Справа № 2а/0570/5472/12
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2014 р. м. Київ
К/800/3485/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши в
порядку письмового
провадженнякасаційну
скаргуСлов'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області Державної
податкової службина
постановуДонецького окружного
адміністративного суду від 27.07.2012та
ухвалуДонецького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012у
справі № 2а/0570/5472/2012за
позовомПублічного акціонерного
товариства «Слов'янський завод
«Тореласт»доСлов'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області Державної
податкової службипровизнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Слов'янський завод «Тореласт»
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Слов'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області Державної податкової служби, в
якому (з урахуванням уточнених та
змінених позовних вимог) просило
визнати частково недійсним податкове
повідомлення-рішення від 08.05.2012 №
в частині збільшення податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 464 005,50 гривень, у тому числі за
основним платежем - 455 328,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 8677,5
грн., визнати повністю недійсним
податкове повідомлення-рішення №
від 24.02.2012 про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 1 093 799,00
грн., визнати повністю недійсним
податкове повідомлення-рішення №
від 08.05.2012 про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 295 222,00 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 45 117,75 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27.07.2012,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2012, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням судів
попередніх інстанції, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог повністю, оскільки вважає, що
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції було
прийнято з порушенням норм
матеріального права.

Позивачем подані заперечення на
касаційну скаргу, у відповідності до
яких він, посилаючись на
безпідставність та необґрунтованість
касаційної скарги відповідача, просить
її залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення залишити
без змін.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження у відповідності до п.2 ч.1
ст.222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- відповідачем проведено виїзну
планову перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 по 30.09.2011 та
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість по деклараціям за
травень-серпень 2011 року з питань
достовірності вчинених правочинів по
взаємовідносинам з ТОВ «Метал Трейд
СВ» та ТОВ «Макростаб» за
квітень-липень 2011 року, за результатами
якої складено акт № 648/23-3/00300363 від
15.02.2012;

- актом перевірки встановлено
порушення позивачем:

· п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 138.2, пп. 138.8.1 п.
138.8, пп. 138.10.5 п.138.10 ст. 138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за період
з 01.10.2010 по 30.09.2011 на суму 524 546 грн., та
зменшено від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 1 квартал 2011 року на
суму 1 093 799 грн.;

· п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню на
рахунок платника податків у банку по
рядку 23.1 Декларації за травень-серпень
2011 року на 295 222 грн.;

- за наслідками перевірки
відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №
від 24.02.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 550 532 грн. (з
яких: 524 546 грн. - основний платіж та 25 986
грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення-рішення №
від 24.02.2012, яким позивачу зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
І квартал 2011 року по декларації №
від 29.06.2011 на 1 093 799 грн.;

3) податкове повідомлення-рішення №
від 24.02.2012, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі, заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на 295 222 грн. та нараховано штрафні
(фінансові) санкцій у розмірі 45 118,75 грн.;

- за результатами адміністративного
оскарження позивачем вказаних
податкових повідомлень-рішень,
рішенням контролюючого органу
№5530/10/10-210-5 від 26.04.2012 скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 24.02.2012, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в частині штрафних
(фінансових) санкцій на 17 308,50 грн., в
іншій частині - залишено без змін;
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення № від 24.02.2012,
яким зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток; скасовано податкове
повідомлення-рішення № від
24.02.2012, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у частині штрафних
(фінансових) санкцій на 1 гривню, в іншій
частині - залишено без змін;

- внаслідок цього, відповідачем було
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

1) № від 08.05.2012, яким позивачу
збільшено податкове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 533 223 грн. (з
яких: 524 546 грн. - основний платіж та 8 677,50
грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) № від 08.05.2012, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 295 222 грн. та нараховано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 45
117,75 грн.

На думку податкового органу, вказані
порушення мали місце у зв'язку з
неправомірним формуванням позивачем
сум податкового кредиту з податку на
додану вартість за результатами
укладення між позивачем та його
постачальниками ТОВ «Макростаб», ТОВ
«Метал Трейд СВ» нікчемних правочинів,
що не мають юридичних наслідків. Крім
того, контролюючий орган виходив з
неправомірного формування позивачем
валових витрат шляхом віднесення до
складу собівартості виготовлених та
реалізованих товарів суми витрат на
придбання товарів у ТОВ «Макростаб» на
підставі нікчемного правочину.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли висновку,
що доводи відповідача про порушення
позивачем податкового законодавства є
необґрунтованими та спростованими
матеріалами справи, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

У спірному періоді порядок визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток був врегульований як Законом
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», так і Податковим
кодексом України, а порядок
оподаткування податком на додану
вартість - Податковим кодексом України.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Таким чином, визначення суми
бюджетного відшкодування залежить від
правильності визначення платником
податку сум податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Згідно п.200.3 ст.200 Податкового кодексу
України при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди ( тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а при
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України у разі, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті,
має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг)
або до Державного бюджету України;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків (як обов'язкова
ознака господарської операції)
кореспондується з нормами Податкового
Кодексу України, які є тотожними з
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість» та Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
й підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Крім того,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем (як
покупцем) та ТОВ «Макростаб» (як
продавцем) було укладено договір
купівлі-продажу № 12/04-04 (№ 12/04-04/94). Також
між позивачем (як покупецем) та ТОВ
«Метал Трейд СВ» (як постачальником)
укладено договір поставки №43ПП/13.

Попередні судові інстанції дослідили
подані позивачем докази правомірності
формування сум валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість, а саме, первинні
документи податкової звітності, та не
виявили жодних порушень при їх
складанні та дійшли правильного
висновку про те, що ними в повному
обсязі підтверджено факт отримання
товару, його транспортування, оплати та
оприбуткування на складі, та, як
наслідок, ці докази підтверджують факт
реального здійснення спірних
господарських операцій на виконання
умов договорів, укладених між
позивачем та вказаними контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що сплачені позивачем
суми за придбаний товар віднесено до
складу валових витрат, а суми
сплаченого в ціні товару податку на
додану вартість віднесено до складу
податкового кредиту на підставі
виданих його контрагентами податкових
накладних, що відображено позивачем в
деклараціях з податку на прибуток та
податку на додану вартість за
відповідні періоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками попередніх
судових інстанцій про правомірність
формування платником податку сум
валових витрат та податкового кредиту
за результатами здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Макростаб» та ТОВ «Метал Трейд СВ».

Також колегія суддів касаційної
інстанції вважає, що суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
безпідставність доводів відповідача
щодо нікчемності укладених позивачем
угод, які ґрунтуються на висновках
актів перевірок по ланцюгу постачання
контрагентів позивача, складених
іншими податковими органами, з огляду
на те, що платник податку самостійно
несе відповідальність за
достовірність і своєчасність ведення
податкового обліку і не може нести
відповідальність за несплату податків
іншими суб'єктами господарювання та
порушення ними правил здійснення
господарської діяльності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем не
підтверджено належними та допустимими
доказами факт нікчемності укладених
позивачем угод, зокрема, доказів
визнання недійсними укладених
правочинів в судовому порядку
відповідачем не надано.

До того ж, суд касаційної інстанції
вважає правильним висновок попередніх
інстанцій про необґрунтованість
доводів контролюючого органу про те, що
платником податку в порушення приписів
п.5.1, пп..5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п.138.2, пп.138.8.1 п.138.8 ст.138
Податкового кодексу України у 4
кварталі 2010 року та у 2 кварталі 2011 року
віднесено суми витрат до складу
собівартості виготовлених та
реалізованих товарів, оскільки
наявними в матеріалах справи доказами
підтверджується факт здійснення
господарських операцій за укладеними
позивачем договорами та підтверджено
зв'язок понесених позивачем витрат при
придбанні товарів у ТОВ «Макростаб» та
ТОВ «Метал Трейд СВ» із власною
господарською діяльністю.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає правильним, не спростованим
доводами касаційної скарги, висновок
судів попередніх інстанцій, які,
встановивши обставини фактичного
здійснення господарських операцій та
факт взаєморозрахунків між позивачем
та його контрагентами, не знайшли
підстав вважати неправомірним
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат на підставі
розрахунків, проведених за наслідками
здійснених господарських операцій.

Суддів касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Слов'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27.07.2012 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний