Справа № 818/1056/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 р.
Справа №818/1056/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання
- Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - Пилипенко О.В.,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/1056/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Перший український
міжнародний банк"

до Відділу Державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції, третя особа: ОСОБА_2,

про скасування постанов та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
«Перший український міжнародний банк»
(далі по тексту - позивач, ПАТ «ПУМБ»)
звернулося до суду із позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції (далі по тексту - ВДВС
Роменського МУЮ), третя особа: ОСОБА_2, в
якому просить скасувати: постанову про
відкриття виконавчого провадження
№38830724 від 15.07.2013 року, постанову про
відкриття виконавчого провадження
№14645-872-10 від 15.08.2008 року, постанову про
накладення арешту на майно боржника,
винесену на підставі виконавчого листа
№6-318, виданого 16.06.2008 року Дніпровським
районним судом м. Києва, постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження №АА702024 від
12.11.2008 року, постанову про відкриття
виконавчого провадження №11119110 від
30.01.2009 року, постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №АА702370 від 23.03.2010 року,
постанову про відкриття виконавчого
провадження №19620694 від 03.06.2010 року,
постанову про відкриття виконавчого
провадження №22751497 від 22.11.2010 року,
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№30622546 від 12.01.2012 року, постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження №34436265 від
25.09.2012 року, а також скасувати всі інші
винесені державним виконавцем ВДВС
Роменського міськрайонного управління
юстиції постанови у частині накладення
арештів та заборон відчуження на
нежитлове приміщення, реєстраційний
номер 1269317, загальною площею 381,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
земельну ділянку за цією ж адресою з
цільовим призначенням для
комерційного використання, площею 0,1313
га, кадастровий номер :005:0014, що
належать на праві власності ОСОБА_2 та
передані в іпотеку ПАТ «ПУМБ».

Крім того, позивач просить зобов'язати
відповідача утриматися від вчинення
дій щодо накладення арешту на передане
йому в іпотеку нерухоме майно
(нежитлове приміщення та земельну
ділянку), направити постанови про
зняття арешту із вказаного нерухомого
майна органу (установі), якому були
надіслані для виконання постанови про
накладення арешту на майно боржника з
метою внесення відповідного запису до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, та зобов'язати ВДВС
Роменського МУЮ подати у встановлений
судом строк звіт про виконання
судового рішення щодо здійснення
заходів для зняття арештів, накладених
на майно ОСОБА_2

Свої вимоги мотивує тим, що він є
іпотекодержателем об'єктів
нерухомості згідно з договором
іпотеки від 30.11.2007 року №5729004,
накладення органом державної
виконавчої служби арешту на дані
об'єкти суперечить положенням Закону
України «Про виконавче провадження» та
порушує інтереси ПАТ «ПУМБ» на
одержання заборгованості по наданому
ОСОБА_2 кредиту за рахунок вартості цих
об'єктів нерухомості.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про день, час та
місце розгляду справи (а.с.66), в судове
засідання не з'явився, заперечень на
позовну заяву не надсилав, заяви про
відкладення розгляду справи від нього
не надходило.

В судовому засіданні третя особа -
ОСОБА_2 проти заявлених позовних вимог
не заперечував, поклавшись на розсуд
суду.

Вислухавши пояснення представника
позивача та третьої особи, дослідивши
матеріали справи, оцінивши наявні
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2007 року між
ПАТ «ПУМБ» (далі по тексту -
Кредитодавець) та ОСОБА_2 (далі по
тексту - Позичальник) був укладений
кредитний договір №5728355, відповідно до
умов якого Кредитодавець
зобов'язується надати Позичальникові
кредит у розмірі 250 000 USD (двісті
п'ятдесят тисяч доларів США 00 центів) на
умовах цього договору, а Позичальник
зобов'язується використати його за
цільовим призначенням, сплатити
проценти за користування кредитом та
повернути кредит банку в порядку та у
строки, обумовлені цим Договором
(а.с.7-13).

Згідно з п. 2.1.1 Договору зобов'язання за
Договором забезпечується нерухомим
майном: нежитловим приміщенням,
реєстраційний номер 1269317, загальною
площею 381,0 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та земельною
ділянкою, розташованою за цією ж
адресою, з цільовим призначенням для
комерційного використання, площею 0,1313
га, кадастровий номер :005:0014,
шляхом укладення іпотечного договору
(а.с.7).

30.11.2007 року між ОСОБА_2 (далі по тексту -
Іпотекодавець) та ПАТ «ПУМБ» (далі по
тексту - Іпотекодержатель) був
укладений договір іпотеки №5729004,
посвідчений приватним нотаріусом
Роменського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого в
реєстрі за №4622, спрямований на
забезпечення виконання Іпотекодавцем
всіх зобов'язань перед
Іпотекодержателем, що випливають з
кредитного договору від 30.11.2007 року
№5728355, згідно з яким Іпотекодержатель
зобов'язався в порядку та на умовах,
передбачених кредитним договором,
надати ОСОБА_2 кредит, а ОСОБА_2
зобов'язався повернути кредит в
розмірі 250 000 USD (двісті п'ятдесят тисяч
доларів США 00 центів), а також сплатити
на користь Іпотекодержателя проценти
за користування кредитом, пені, штрафи,
та всі інші суми, передбачені кредитним
договором (а.с.14-23).

Згідно з п.1.2.1 Договору предметом
іпотеки є: нежитлове приміщення,
реєстраційний номер 1269317, загальною
площею 381,0 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка
за цією ж адресою з цільовим
призначенням для комерційного
використання, площею 0,1313 га,
кадастровий номер :005:0014, що
належать на праві власності ОСОБА_2
(а.с.14).

Відповідно до п. 1.6 Договору за рахунок
предмета іпотеки Іпотекодержатель має
право: задовольнити свої вимоги за
основним зобов'язанням в повному
обсязі, що визначається відповідно до
кредитного договору, цього договору та
чинного законодавства України;
відшкодувати в повному обсязі всі свої
витрати, пов'язані із реалізацією
будь-яких прав Іпотекодержателя, що
випливають з цього Договору, включаючи
витрати на утримання та збереження
предмета іпотеки; витрати на
страхування предмета іпотеки (якщо
Іпотекодержатель поніс такі витрати),
збитки, завдані Іпотекодержателю
порушенням основного зобов'язання чи
умов цього Договору; витрати, пов'язані
з пред'явленням вимоги за основним
зобов'язанням, зверненням стягнення на
предмет іпотеки та його реалізацію,
включаючи судові витрати, витрати на
оплату винагороди залученим експертам
(оцінювачам, юристам), на оформлення
права власності Іпотекодержателя на
предмет іпотеки (якщо Іпотекодержатель
вирішить залишити предмет іпотеки у
своїй власності), на організацію
продажу предмету іпотеки (якщо
Іпотекодержатель вирішить здійснити
продаж предмету іпотеки від свого
імені), на підготовку до проведення
прилюдних торгів та витрати, понесені
Іпотекодержателем у зв'язку з
купівлею/продажем/обміном коштів,
отриманих в результаті реалізації
предмета іпотеки у валюту основного
зобов'язання; інші документально
підтверджені витрати
Іпотекодержателя, якщо вони будуть
мати місце.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що за
домовленістю Сторін на момент
укладення цього Договору предмет
іпотеки оцінено у сумі 2 151 130 UAH (два
мільйони сто п'ятдесят одна тисяча сто
тридцять гривень 00 коп.). При цьому
Сторони згодні з тим, що
Іпотекодержатель не буде зв'язаний або
будь-яким чином обмежений зазначеною
оціночною вартістю предмету іпотеки
при зверненні стягнення на нього та
його реалізації.

На підставі ст. 73 Закону України «Про
нотаріат» та у зв'язку з посвідченням
Іпотечного договору №5729004 від 30.11.2007
року накладено заборону відчуження на
нежитлову будівлю під номером АДРЕСА_1,
яке належить ОСОБА_2, зареєстровано в
реєстрі за №4623.

Відповідно до Витягу про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек №16357600 від
28.12.2007 року, до Державного реєстру
іпотек внесено запис про накладення
заборони на нерухоме майно,
зареєстрований 28.12.2007 року за №6341078
реєстратором - приватним нотаріусом
ОСОБА_3 на підставі Іпотечного
договору, об'єкт обтяження - нежитлова
будівля під номером АДРЕСА_1 (а.с.37).

З матеріалів справи вбачається, що
15.07.2013 року заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження
ВП№38830724 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-160/11, виданого
25.10.2012 року Новотроїцьким районним
судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 117
621грн.67коп., та надано строк для
добровільного виконання до 22.07.2013 року
(а.с.57-58).

Також 03.06.2010 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП№19620694 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1280/08, виданого 09.12.2008 року
Роменським міськрайонним судом про
стягнення з ОСОБА_2 на користь СОД АТ
«Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 12
877грн.08коп., та надано строк для
добровільного виконання до 07.06.2010 року
(а.с.59). Крім того, 22.11.2010 року старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження
ВП№22751497 з примусового виконання
виконавчого листа №2-449/2010, виданого
10.06.2009 року Роменським міськрайонним
судом, про стягнення з ОСОБА_2 на
користь АТ «Укрінбанк» в особі
Роменської філії боргу в сумі 211
687грн.61коп., та надано строк для
добровільного виконання до 28.11.2010 року
(а.с.60-61).

30.01.2009 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження
ВП№11119110 з примусового виконання
виконавчого напису №4569, виданого 02.12.2008
року приватним нотаріусом Роменського
міського нотаріального округу, про
звернення стягнення на нежитлову
будівлю, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та на земельну ділянку за цією
ж адресою з цільовим призначенням для
комерційного використання та про
задоволення за рахунок коштів,
вилучених від реалізації, вимог ЗАТ
«Перший Український міжнародний банк»
в розмірі 249 705 доларів США 93 центи, що за
курсом НБУ становить 1 783 399грн.75коп. та
1700грн., сплачених за вчинення цього
виконавчого напису (а.с.70-71).

Згідно з п.4, 5 зазначених постанов
державним виконавцем накладено арешт
на все майно, що належить боржнику
ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2,
у межах суми звернення стягнення та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить
боржнику, лише в межах суми боргу.

12.01.2012 року та 25.09.2012 року державними
виконавцями Роменського
міськрайонного управління юстиції
винесені постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП№30622546 та ВП№34436265
при примусовому виконанні виконавчого
листа №2-3295/2011, виданого 21.02.2011 року
Жовтневим судом м. Дніпропетровська,
про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 41
726грн.43коп. та виконавчого листа
№2-143/2012, виданого 05.09.2012 року Роменським
міськрайонним судом, про стягнення з
ОСОБА_2 боргу на користь ПАТ «ПУМБ» в
розмірі 356 432,52 дол.США та судових витрат
в розмір 2823грн. (а.с.62-63).

Враховуючи умови Іпотеченого договору,
відповідно до яких предмет іпотеки
належить Іпотекодавцю на праві
власності, суд приходить до висновку
про накладення державним виконавцем
арешту, зокрема, й на нежитлове
приміщення, реєстраційний номер 1269317,
загальною площею 381,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на
земельну ділянку, розташовану за цією ж
адресою, з цільовим призначенням для
комерційного використання, площею 0,1313
га, кадастровий номер :005:0014, які є
предметом іпотеки.

На підставі вищевказаних постанов про
відкриття виконавчого провадження та
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно внесено записи про
арешт нерухомого майна від 16.07.2013 року
№4770083, від 30.01.2009 року №4770884, від 08.06.2010
року №4771021, від 07.12.2010 року №4771041, від
12.01.2012 року №4771079, від 25.09.2012 року №4771118
(а.с.27-36).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
заставу» застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами. Застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Статтею ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що іпотекою є вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України «Про
виконавче провадження» № 606 -ХIV від
21.04.1999 року (надалі - Закон № 606).

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення)
(ст. 1 Закону № 606).

Відповідно до ст. 18 Закону № 606 (в
редакції, чинній на час винесення
постанов про відкриття виконавчого
провадження) та ст. 19 (в редакції, чинній
на час винесення постанов про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження) державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа: 1) за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення; 2) за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; 3) у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; 4) в
інших передбачених законом випадках.

Відповідно до вимог Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Статтею 52 цього Закону (в редакції,
чинній на час винесення постанов про
відкриття виконавчого провадження) та
ст. 54 (в редакції, чинній на час
винесення постанов про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження) передбачено, що
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ч.3 ст.54 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна (ч.4 ст.54 Закону № 606).

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку»
(ч.8 ст.54 України «Про виконавче
провадження»).

Із наданого представником позивача
розрахунку вбачається, що станом на
30.03.2014 року (включно) заборгованість
ОСОБА_2 за кредитним договором №5728355
від 30.11.2007 року складає 449 373 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ становить 4
922 701грн.46коп. (а.с.76-78).

Дослідивши зібрані у справі докази, суд
приходить до висновку, що у спірних
правовідносинах відповідач не мав
визначених ст. 52 підстав для накладення
арешту на нежитлове приміщення та на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки, по-перше, право застави
виникло до винесення судових рішень
про стягнення з боржника ОСОБА_2 коштів,
на підставі яких було накладено арешт,
а по-друге заборгованість боржника
перед позивачем є меншою ніж вартість
предмета застави.

З системного аналізу положень Закону №
606, п. 5.3 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованого
Мінюстом України 15 грудня 1999 року за №
865/4158, Закону України від 05 червня 2003
року № 898-ІУ «Про іпотеку», (в редакціях,
чинних на час винесення постанов про
відкриття виконавчого провадження)
слідує, що звернення стягнення на майно
боржника, яке є предметом іпотеки,
можливо тільки за наявності в
провадженні відділу державної
виконавчої служби виконавчого
документа щодо задоволення вимог
стягувача-іпотекодержателя, тобто
кредитодавця за іпотечним договором.

Судом встановлено, що позивач, ПАТ
«ПУМБ», не має статусу стягувача за
виконавчими провадженнями про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2, які
перебували у провадженні відповідача.
А відтак, спірні постанови про
відкриття виконавчих проваджень від
15.07.2013 року ВП№38830724, від 03.06.2010 року
ВП№19620694, від 22.11.2010 року ВП№22751497 та від
30.01.2009 року ВП№11119110 в частині
накладення арешту виносились не для
задоволення вимог позивача.

З приводу правової природи накладеного
спірними постановами від 12.01.2012 року
ВП№30622546 та від 25.09.2012 року ВП№34436265
арешту суд зазначає, що відповідно до
ст.32 Закону № 606 заходами примусового
виконання рішень є: 1) звернення
стягнення на майно боржника; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення у боржника і
передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

При реалізації цієї норми слід мати на
увазі, що згідно з частиною другою
статті 1 Закону України "Про заставу" в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Крім того, право
заставодержателя на звернення
стягнення саме на заставлене майно
регулюється статтею 20 Закону України
"Про заставу".

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ч.3 ст.54 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Про звернення стягнення на
заставлене майно для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення
до суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна (ч.4 ст.54 Закону № 606).

Відомості про заставу рухомого майна
державний виконавець може отримати в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, держателем якого є Міністерство
юстиції України, а державне
підприємство "Інформаційний центр"
Міністерства юстиції - його
адміністратором згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 N
830 "Про затвердження Порядку ведення
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна".

Інформацію щодо заборони відчуження
нерухомого майна можна отримати в
Єдиному реєстрі заборони відчуження
об'єктів нерухомого майна, держателем
якого є Міністерство юстиції України, а
державне підприємство "Інформаційний
центр" Міністерства юстиції - його
адміністратором згідно з наказом
Міністерства юстиції України від 09.06.99 N
31/5 "Про внесення змін і доповнень до
нормативно-правових актів
Міністерства та про затвердження
Положення про Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна",
зареєстрованим в Мін'юсті України 10.06.99
за N 364/3657 (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин).

З системного аналізу приписів Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зазначає, що підставою для
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є невідповідність такого
рішення вимогам ч.3 ст.2 названого
кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Водночас з цим суд бере до уваги, що
згідно з ч.1 ст.2 КАС України означена
невідповідність може бути підставою
для скасування рішення суб'єкта
владних повноважень лише в тому разі,
коли таке рішення порушує права,
свободи та інтереси саме того суб'єкта
права, який звернувся за їх захистом до
адміністративного суду.

При вирішенні справи суд вважає за
можливе врахувати правові позиції, які
викладені в Рішенні Конституційного
Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004 у
справі №1-10/2004 за конституційним
поданням 50 народних депутатів України
щодо офіційного тлумачення окремих
положень частини першої статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України (справа про охоронюваний
законом інтерес) в частині розуміння
визначення права та інтересу.

Так, у п.1 резолютивної частині даного
рішення Конституційний суд України
зазначив, що поняття "охоронюваний
законом інтерес", що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально-правовим засадам.

Суд відзначає, що у спірних
правовідносинах відповідач визначив
об'єкти нерухомості за адресою:
АДРЕСА_1, як можливе джерело погашення
заборгованості ОСОБА_2 за виконавчими
провадженнями, в межах яких
стягувачами є ПАТ КБ «Приватбанк», СОД
АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ
«Укрінбанк» в особі Роменської філії,
що суперечить інтересу позивача, який є
іпотекодержателем даних об'єктів
нерухомості.

За таких обставин, заявлений позов
підлягає задоволенню в частині
скасування постанов про відкриття
виконавчого провадження: ВП№38830724 від
15.07.2013 року, ВП№19620694 від 03.06.2010 року,
ВП№22751497 від 22.11.2010 року та ВП№11119110 від
30.01.2009 року в частині накладення арешту
на все майно, що належить ОСОБА_2, у
межах суми стягнення та в частині
заборони здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
у межах суми боргу, та постанов про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 12.01.2012
року ВП№30622546 та від 25.09.2012 року
ВП№34436265, винесених ВДВС Роменського
МУЮ.

З приводу позовних вимог скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження №14645-872-10 від 15.08.2008 року,
постанову про накладення арешту на
майно боржника, винесену на підставі
виконавчого листа №6-318, виданого 16.06.2008
року Дніпровським районним судом м.
Києва, постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження №АА702024 від 12.11.2008 року,
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№АА702370 від 23.03.2010 року суд вважає
необхідним відмітити, що перелічені
постанови були знищені разом із
виконавчими провадженнями на
виконання вимог п.п.9.9, 9.10 Порядку
роботи з документами в органах
державної виконавчої служби,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, у
зв'язку із завершенням виконавчих
проваджень (а.с.55-56,68, 72-74).

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

За відсутності виконавчого
провадження, та самих постанов, якими
накладався арешт на майно, неможливо
обговорювати питання щодо
протиправності дій державного
виконавця, та неможливо встановити
викладені в позові обставини щодо
процедури накладення арешту. Тому в цій
частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Також суд не вбачає підстав для
задоволення позову в частині вимог про
скасування всіх інших винесених
державним виконавцем ВДВС Роменського
міськрайонного управління юстиції
постанов у частині накладення арештів
та заборон відчуження на нежитлове
приміщення, реєстраційний номер 1269317,
загальною площею 381,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на
земельну ділянку за цією ж адресою з
цільовим призначенням для
комерційного використання, площею 0,1313
га, кадастровий номер :005:0014, що
належать на праві власності ОСОБА_2 та
передані в іпотеку ПАТ «ПУМБ», оскільки
під час розгляду справи сторонами
відповідних документів, окрім
оскаржуваних позивачем постанов, якими
були накладені арешти на предмет
іпотеки, суду не надано, а судом
самостійно за правилами ст. 11 КАС
України в межах офіційного з'ясування
обставин по справі - не виявлено.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідача утриматись в подальшому
від вчинення дій з накладення арешту на
передане йому в іпотеку нерухоме майно
(нежитлове приміщення та земельну
ділянку), то в її задоволенні теж слід
відмовити, зважаючи на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, судовому захисту належать тільки
порушені права, свободи чи інтереси, а
не можливість порушення таких прав чи
інтересів у майбутньому.

На підставі зазначеного вище, суд
приходить до висновку, що дані позовні
вимоги є необґрунтованими, внаслідок
чого відмовляє в їх задоволенні.

Крім того, суд не знаходить підстав для
задоволення позовної вимоги ПАТ «ПУМБ»
про зобов'язання ВДВС Роменського МУЮ
направити постанови про зняття арешту
із переданого в іпотеку нерухомого
майна органу (установі), якому були
надіслані для виконання постанови про
накладення арешту на майно боржника з
метою внесення відповідного запису до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Як вже зазначалося судом, відповідно
до частини другої статті 60 Закону № 606 у
разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

В силу норм статті 2 Закону № 606
обов'язок примусового виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. А тому,
після прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини.

Отже, обов'язок державного виконавця
щодо звернення, в даному випадку до
органу державної реєстрації прав,
передбачений Законом № 606, а тому суд не
знаходить підстав для додаткового
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Таким чином, адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню.

Стосовно зобов'язання ВДВС Роменського
МУЮ подати у встановлений судом строк
звіт про виконання судового рішення
щодо здійснення заходів для зняття
арештів, накладених на майно ОСОБА_2,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.163 КАС України в
резолютивній частині постанови суду
може бути зазначено про встановлення
судом строку для подання суб'єктом
владних повноважень - відповідачем до
суду звіту про виконання постанови,
якщо вона вимагає вчинення певних дій
(перебіг цього строку починається з дня
набрання постановою законної сили або
після одержання її копії, якщо
постанова виконується негайно).

Проте, враховуючи, що відповідач у
даній справі не зобов'язаний після
набрання постановою законної сили
вчиняти будь-які дії, суд не має
повноважень встановити судовий
контроль за виконанням таких дій.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Перший
український міжнародний банк" до
Відділу Державної виконавчої служби
Роменського міськрайонного управління
юстиції, третя особа: ОСОБА_2, про
скасування постанов та зобов'язання
вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати постанову Відділу Державної
виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП№30622546
від 12.01.2012 року та постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження ВП№34436265 від 25.09.2012
року.

Скасувати постанову Відділу Державної
виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження
ВП№38830724 від 15.07.2013 року в частині
накладення арешту на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_2, у межах суми
стягнення та в частині заборони
здійснювати відчуження будь - якого
майна, яке належить боржнику у межах
суми боргу.

Скасувати постанову Відділу Державної
виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження
ВП№19620694 від 03.06.2010 року в частині
накладення арешту на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_2, у межах суми
стягнення та в частині заборони
здійснювати відчуження будь - якого
майна, яке належить боржнику у межах
суми боргу.

Скасувати постанову Відділу Державної
виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження
ВП№22751497 від 22.11.2010 року в частині
накладення арешту на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_2, у межах суми
стягнення та в частині заборони
здійснювати відчуження будь - якого
майна, яке належить боржнику у межах
суми боргу.

Скасувати постанову Відділу Державної
виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження
ВП№11119110 від 30.01.2009 року в частині
накладення арешту на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_2, у межах суми
стягнення та в частині заборони
здійснювати відчуження будь - якого
майна, яке належить боржнику у межах
суми боргу.

В задоволенні інших позовних вимог-
вімовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя
О.О. Осіпова

Повний текст постанови складено та
підписано 03.06.2014 року.