Справа № 812/3204/14
Суддя: Н.В. Кравцова
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3204/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді:
Кравцової Н.В.,

при секретарі: Олейнік
О.О.,

за участю сторін:

представника позивача: не
прибув,

представника відповідача: не
прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України в м. Лисичанську до Публічного
акціонерного товариства
«Лисичанськвугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
Привільнянська» про стягнення пені в
сумі 143194,76 грн. та несплачених
відсотків в сумі 51911,45 грн., -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов позов Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Лисичанську до Публічного
акціонерного товариства
«Лисичанськвугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
Привільнянська» про стягнення пені в
сумі 143194,76 грн. та несплачених
відсотків в сумі 51911,45 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідач є платником страхових
внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України та взято на облік у
відділенні виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Лисичанську
Луганської області.

У порушення ст.47 Закону України від
23.09.1999 № 1105-ХІУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відповідач не сплачує
страхові внески, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість зі сплати
страхових внесків у розмірі 143194,76 грн.
та відсотків в сумі 51911,45 грн.

Відповідачем самостійно нараховано
пеню за порушення сплати страхових
внесків за період з 01.04.2013 по 16.10.2013 в
сумі 143194,76 грн., що підтверджується
розрахунком пені та актом звіряння
розрахунків.

23 січня 2014 року укладено договір 311 про
розстрочення заборгованості державних
підприємств вугільної галузі із сплати
страхових внесків та штрафних санкцій
(пені) до Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України між
позивачем та відповідачем.

У зв'язку з невиконанням умов договору
позивачем вручено відповідачу
повідомлення про розірвання цього
договору.

Відповідачем сплачено по договору
розстрочення заборгованість сумі 41000,00
грн.

Відповідачу нараховано відсотки на
розстрочену суму заборгованості у
розмірі 51911,45 грн., що підтверджується
розрахунком відсотків та актом
звіряння розрахунків.

Позивач просив суд стягнути з
Публічного акціонерного товариства
«Лисичанськвугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
Привільнянська» пеню в сумі 143194,76 грн.
та несплачені відсотки в сумі 51911,45 грн.

У судове засідання представник
позивача не прибув, до суду надав заяву
про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, про дату, місце та
час розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд
приходить до наступного.

Щодо наявності/відсутності у Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та виробництві та професійних
захворювань України після 1 січня 2011
року права здійснювати контроль за
правильністю нарахування та сплати
страхових внесків, нарахованих за
період до 1 січня 2011 року, та права, у
випадку виявлення порушень,
застосовувати штрафні санкції,
визначені законом, чинними на момент
вчинення таких порушень, суд зазначає
таке.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Абзацом 5 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» суми внесків,
нарахованих на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, строк сплати яких не
настав на 1 січня 2011 року, та суми
нарахованого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування до 1
січня 2004 року, строк сплати яких не
настав на 1 січня 2011 року, не сплачені
станом на 1 січня 2011 року, підлягають
сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011
року. Стягнення заборгованості із
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

З аналізу вищенаведених норм суддя
приходить до висновку, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків та виробництві та професійних
захворювань України і після 1 січня 2011
року має право здійснювати контроль за
правильністю нарахування та сплати
страхових внесків, нарахованих за
період до 1 січня 2011 року, і у випадку
виявлення порушень - право застосувати
штрафні санкції, визначені законом,
чинним на момент вчинення таких
порушень.

На реалізацію вищенаведених положень
Закону України від 08 липня 2010 року
№ 2464-VI «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків та виробництві та
професійних захворювань України
прийняло постанову від 30 листопада 2010
року № 31 «Про порядок стягнення та
обліку заборгованості зі сплати
страхових внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України», зареєстровану в
Міністерстві юстиції України 17 грудня
2010 року за № 1286/18581. Пунктом 1 вказаної
постанови визнано такою, що втратила
чинність, постанову правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 12 липня 2007 року
№ 36 «Про затвердження Інструкції про
порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України», зареєстровану в
Міністерстві юстиції України 1 серпня
2007 року за № 867/14134. Водночас, пунктом 2
цієї постанови установлено, що
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, сум штрафних санкцій,
нарахованих та/або не сплачених до 1
січня 2011 року, в тому числі страхових
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, і контроль за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій на
період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд) та
надання страхувальниками за
підсумками 2010 року розрахункової
відомості про нарахування і
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду і відомості
розподілу чисельності працівників,
річного фактичного обсягу
реалізованої продукції (робіт, послуг)
за видами економічної діяльності
здійснюються відповідно до Інструкції
про порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженої
постановою правління Фонду від 12 липня
2007 року № 36, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 1 серпня
2007 року за № 867/14134, яка втратила
чинність.

Таким чином, правління Фонду
підтримало конструкцію, запропоновану
законодавцем, згідно якої акт за
загальним правилом хоч і втратив
чинність, проте зберігає свою дію щодо
регулювання певного кола
правовідносин, диференційованих за
часом їх виникнення.

Про наявність у фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування права
здійснювати контрольні функції щодо
правильності нарахування,
своєчасності та сплати страхових
внесків, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
і застосовувати фінансові санкції
згідно із законодавством, що діяло на
момент виникнення такої
заборгованості, або застосовувати
штрафні санкції також і після цієї дати
свідчить правова позиція Верховного
Суду України, викладена в постановах
від 19 лютого 2013 року у справі № 21-432а12
(реєстраційний номер рішення в Єдиному
державному реєстрі судових рішень
29791293) та від 23 квітня 2013 року у справі №
21-116а13 (реєстраційний номер рішення в
Єдиному державному реєстрі судових
рішень 31072994) за наслідками розгляду
справ за винятковими обставинами у
зв'язку з наявністю підстави,
встановленої пунктом 1 частини 1 статті
237 Кодексу адміністративного
судочинства України, - неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.
Згідно із частиною 1 статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Щодо заявлених позовних вимог, суд
виходить з такого.

Відповідач у відповідності із вимогами
статті 10 Закону України від 23 вересня
1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» взятий на облік у
відділенні виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
Луганської області як страхувальник.

Сума пені, що підлягає стягненню з
відповідача, складає 143194,76 грн., що
підтверджується розрахунком пені за
період з 01.04.2013 по 16.10.2013 (арк. справи 9).

14 січня 2014 року відповідачем подано до
позивача заяву, в якій просив
розстрочити на строк 60 календарних
місяців суму заборгованості у розмірі
4509226,84 грн. (арк. справи 11).

23 січня 2014 року між позивачем та
відповідачем укладено договір №11 про
розстрочення заборгованості державних
підприємств вугільної галузі із сплати
страхових внесків та штрафних санкцій
(пені) до Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
згідно якого заборгованість складає
4509226,84 грн. (арк. справи 12-16).

Згідно вказаного договору
підприємство нараховує відсотки на
кожен черговий місячний платіж, але не
сплачує їх, за винятком випадків, коли
цей договір підлягає розірванню.

У зв'язку з невиконанням умов договору
про розстрочення заборгованості
позивачем надіслано на адресу
відповідача повідомлення від 28.03.2014 про
розірвання договору про розстрочення
заборгованості (арк. справи 17).

На розстрочену суму заборгованості
відповідачу нараховано відсотки в сумі
51911,45 грн., що підтверджується актом
звіряння розрахунків від 03 квітня 2014
року та розрахунком відсотків за
фактичний термін користування
розстроченням (арк. справи 19, 20). Акт
звіряння розрахунків від 03 квітня 2014
року, в свою чергу, підписано Фондом та
підприємством.

Стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків має відбуватись
відповідно до закону, який діяв у
відповідний період - тобто на підставі
виключеної Законом України від 08 липня
2010 року № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
частини 2 статті 52 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно із пунктом 2 частини 2 статті 45
Закону України від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) відповідач як
страхувальник зобов'язаний своєчасно
та повністю нараховувати і сплачувати
в установленому порядку до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань страхові внески, які є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Інструкцією про порядок перерахування,
обліку та витрачання страхових коштів
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
затвердженою постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 12
липня 2007 року № 36 та зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 01 серпня
2007 року за № 867/14134 (яка була чинною до 01
січня 2011 року), регламентовано, що не
внесені страхувальниками у
встановлений строк страхові внески до
Фонду вважаються недоїмкою і
стягуються у порядку, передбаченому
законодавством, з нарахуванням пені.
Пеня нараховується із сум недоїмки за
кожний прострочений день і
обчислюється, виходячи із 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки (без урахування штрафів) за
весь строк. Пеня нараховується з
наступного дня після одержання
заробітної плати до дня сплати
недоїмки включно (пункт 5.1 та пункт 5.2
Інструкції про порядок перерахування,
обліку та витрачання страхових коштів
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України).

Відповідно до пункту 8.6 Інструкції про
порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України суми
донарахованих страхових внесків, пені
та штрафів сплачуються до Фонду
страхувальниками в десятиденний
термін з дня складання акта перевірки
окремим платіжним дорученням, у рядку
призначення платежу вказуються дата
перевірки, номер акта і період.

При стягненні недоїмки за платежами до
Фонду строки давності не
застосовуються. Сплата (погашення) пені
здійснюється у такому самому порядку,
як і недоїмки (пункт 5.8 Інструкції про
порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України).

Оскільки відповідач за час судового
розгляду справи у добровільному
порядку нараховану пеню за порушення
строку сплати страхових внесків в сумі
143194,76 грн. та відсотки в сумі 51911,45 грн.
не сплатив, позовні вимоги визнаються
судом обґрунтованими, доведеними і
такими, що підлягають повному
задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, а також те, що позивач
відповідно до пункту 18 частини 1 статті
5 Закону України від 08 липня 2011 року №
3674-VІ «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільнений, судові
витрати у цій справі не підлягають
стягненню з відповідача, оскільки у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 45, 52 Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», пунктом 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», пунктами 5.1, 5.2,
5.8, 8.6 Інструкції про порядок
перерахування, обліку та витрачання
страхових коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, затвердженої
постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 12 липня 2007 року
№ 36 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 01 серпня 2007 року за №
867/14134, статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Лисичанську до Публічного
акціонерного товариства
«Лисичанськвугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
Привільнянська» про стягнення пені в
сумі 143194,76 грн. та несплачених
відсотків в сумі 51911,45 грн. задовольнити
повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Лисичанськвугілля» в
особі Відокремленого підрозділу
«Шахта Привільнянська» (; місцезнаходження: 93100, Луганська
область, м. Лисичанськ, вул.
Малиновського, 1) на користь Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Лисичанську (;
місцезнаходження: 93113, Луганська
область м. Лисичанськ, вул. Свердлова,
347) пеню в сумі 143194,76 грн. (сто сорок три
тисячі сто дев'яносто чотири гривні 76
копійок) та несплачені відсотки в сумі
51911,45 грн. (п'ятдесят одна тисяча
дев'ятсот одинадцять гривень 45
копійок), а всього у розмірі 195106,21 грн.
(сто дев'яносто п'ять тисяч сто шість
гривень 21 копійка).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Н.В. Кравцова