Справа № 815/6264/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6264/13-а

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Левчук О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - О.А Шевчук.,

суддів: О.О. Димерлія, Л.Є. Зуєвої,

при секретарі Н.В. Берекет,

за участю представника апелянта - С.В.
Краснощока,

представника відповідача - Д.О.
Бачерікової

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стайнорт» на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стайнорт» до
Південної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування рішення;
визнання протиправним та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення;
зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, просить
визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів №500060001/2013/610083/2 від
02.08.2013 року; визнати протиправним та
скасувати картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 06.08.2013 року №
500060001/2013/00470; зобов'язати відповідача
вчинити дії щодо визначення митної
вартості товарів щодо яких було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів № 500060001/2013/610083/2
від 02.08.2013 року за методом визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) в
порядку, встановленому ст. 58 Митного
кодексу України (договір
купівлі-продажу № 04ІС-12 від 29.03.2012 року
(з додатковою угодою № 2 від 28.12.2012 року),
специфікація № 8 від 24.05.2013 року та
рахунок (customs invoice) № від 18.06.2013
року); повернути суми надмірно
сплачених платежів у розмірі 4 839, 02 грн.
(в тому числі мито - 432, 06 грн., ПДВ - 4 406, 96
грн.) на рахунок ТОВ «Стайнорт» №
3101 в АБ «Південний», м. Одеса, МФО
328209 у відповідності до положень
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Держмитслужби України № 618 від 20.07.2007
року. В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що відповідачем
неправомірно застосовано резервний
метод визначення митної вартості
товарів за митною декларацією №
500060001.2013.030967 від 25.07.2013 року, оскільки
позивачем до Південної митниці надано
всі необхідні документи для
підтвердження заявленої в зазначеній
декларації митної вартості.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2013
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
по справі, позивач надав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанцій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року було залучено у справі в якості
другого відповідача - Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що товариством з
обмеженою відповідальністю «Стайнорт»
до митного оформлення до Південної
митниці для підтвердження митної
вартості товарів були подані наступні
документи: зовнішньоекономічний
договір від 29.03.2013 р. № 04ІС-12; додаток №2
від 28.12.2012 року, специфікація від 24.05.2013
року № 8, інвойс від 18.06.2013 р. № ;
платіжне доручення, що підтверджує
сплату митних та інших платежів від
12.06.2013 року № 112; копія вантажної митної
декларації країни відправлення від
01.07.2013 року № MRN 13DE56E7 (а.с. 12-16, 17, 18,
31-32, 77).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів за митною декларацією
№ 500060001.2013.030967 від 25.07.2013 року Південною
митницею відповідно до положень
статті 55 Митного кодексу України
було проведено аналіз бази даних ЄАІС
ДМСУ та встановлено, що рівень митної
вартості подібних (аналогічних)
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, є більшим - МД від 07.06.2013 року
№ 902050000/2013/5806 - 3, 3886 дол. США за кг., ніж
рівень митної вартості, який було
заявлено декларантом - 2, 7764 дол. США/кг,
у зв'язку з чим прийнято письмове
рішення про коригування митної
вартості товарів № 50006000/2013/610083/2 від
02.08.2013 року, відповідно до якого
відповідачем з метою визначення митної
вартості товару зазначеного в митній
декларації № 500060001.2013.030967 від 25.07.2013
року обрано резервний метод її
визначення (а.с. 8, 62-64).

У зв'язку з прийняттям рішення про
коригування митної вартості товарів №
50006000/2013/610083/2 від 02.08.2013 року Південною
митницею було видано картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 06.08.2013
року № 500060001/2013/00470, відповідно до якої
митне оформлення припинено згідно зі
ст. 256 Митного кодексу України, у зв'язку
з порушенням вимог ст. 257 Митного
кодексу України та допущенням
помилок у графі 12, 42, 45, 46, 47 митної
декларації (а.с. 7).

Приймаючи судове рішення суд першої
інстанції виходив з того, що рішення №
500060001/2013/610083/2 від 02.08.2013 року та картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 06.08.2013
року № 500060001/2013/00470 видані Південною
митницею на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, у
зв`язку з чим відсутні підстави для
задоволення позовних вимог ТОВ
«Стайнорт» про повернення
Південною митницею надмірно сплачених
платежів у розмірі 4 839, 02 грн. (в тому
числі мито - 432, 06 грн., ПДВ - 4 406, 96 грн.) на
рахунок ТОВ «Стайнорт» № 3101 в АБ
«Південний», м. Одеса, МФО 328209 у
відповідності до положень Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Держмитслужби України № 618 від 20.07.2007
року, оскільки відсутній факт
надмірної сплати позивачем митних
платежів.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного
Кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 55 Митного Кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного Кодексу
України прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити: 1) обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано; 2) наявну
в митного органу інформацію (у тому
числі щодо числових значень складових
митної вартості, митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, інших умов, що могли вплинути
на ціну товарів), яка призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості та до
прийняття рішення про коригування
митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті 53
цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
митним органом; 4) обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої митним органом,
та фактів, які вплинули на таке
коригування; 5) інформацію про: а) право
декларанта або уповноваженої ним особи
на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються: у разі згоди декларанта
або уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Згідно до ч. 9 ст. 55 Митного Кодексу
України у разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів митний орган розглядає
подані додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 57 Митного
Кодексу України визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний. Основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно до ч.ч. 5, 8 ст. 57 Митного Кодексу
України у разі неможливості визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу
за основу для її визначення може
братися або ціна, за якою ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному із
продавцем покупцю відповідно до статті
62 цього Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 ст. 58 Митного Кодексу
України встановлено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного
Кодексу України у разі якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті, повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Судом встановлено, що ТОВ «Стайнорт»
укладено договір купівлі-продажу №
04ІС-12 від 29.03. 2012 року з компанією BASF SE,
Німеччина (з додатковою угодою № 2 від
28.12.2012 р.), специфікацією № 8 від 24.05.2013
року та рахунком (customs invoіce) № від
18.06.2013 року.

Митна вартість товару була заявлена
шляхом подання декларації митної
вартості форми ДМВ1, за ціною договору
(метод 1) відповідно до ст.57 Митного
кодексу України, а саме: 2,7764 дол. США/кг.

При проведенні перевірки поданих
позивачем документів, спрацювала
автоматизована система аналізу та
управління ризиками, щодо можливого
заниження митної вартості. Крім того, у
поданих документах містяться
розбіжності, а саме: встановлено
невідповідність номеру
зовнішньоекономічного договору та
номеру інвойсу в митній декларації
країни відправлення та фактично
наявних, а в платіжному дорученні № 112
відсутня печатка банка, печатка та
підпис підприємства. З метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
згідно із п. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, декларанту було
запропоновано на письмову вимогу
митного органу протягом 10 календарних
днів надати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості, а саме: виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

29.07.2013 р. стосовно митної декларації
500060001/2013/030967 товариством з обмеженою
відповідальністю «Стайнорт» до
Південної митниці надано наступні
додаткові документи: висновок експерта
від 29.07.2013 року № 51-27/07-2013; прайс-лист б/н
від 29.07.2013 року, бухгалтерську довідку
б/н від 29.07.2013 року, в якій митницю
проінформовано про неможливість
надання бухгалтерської калькуляції на
товар (а.с. 23, 29, 30).

Крім того, у митного органу виникли
сумніви щодо достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей, оскільки було встановлено,
що рівень заявленої митної вартості
товарів значно нижчий рівня митної
вартості товарів, інформація про які
була наявна у відповідача. Так згідно
інформації, яка міститься в базі даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Державної митної служби
України рівень митної вартості
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, є
більшим - МД від 07.06.2013 № 902050000/2013/5806-3, 3886
дол. США за кг., ніж рівень митної
вартості, який було заявлено
декларантом - 2,7764 дол. США/кг.

Посилання позивача в обґрунтування
позовних вимог на неправомірність
використання Південною митницею
резервного методу визначення митної
вартості товару на можливість
використання інших методів,
передбачених Митним кодексом
України, суд першої інстанції вважав
необґрунтованим і з цим погоджується
колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Митного
Кодексу України у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статті 58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього. При
застосуванні цього методу визначення
митної вартості за основу береться
прийнята митним органом вартість
операції з ідентичними товарами з
дотриманням умов, зазначених у цій
статті. При цьому під ідентичними
розуміються товари, однакові за всіма
ознаками з оцінюваними товарами, у тому
числі за такими, як: 1) фізичні
характеристики; 2) якість та репутація
на ринку; 3) країна виробництва; 4)
виробник.

Суд першої інстанції дійшов висновку і
з ним погоджується колегія суддів, що
метод визначення митної вартості за
ціною угоди щодо ідентичних товарів у
даному випадку, не може бути
використаний, у зв'язку з відсутністю
інформації щодо вартості операцій з
ідентичними товарами - даних стосовно
фізичних характеристик товару та
якості та репутації на ринку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 60 Митного
кодексу України у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну
вартість береться прийнята митним
органом вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього. Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними. Для
визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються якість
товарів, наявність торгової марки та
репутація цих товарів на ринку.

До визначення митної вартості
оцінюваних товарів не може бути
застосовано метод визначення митної
вартості на основі віднімання
вартості, передбачений ст. 62 Митного
кодексу України, у зв'язку з
відсутністю інформації щодо
обчисленої вартості наданої
виробником товарів - даних стосовно:
витрат на виплату комісійних, що були
фактично сплачені або підлягають
сплаті, чи звичайних торговельних
надбавок, які робляться для одержання
прибутку та покриття загальних витрат
у зв'язку з продажем на митній
території України товарів того ж класу
та виду; звичайних витрат, понесених в
Україні на навантаження, вивантаження,
транспортування, страхування, та інших
пов'язаних з такими операціями витрат).

Не може бути використаний метод
визначення митної вартості товарів на
основі додавання вартості, умови
застосування якого встановлені ст. 63
Митного кодексу України, у зв'язку з
відсутністю інформації щодо
обчисленої вартості наданої
виробником товарів - даних що надаються
виробником товарів, які оцінюються, або
від його імені інформації про вартість,
яка повинна складатися із сум: вартості
матеріалів та витрат, понесених
виробником при виробництві оцінюваних
товарів. Така інформація повинна
базуватися на комерційних рахунках
виробника за умови, що такі рахунки
сумісні із загальновизнаними
принципами бухгалтерського обліку, які
застосовуються в країні, де ці товари
виробляються; обсягу прибутку та
загальних витрат, що дорівнює сумі, яка
звичайно відображається при продажу
товарів того ж класу або виду, що й
оцінювані товари, які виготовляються
виробниками у країні експорту для
експорту в Україну; загальних витрат
при продажу в Україну з країни
вивезення товарів того ж класу або
виду, тобто витрат на завантаження,
розвантаження та обробку оцінюваних
товарів, їх транспортування до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України,
витрат на страхування цих товарів та
інших витрат, пов'язаних із ввезенням
цих товарів в Україну).

Пунктами 2, 3 ч. 6 ст. 54 Митного Кодексу
України передбачено, що Митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 264 Митного
Кодексу України 11. Митний орган
відмовляє у прийнятті митної
декларації виключно з таких підстав: 1)
митна декларація не містить усіх
відомостей або подана без документів,
передбачених статтею 335 цього Кодексу;
2) електронна митна декларація не
містить встановлених законодавством
обов'язкових реквізитів; 3) митну
декларацію подано з порушенням інших
вимог, встановлених цим Кодексом. У
разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою митного
органу заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів. Один
примірник зазначеної картки
невідкладно вручається (надсилається)
декларанту або уповноваженій ним
особі. Інформація про відмову у
прийнятті для оформлення електронної
митної декларації надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи митного
органу.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення та картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення Південної митниці
Міндоходів відповідає вимогам Митного
кодексу України, а тому є правомірними,
відповідач приймаючи зазначене
рішення та картку діяв у межах та у
спосіб, передбачений діючим
законодавством.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що постанова Одеського окружного
адміністративного суду ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стайнорт»
- залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання її в повному обсязі.

Повний текст ухвали складено 30.05.2014
року.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
О.О. Димерлій

Суддя:
Л.Є. Зуєва