Справа № 872/8034/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 рокусправа № 804/3334/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферміна» на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 4
квітня 2013 року у справі №804/3334/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферміна» до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області про
скасування податкових повідомлень -
рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ферміна» 4 березня
2013 року звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області,
згідно якого просить скасувати
податкові повідомлення-рішення від 12
листопада 2012 року №, №,
№, №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказані податкові
повідомлення-рішення повинні бути
скасовані, оскільки висновки
відповідача, викладені у акті
№2492/22-5/35680541 від 08 жовтня 2012 року (далі -
акт перевірки) на підставі якого їх
було прийнято є безпідставними та
необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 4
квітня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем доведена правомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов.

В апеляційній скарзі посилається на
реальність спірних господарських
операцій; на те, що оренда не є послугою;
облік готівки на підприємстві
здійснювався на підставі Z-звітів тому
факт не оприбуткування готівки
відсутній; перевищення ліміту залишку
готівки в касі пов'язано з здійсненням
на підприємстві в цей час виплати
заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача який
підтримав доводи апеляційної скарги,
пояснення представника відповідача
який заперечував щодо її задоволення,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
08.10.2012 року проведено документальну
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів, а також
дотримання валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
30.06.2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт від 08.10.2012
року №2492/22-5/35680541, у якому зроблено
висновок про порушення позивачем -
підпункту 135.5.4. пункту 135.5. статті 135
Податкового кодексу України, внаслідок
чого по взаємовідносинам з ТОВ
«Бригантина-ТКМ» занижено валовий
дохід в сумі 863828 грн., у тому числі III
квартал 2011 року на суму 387619 грн. та за IV
квартал 2011 року на суму 476 209 грн.; по
взаємовідносинам з ТОВ «Колібрі-ЛТД»
занижено валовий дохід в сумі 662865 грн.,
у тому числі за III квартал 2011 року на
суму 234878 грн. та за IV квартал 2011 року на
суму 427987 грн.

- підпункту 139.1.9 пункту 139.1. статті 139
Податкового кодексу України, внаслідок
чого неправомірно включено до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, витрати з
придбання товарів від ТОВ
«Бригантина-ТКМ» на суму 719856 грн., у
тому числі за III квартал 2011 року у сумі
323016 грн. та за IV квартал 2011 року у сумі
396840 грн.; витрати на придбання товарів
від ТОВ «Колібрі-ЛТД» на суму 554888 грн., у
тому числі за III квартал 2011 року у сумі
198232 грн. та за IV квартал 2011 року у сумі
356656 грн.; витрати на збут, транспортні
послуги від ТОВ «Солаті» на суму 732282
грн., у тому числі за IV квартал 2011 року у
сумі 254851 грн., за І квартал 2012 року у
сумі 231018 грн. та за II квартал 2012 року у
сумі 246413 грн.

- підпункту 198.1. пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено податковий кредит по
операціям з придбання товарів від ТОВ
«Бригантина-ТКМ» всього на суму 143971
грн., у тому числі за липень 2011 року у
сумі 64603 грн. та за жовтень 2011 року у
сумі 79368 грн.; від ТОВ «Колібрі-ЛТД»
всього на суму 110977 грн., у тому числі за
липень 2011 року у сумі 39646 грн. та за
листопад 2011 року у сумі 71331 грн.; по
операціям з придбання транспортних
послуг від ТОВ «Солаті» всього на суму
110977 грн., в т.ч. за листопад 2011 року у
сумі 21334 грн., за грудень 2011 року у сумі
18757 грн., за січень 2012 року у сумі 11442
грн., за лютий 2011 року у сумі 13860 грн., за
березень 2012 року у сумі 20902 грн., за
квітень 2012 року у сумі 15925 грн., за
травень 2012 року у сумі 22233 грн. та за
червень 2012 року у сумі 16686 грн.;

- пунктів 2.8, 2.10 Положення про ведення
касових операцій в національної валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління НБУ від 15.12.2004 року №637, у
вигляді перевищення встановленого
ліміту залишку готівки в касі на
загальну суму 10162,52 грн.

- пункту 9 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме: незабезпечення
щоденного друкування фіскальних
звітних чеків (Z-звіт) реєстратора
розрахункових операцій за 26.05.2012 року,
який фактично роздрукований
наступного робочого дня 27.05.2012 року за
№1281.

На підставі зазначеного акта перевірки
відповідачем 12.11.2012 року прийнято
податкові повідомлення рішення:

- №, яким платнику податків
збільшено платіж з податку на прибуток
підприємств на 853337,50 грн., з них за
основним платежем 803207 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 50130,50 грн.;

- №, яким платнику податків
збільшено платіж з податку на додану
вартість на 567112,50 грн., з них за основним
платежем 378075 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 189037,50
грн.;

- №, яким платнику податків
зменшено за жовтень 2011 року від'ємне
значення податку на додану вартість на
57318 грн.;

- №, яким до платника податків
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в розмірі 341 грн. за
порушення Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»;

- №, яким до платника податків
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в розмірі 137613,79 грн. за
порушення норм обігу готівки.

За результатами адміністративного
оскарження вищевказані податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Правомірність та обґрунтованість
вказаних рішень відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, зокрема, собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інших витрат.

Згідно із п.138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст. 138 ПК України,
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідності до п.138.6 ст. 138 ПК України,
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 ПК України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового періоду),
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що суд першої інстанції
вірно встановив, що між позивачем
(покупець) та ТОВ «Бригантина-ТКМ»
(постачальник) укладено договір
поставки №11/0301-1п від 03.01.2011 року, згідно
умов якого постачальник зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар, визначений
накладними (т.1 а.с.97). При цьому згідно
пунктів 4.1, 4.3, 4.4. цього договору
поставка товару за цим договором
здійснюється на умовах відповідно до
Офіційних правил тлумачення
торгівельних термінів Міжнародної
торгової палати (Інкотермс) у редакції
2000 року. Вантажовідправником та/або
вантажоотримувачем товару від імені
постачальника або покупця можуть
виступати треті особи. Передача товару
оформляється шляхом підписання акту
приймання-передачі товару або
видаткової накладної. Момент передачі
товару вважається момент підписання
відповідних документів в місці
поставки.

Однак наданими позивачем документами
не визначено умови поставки за
договором №11/0301-1п від 03.01.2011 року, а
саме не визначено обов'язки сторін по
перевезенню, не встановлено місце
передачі товару.

ТОВ «Бригантина-ТКМ» виписано
рахунки-фактури б/н та накладні на
поставку будівельних та
оздоблювальних матеріалів в
асортименті.

Вищенаведені накладні містять
найменування покупця та постачальника,
підставу видачі - дов. ч/з ОСОБА_1,
підписи осіб, без зазначення із
прізвищ, імен та по-батькові, посад,
печатку ТОВ «Бригантина-ТКМ».

Надані позивачем суду першої інстанції
платіжні доручення № 6312 від 18.07.2011 року,
№6971 від 16.09.2011 року, №7023 від 20.09.2011 року,
на підтвердженні безготівкових
розрахунків не містять відмітку про
проведення банком платежів між
контрагентами (т.1 а.с.104-105).

При цьому надані позивачем суду
апеляційної інстанції платіжні
доручення № 6312 від 18.07.2011 року, №6971 від
16.09.2011 року, №7023 від 20.09.2011 року, на
підтвердженні безготівкових
розрахунків містять іншого отримувача
платежу ТОВ «Брегантина-ТМК» (т.3
а.с.32-36).

Вартість товарів згідно зазначених
документів списана у собівартість
реалізованих товарів та відображена у
складі витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування по
рядку 5.1. декларації з податку на
прибуток, у наступних сумах та в
наступних періодах: на суму 323 016 грн.
(без ПДВ) у III кварталі 2011року, на суму 396
840 грн. (без ПДВ) у IV кварталі 2011 року, на
загальну суму 719 856 грн.

До складу податкового кредиту з ПДВ ТОВ
«Ферміна» віднесено ПДВ по операціям з
придбання товарів у ТОВ
«Бригантина-ТКМ» на загальну суму 143971
грн., в т.ч. у липні 2011 року 64603 грн., у
жовтні 2011 року 79368 грн.

Крім того між позивачем (покупець) та
ТОВ «Колібрі-ЛТД» (постачальник)
укладено договір поставки №0310/2011-1 від
03.01.2011 року, згідно умов якого
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар, визначений накладними
(т.1 а.с.202). При цьому умови пунктів 4.1, 4.3,
4.4. договору ідентичні умовам пунктів
4.1, 4.3, 4.4. договору №11/0301-1п від 03.01.2011
року з ТОВ «Бригантина-ТКМ».

Наданими позивачем документами не
визначено умови поставки за договором
№0310/2011-1 від 03.01.2011 року, а саме не
визначено обов'язки сторін по
перевезенню, не встановлено місце
передачі товару.

Копії платіжних документів в
підтвердження оплати за вказаним
договором не надано.

ТОВ «Колібрі-ЛТД» виписано накладні на
поставку будівельних та
оздоблювальних матеріалів в
асортименті.

Вартість товарів згідно зазначених
документів списана у собівартість
реалізованих товарів та відображена у
складі витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування по
рядку 5.1. декларації з податку на
прибуток, у наступних сумах та в
наступних періодах: на суму 198232 грн.
(без ПДВ) у ІІІ кварталі 2011 року, на суму
356656 грн. (без ПДВ) у IV кварталі 2011 року,
на загальну суму 554888 грн..

До складу податкового кредиту з ПДВ ТОВ
«Ферміна» віднесено ПДВ по операціям з
придбання товарів у ТОВ «Колібрі-ЛТД»
на загальну суму 110977 грн., в т.ч. у липні
2011 року 39646 грн., у листопаді 2011 року 71331
грн.

Враховуючи вказані обставини суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції про
нереальність господарських операцій
ТОВ «Ферміна» із ТОВ «Бригантина-ТКМ»
та ТОВ «Колібрі-ЛТД», оскільки не
підтверджено факти переміщення та
оприбуткування товарів, не
підтверджено походження придбаних
будівельних та оздоблювальних
матеріалів.

Також суд першої інстанції вірно
зазначив та врахував, що спірні
договори в момент їх укладення не
містили об'єкту договору - визначення
товарів, асортименту, кількості та
обсягу послуг, що мали поставлятись та
виконуватись контрагентами. Вперше
перелік товарів та послуг оформлено
накладними в момент оформлення їх
прийняття-передачі, проте накладна не є
невід'ємною частиною договору, що
визначає права та обов'язки сторін.
Матеріалами справи не підтверджується
місце приймання та передачі товару.

Згідно пунктів 201.1., 201.2. статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну.
Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Однак податкові накладні складені
зазначеними контрагентами не містять
прізвище особи, яка їх склала, в
порушення положень наказому ДПА
України від 21.12.2010 року №969 яким
встановлено форма податкової
накладної.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу), іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Також між позивачем (замовник) та ТОВ
«Солаті» (виконавець) укладено договір
№1 від 10.10.2011 року, згідно умов якого
виконавець по вимозі замовника надає
йому транспортні послуги по
перевезенню вантажів та людей, як
вантажним так і легковим транспортом.
Згідно пункту 2.1 договору сума до
сплати по даному договору визначається
щомісячно, виходячи з вартості
виконаних робіт, по заявкам та
підтверджена замовником (т.1 а.с.243).

Сторонами договору №1 від 10.10.2011 року
складені акти про виконання робіт на
перевезення вантажів, зазначені акти
не містять вказівку на вид транспорту
(мікроавтобус, легковий, вантажний,
«УАЗ»), загальний кілометраж за місяць,
вартість 1 км в гривнях та загальну
вартість.

Фактично вищевказані звіти не містять
підтвердження обсягів наданих послуг,
які можливо ідентифікувати, відсутні
відомості про осіб, які приймали участь
у складенні таких звітів, проставлені
лише підписи та відбитки печаток.

Вартість придбаних послуг з
транспортування згідно зазначених
документів відображена у складі витрат
на збут в рядку 06.3 (06.2) декларацій з
податку на прибуток, у наступних сумах
та в наступних періодах: на суму 254851
грн. (без ПДВ) у IV кварталі 2011 року., на
суму 231018 грн. (без ПДВ) у І кварталі 2012
року, на загальну суму 732282 грн.

До складу податкового кредиту з ПДВ ТОВ
«Ферміна» віднесено ПДВ по операціям з
придбання транспортних послуг від ТОВ
«Солаті» на загальну суму 110977 грн.

ТОВ «Солаті» до актів виконаних робіт
за період з жовтня 2011 року по червень 2012
року виписувались податкові накладні,
крім періодів грудень 2011 року, березень
2012 року (не надані дві з трьох
податкових накладних).

Позивачем не надано відповідні заяви
замовника про надання кожної з послуг
перевезення, на підставі яких
здійснювались оподатковувані
операції.

Відсутні дорожні листи з відмітками
про проведення передрейсових
медичного огляду водія та огляду
технічного стану транспортного засобу.

В актах про надання послуг відсутня
інформація щодо конкретних
транспортних засобів, якими
здійснювались перевезення, а саме не
вказано марку автомобіля, державний
номерний знак, відсутні прізвища
водіїв, що здійснювали перевезення, не
вказано маршрутів перевезення де
знаходяться пункти відправлення та
пункти призначення перевезень, а також
який саме товар та кому перевозився.

Таким чином суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції відносно того, що
правомірність формування валових
витрат та податкового кредиту в
частині послуг транспортування ТОВ
«Солаті» не підтверджено матеріалами
справи.

Отже, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог стосовно нарахованих
податкових зобов'язань, що нараховані
внаслідок встановлення відсутності
об'єкту оподаткування в
правовідносинах між позивачем та ТОВ
«Бригантина-ТКМ», ТОВ «Колібрі-ЛТД» та
ТОВ «Солаті», суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
об'єктом оподаткування є певні
операції між конкретними суб'єктами
господарювання, а не договори, укладені
між ними, або незаявленими в таких
операціях третіми особами.

Відсутність наміру здійснити реальну
господарську операцію та її
нездійснення із штучним складанням
первинних документів свідчить про
відсутність оподатковуваної операції
та/або відсутність належних первинних
документів, що не може мати наслідком
внесення в податковий облік відомостей
щодо здійснення таких операції, та,
відповідно, отримання податкових
переваг у вигляді податкового кредиту
або валових витрат.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» від 12.06.1995
року №436/95 передбачено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, за перевищення встановленого
ліміту залишку готівки в касі до них
застосовуються фінансові санкції у
двократному розмірі сум виявленої
понадлімітної готівки за кожний день.

Згідно пунктів 2.8, 2.10 «Положення про
ведення касових операцій в
національної валюті в Україні»,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15.12.2004 року №637 (далі - Положення
№ 637) підприємства можуть тримати в
позаробочий час у своїх касах
готівкову виручку (готівку) в межах, що
не перевищують установлений ліміт
каси. Готівкова виручка (готівка), що
перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.

Підприємство має право зберігати в
касі готівку для виплат, які належать
до фонду оплати праці та здійснюються
за рахунок виручки, понад установлений
йому ліміт каси протягом трьох робочих
днів з дня настання строків цих виплат
у сумі, що зазначена в переданих до каси
відомостях на виплату грошей.

Отже, враховуючи положення вказаних
правових норм та вірно встановивши
обставини перевищення ліміту залишку
готівки в касі позивача на 08.09.2011 року в
розмірі 10162,52 грн. (10259,41 грн. - 96,89 грн.),
дійшов обґрунтованого висновку про
порушення позивачем пунктів 2.8, 2.10
Положення № 637 у формі перевищення
встановленого ліміту залишку готівки в
касі на загальну суму 10162,52 грн.

Доводи позивача викладені в
апеляційній скарзі відносно того, що «в
ході перевірки не прийнято до уваги, що
у цей період на підприємстві
здійснювалась виплата заробітної
плати», таким чином факту перевищення
ліміту залишку готівки в касі позивача
на 08.09.2011 року не було, суд апеляційної
інстанції вважає безпідставними,
оскільки судом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно з відомостями
про виплату заробітної плати за липень
2011 року із підписами правників,
вбачається проведення виплати і
складання відомостей 9 серпня 2011 року, а
не 8 вересня 2011 року, коли допущено
перевищення ліміту каси.

Також згідно з актом перевірки
встановлено неоприбуткування
готівкових коштів в день їх фактичного
надходження в книзі обліку
розрахункових операцій, а саме, згідно
записів у розділі IV КОРО № /3 - РРО
№ знаходився у ремонті 10.02.2012
року по 12.02.2012 року. Під час поломки РРО
працівники підприємства на
господарській одиниці використовували
зареєстровані розрахункові квитанції.
За час поломки РРО та роботи з РК сума
готівкової виручки склала 20677,66 грн.
Однак, облік надходження готівки на
підставі розрахункових квитанцій у
період з 10.02.2012 року по 12.02.2012 року на
суму 20677,66 грн. в розділу II «Облік руху
готівки та сум розрахунків» КОРО не
здійснювався. Оприбуткування готівки в
розділі II КОРО № /3 здійснено на
підставі фіскальних звітних чеків, які
фактично роздруковані на РРО 13.02.2012
року. Таким чином, фактичне
оприбуткування готівкових коштів в
КОРО на загальну суму 20677,66 грн.
здійснено не в день фактичного
надходження готівкових коштів.

При перевірці КОРО № /1
встановлено несвоєчасне
оприбуткування готівкових коштів (не в
день їх фактичного надходження) у
розмірі 2780,09 грн. в книзі обліку
розрахункових операцій (КОРО), а саме:
запис в КОРО № /1 про готівкові
кошти, які надійшли (отримані) 26.05.2012
року у розмірі 2780,09 грн., здійснено на
підставі фіскального звітного чеку
(Z-звіту №1281) реєстратора розрахункових
операцій (РРО), який фактично
роздрукований 27.05.2012 року. У розділі 4
КОРО відсутній запис про ремонти та
перевірку конструкції та програмного
забезпечення РРО.

Відповідно до норм Положення №637,
оприбуткування готівки, при здійсненні
розрахунків з використанням
реєстратора розрахункових операцій,
ув'язане із здійсненням обліку
готівкових коштів у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО або даних
розрахункових книжок.

Згідно з пунктом 7.5 розділу 7 «Порядку
реєстрації та ведення книг обліку
розрахункових операцій і
розрахункових книжок», затвердженого
наказом ДПА України від 01.12.2000 року №614,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 05.02.2001 року за №106/5297, (далі -
Порядок №614) використання книги ОРО,
зареєстрованої на РРО, передбачає:
щоденне виконання записів про рух
готівки та суми розрахунків, при цьому
дані за сумами, отриманими від покупців
(клієнтів), та дані за сумами, виданими
покупцям (клієнтам), записуються
окремо.

Тобто, відповідно до вимог чинного
законодавства, оприбуткування готівки
можливо здійснити лише на підставі
фіскального звітного чека (Z -звіту), або
даних РК (у разі їх використання) у
випадках визначених чинним
законодавством.

Згідно із пунктом 7.8 розділу 7 Порядку
№614, у розділі 3 книги ОРО,
зареєстрованої на РРО, обліковуються
розрахункові квитанції, використані
під час відключення електроенергії або
в період ремонту РРО. Графи 1-5
заповнюються до початку використання
розрахункової книжки, графи 6-8 - до
початку реєстрації розрахункових
операцій за допомогою РРО після
відновлення постачання електроенергії
чи встановлення РРО після ремонту.

Відповідно до пункту 7.9 Порядку №614
КОРО, якщо початок та закінчення одного
циклу використання розрахункової
книжки при відключенні електроенергії
чи на період ремонту РРО припадають на
різні робочі дні, то за кожний робочий
день у розділі 3 книги ОРО на РРО
здійснюються окремі записи, при цьому
графи 1-2 заповнюються тільки в перший, а
графа 8 - тільки в останній день одного
циклу використання розрахункової
книжки.

На підставі даних РК щоденно
здійснюються записи в розділі 2; до
запису за перший день слід включити
дані про відповідні суми (графи 3 - 8) за
контрольною стрічкою з початку
робочого дня до моменту виходу з ладу
реєстратора, або відключення
електроенергії. У записі за даними
фіскального звітного чека,
роздрукованого після відновлення
роботи на РРО, необхідно зазначити, за
які попередні дати підсумовані дані в
цьому фіскальному чеку.

Відповідно до пункту 4.9 Порядку РРО
після встановлення відремонтованого
(резервного) РРО або відновлення
постачання електроенергії необхідно
провести через РРО гуми розрахунків за
час роботи з використанням
розрахункової книжки, а також у
відповідності до контрольної стрічки
(у випадку обнуління оперативної
пам'яті) - за час роботи, що передував
виходу РРО з ладу або відключенню
електроенергії, окремо за кожною
ставкою ПДВ, після чого слід виконати Z
-звіт. При потребі виконується операція
«службове внесення» на суму готівки, що
зберігається на місці проведення
розрахунків.

Таким чином враховуючи положення
вказаних норм права суд першої
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку про правомірне застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі визначеному статтею 1
Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» від 12.06.1995 року №436/95 (далі -
Указ № 436) в сумі 137613,79 грн., виходячи з
розрахунку: 117288,75 грн. (23457,75грн. х 5) - за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування готівки,
20325,04 грн. (10162,52 грн. х 2) - за перевищення
встановленого ліміту залишку готівки в
касі.

Доводи позивача викладені в
апеляційній скарзі відносно того, що
«всі кошти отримані від покупців, були
інкасовані, таким чином факту
неоприходування виручки не було» суд
апеляційної інстанції вважає
безпідставними, оскільки вказані дії
позивача не є діями які згідно
Положення № 367 є діями, що свідчать про
оприбуткування готівки.

Щодо обставин незабезпечення
щоденного друкування фіскальних
звітних чеків (Z-звіт) реєстратора
розрахункових операцій за 26.05.2012 року,
який фактично роздрукований
наступного робочого дня 27.05.2012 року за
№1281.

Згідно з пунктом 9 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» №265/95-ВР від
06.07.1995 року (далі - Закон №265), суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або безготівковій формі
(із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг))
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Суб'єкти підприємницької діяльності
зобов'язані щоденно друкувати на
реєстраторах розрахункових операцій
фіскальні звітні чеки.

У разі встановлення факту невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку на реєстраторі розрахункових
операцій або його не зберігання в КОРО
до суб'єкта господарювання
застосовується фінансова санкція за
кожне порушення згідно з пунктом 4
статті 17 Закону №265.

Пунктом 4 статті 17 Закону №265
передбачено, що за порушення вимог
цього Закону до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції,
зокрема, у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чека або
його незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій.

Штрафна санкція застосовується в
розмірі 340 грн. за кожний випадок не
роздрукування або не зберігання
фіскальних звітних чеків (за кожний
фіскальний звітний чек).

В ході перевірки встановлено, що згідно
з даними касової книги підприємство
протягом перевіреного періоду
здійснювало готівкові розрахунки з
приймання орендної плати в касі
підприємства з оформленням
прибуткових касових ордерів та видачею
відповідних квитанцій. Зазначені
розрахункові операції не проводились
через реєстратори розрахункових
операцій.

Статтею 2 Закону №265 передбачено, що
розрахункова операція - це приймання
від покупця готівкових коштів за
місцем реалізації товарів (послуг).

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону
№265 суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Згідно з пунктом 1 статті 9 цього Закону
реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при здійсненні торгівлі продукцією
власного виробництва та наданні послуг
підприємствами, установами і
організаціями усіх форм власності,
крім підприємств торгівлі та
громадського харчування, у разі
проведення розрахунків у касах цих
підприємств установами і
організаціями з оформленням
прибуткових і видаткових касових
ордерів та видачею відповідних
квитанцій, підписаних і завірених у
встановленому порядку.

Враховуючи положення вказаних норм
права та вірно встановивши обставини
того, що ТОВ «Ферміна» відноситься до
підприємств торгівлі, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
проте, що позивач як підприємство
торгівлі, яке отримує готівкові кошти
за договором оренди, не звільняється
від застосування РРО.

Тому суд першої інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку про
правомірне застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій
визначених пунктом 1 статті 17 Закону
№265 з урахуванням вчинення його в перше
у розмірі 1 (одна) грн.

Отже відповідачем правомірно прийняте
податкове повідомлення-рішення №
про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 341 грн., а
саме: 1 грн. за проведення розрахункових
операцій без застосування РРО, 340 грн. (17
грн. х 20) - за невиконання щоденного
друку фіскальних звітних чеків.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для її вирішення, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ферміна» -
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2013
року у справі №804/3334/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
26 травня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко