного суду від 25 вересня 2013 року
у справі за позовом Славутського
міжрайонного прокурора в інтересах
ОСОБА_2 до Славутського міського
управління праці та соціального
захисту населення про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити дії,

в с
т а н о в и л а:

Славутський міжрайонний прокурор в
інтересах ОСОБА_2 звернувся із позовом
про визнання незаконною бездіяльності
відповідача щодо не встановлення
ОСОБА_2 статусу «інвалід війни» згідно
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх захисту» та
зобов'язання встановити останньому
статус «інвалід війни».

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 15
травня 1997 року було встановлено статус
«учасник бойових дій» та видано
відповідне посвідчення. У червні 2001
року позивачу була встановлена ІІІ
група інвалідності загального
захворювання, що на підставі п. 3 ч. 2 ст. 7
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» надавало йому право отримання
статусу «інваліда війни».

Постановою Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 жовтня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25 вересня 2013 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення скасувати,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 в червні
2001 року була встановлена ІІІ група
інвалідності загального захворювання.
01 вересня 2006 року встановлено статус
«жертва нацистських переслідувань»
строком до 01 вересня 2009 року. У жовтні
2008 року зазначений статус було змінено
на статус учасника бойових дій, що було
мотивовано помилковістю встановлення
статусу «жертва нацистських
переслідувань».

На відповідне звернення позивача щодо
встановлення статусу «інваліда війни»
у серпні 2007 року управління праці та
соціального захисту населення
повідомило, що п. 3 ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», на
підставі якого той звернувся щодо
отримання такого статусу, був
виключений Законом України від 16.12.2004
року №2256-IV та відмовило у його наданні.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», до
інвалідів війни належали також
інваліди з числа малолітніх (яким на
момент ув'язнення не виповнилось 14
років) в'язнів фашистських концтаборів
та інших місць примусового тримання,
які визнані інвалідами від загального
захворювання чи з інших причин.

Водночас Законом України від 16.12.2004
року № 2256 - IV «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
соціального захисту жертв нацистських
переслідувань» відповідні положення п.
3 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» були виключені.

Враховуючи те, що Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» встановлений
перелік осіб, які належать до інвалідів
війни, а позивачем не надано доказів
його належності до таких осіб, правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без змін, якщо визнає,
що суд не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 жовтня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного суду від 25
вересня 2013 року - без змін. Рішення
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі, і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець