Справа № К/9991/5238/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/5238/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
у м. Києві, відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
про скасування наказу та поновлення на
роботі за касаційною скаргою Головного
управління юстиції у м. Києві на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 лютого 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 листопада
2010 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що наказом Головного управління
юстиції у м. Києві від 25 червня 2009 року
№1025/03 позивача звільнено з посади
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві 3 квітня 2009 року за
прогул без поважної причини
(відсутність на роботі 3 квітня 2009 року),
за пунктом 4 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України.
Вважає своє звільнення з роботи
протиправним, оскільки прогулу він не
вчиняв, причиною невиходу на роботу
стала його тимчасова непрацездатність,
що підтверджується консультативним
висновком лікаря від 3 квітня 2009 року.
Крім цього, позивач був тимчасово
непрацездатним в період з 6 квітня
2009 року по 24 травня 2009 року. 25 травня 2009
року ОСОБА_1 приступив до роботи та
дізнався, що відносно нього були
складені акти про відсутність на
робочому місці. Також позивачу стало
відомо, що наказом Головного
управління юстиції у м. Києві від 2
квітня 2009 року № 345/02 його було
відсторонено від роботи на період
проведення службового розслідування з
2 квітня 2009 року. Підставою звільнення з
роботи став акт службового
розслідування від 2 червня 2009 року. 1
червня 2009 року ОСОБА_1 направив поштою
відповідачу заяву про звільнення за
власним бажанням з 15 червня 2009 року.
Проте позивача не було повідомлено про
розгляд зазначеної заяви, з наказом про
звільнення та актом службового
розслідування позивача було
ознайомлено лише 14 липня 2009 року.
Наказ про звільнення датований 25
червня 2009 року, тоді як позивача
звільнено 3 квітня 2009 року, тобто заднім
числом. Просив з урахуванням уточнення
позовних вимог зобов'язати Головне
управління юстиції у м. Києві скасувати
наказ від 25 червня 2009 року №1025/03 в
частині звільнення ОСОБА_1 на підставі
пункту 4 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України;
зобов'язати Головне управління юстиції
у м. Києві виключити запис у трудовій
книжці про звільнення позивача за
пунктом 4 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України;
зобов'язати Головне управління юстиції
у м. Києві поновити позивача на посаді
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві з 3 квітня 2009 року;
зобов'язати Головне управління юстиції
у м. Києві звільнити позивача з посади
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві з 15 червня 2009 року за
статтею 38 Кодексу законів про працю
України за власним бажанням на
підставі заяви про звільнення;
зобов'язати Головне управління юстиції
у м. Києві виплатити суму середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу з 3 квітня 2009 року по 15 червня 2009
року.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
лютого 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано пункти 3, 4 наказу Головного
управління юстиції у м. Києві від 25
червня 2009 року №1025/03 в частині
звільнення ОСОБА_1 з посади головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві. Поновлено ОСОБА_1 на
посаді головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві з внесенням
відповідного запису в трудову книжку.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 17207,88 грн. Зобов'язано Головне
управління юстиції у м. Києві
розглянути відповідно до вимог чинного
законодавства заяву ОСОБА_1 щодо його
звільнення за власним бажанням.
Допущено до негайного виконання
постанову суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку
за час вимушеного прогулу за один
місяць в розмірі 1933,47 грн. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 листопада
2010 року апеляційну скаргу
Головного управління юстиції у м. Києві
залишено без задоволення, а постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 15 лютого 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Головного управління юстиції у м.
Києві, судами неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
порушення норм матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
при розгляді справи по суті
встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 з 10 серпня 2004 року працював в
органах юстиції, 26 березня 2008
року його було переведено на посаду
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві.

3 квітня 2009 року з 9:00 год. до 14:00 год.
позивач був відсутній на робочому
місці, на неодноразові телефонні
дзвінки не відповідав, про що було
складено відповідний акт.

Наказом Головного управління юстиції у
м. Києві від 25 червня 2009 року №1025/03
ОСОБА_1 було звільнено із займаної
посади за прогул без поважної причини
на підставі пункту 4 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Підставою для прийняття наказу про
звільнення позивача став, зокрема, акт
службового розслідування від 2 червня
2009 року.

З наказом про звільнення позивач
ознайомився 14 липня 2009 року, про що
свідчить його підпис та напис про
ознайомлення на зазначеному наказі.

Відповідно до листа Київської міської
клінічної лікарні № 8 від 7 грудня 2009
року № 2102 у затвердженій обліковій
медичній документації лікарні
звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою
3 квітня 2009 року не зареєстровано.
Водночас у цьому листі йдеться про
звернення ОСОБА_1 до лікаря
ортопеда-травматолога
Слабоспицького A.B. з проханням оглянути
його з приводу болі в колінному
суглобі. За результатами огляду
лікарем був виданий бланк, на якому
зафіксовано результати огляду (діагноз
та рекомендації), засвідчені підписом
та печаткою лікаря Слабоспицького A.B.

В консультативному висновку від 3
квітня 2009 року, виданому лікарем
Слабоспицьким A.B., зазначено про
часткове пошкодження зв'язочного
апарату правого колінного суглоба,
гемартроз з наданням відповідних
рекомендацій.

Листом від 1 лютого 2010 року головний
лікар Київської міської клінічної
лікарні №8 повідомив, що лікар
Слабоспицький А.В. працював на робочому
місці у травматологічному відділенні
лікарні 3 квітня 2009 рокуз 8:30 год. до 14:00
год.

Згідно з листом територіального
медичного об'єднання м. Києва
«Лівобережне» від 7 грудня 2009 року №
2573/02 ОСОБА_1 звертався 6 квітня 2009 року
до травматолога-ортопеда Каришева І.С.,
який підтвердив діагноз встановлений у
консультативному висновку. Лікарем
було призначено необхідне лікування та
відкрито листок непрацездатності №
824708 серії АБШ на період з 6 квітня 2009
року по 10 квітня 2009 року.

Зазначена інформація підтверджується
також довідкою Центральної районної
поліклініки Деснянського району
територіального медичного об'єднання
м. Києва «Лівобережне» від 4 грудня 2009
року № 1517.

Відповідно до листків
непрацездатності ОСОБА_1 був
звільнений від роботи з 6 квітня
2009 року до 10 квітня 2009 року включно
(листок непрацездатності серія АБШ №
824708 від 6 квітня 2009 року), з 12 квітня 2009
року до 21 квітня 2009 року включно (листок
непрацездатності серія АБС № 165803 від 13
квітня 2009 року), з 21 квітня 2009 року
до 30 квітня 2009 року включно (листок
непрацездатності серія АБШ №
896127 від 21 квітня 2009 року), з 5 травня 2009
року до 7 травня 2009 року включно (листок
непрацездатності серія АБС 316001 від 5
травня 2009 року), з 8 травня 2009 року до 18
травня 2009 року включно (листок
непрацездатності серія АБС № 050557 від
8 травня 2009 року), з 19 травня 2009 року
до 23 травня 2009 року включно (листок
непрацездатності серія АБС № 200912 від 19
травня 2009 року).

Пунктом 4 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу (в тому числі івідсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що правових підстав
для звільнення ОСОБА_1 з посади за
пунктом 4 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України
немає, оскільки позивач був відсутній
на роботі з поважної причини,
відвідував 3 квітня 2009 року лікаря,
відповідач на час прийняття
оскаржуваного наказу знав про хворобу
позивача (відмітка табельника або
уповноваженої особи, акт службового
розслідування, консультативний
висновок лікаря Слабоспицького A.B.).
Звільнення працівника за прогул не
може вважатись обгрунтованим, якщо
невихід на роботу пов'язаний з поганим
станом здоров'я, що перешкоджало
продовженню роботи. Хвороба працівника
є поважною причиною відсутності на
робочому місці навіть за відсутності у
нього лікарняного листка про тимчасову
непрацездатність.

Проте суд першої інстанції в
резолютивній частині судового рішення
не вказав дату, з якої позивач підлягає
поновленню на роботі.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої
інстанції зазначеним вимогам не
відповідає.

Позивач просив суд зобов'язати
відповідача, Головне управління
юстиції у м. Києві, звільнити
його з роботи на підставі статті 38
Кодексу законів про працю України з 15
червня 2009 року відповідно до поданої
ним 1 червня 2009 року заяви.

Суд першої інстанції у мотивувальній
частині постанови прийшов до висновку
про відсутність у суду повноважень для
вирішення зазначеної вимоги, оскільки
питання звільнення віднесено до
компетенції відповідача. При цьому суд
також послався на відсутність у
матеріалах справи інформації про
розгляд заяви позивача про звільнення
відповідачем.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Дійсно, питання звільнення позивача з
роботи віднесено до компетенції
відповідача Головного управління
юстиції у м. Києві. Проте відповідно до
положень частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до повноважень суду віднесено
перевірку законності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, а згідно з положеннями
частини другої статті 162 цього Кодексу
суд може визнати протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності та скасувати або визнати
нечинним рішення чи окремі його
положення, а також зобов'язати
відповідача вчинити певні дії.

Крім цього, за правилами частини
четвертої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції мав усі передбачені
процесуальним законодавством
можливості для вирішення вимог
позивача по суті.

Відповідно до положень частини другої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Ухвалюючи рішення у справі, суд вийшов
за межі позовних вимог, ніяким чином не
мотивуючи підстав та необхідності
такого виходу.

Апеляційний суд зазначених помилок не
виправив.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління
юстиції у м. Києві задовольнити
частково.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 лютого 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 листопада
2010 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.