Справа № 815/7830/13-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7830/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів - Крусяна
А.В.

-
Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної інспекції сільського
господарства України, за участю
третьої особи на стороні відповідача -
начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області Мангер Владислава
Миколайовича, про скасування наказу
від 22.10.2013 року № 72-кт, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Державної інспекції сільського
господарства України, за участю
третьої особи на стороні відповідача -
начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області Мангер Владислава
Миколайовича, в якому просила:
скасувати наказ Державної інспекції
сільського господарства України № 70-кт
від 25.09.2013 року «про звільнення»;
поновити її на посаді начальника
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області;
стягнути з Державної інспекції
сільського господарства України на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з часу звільнення
по час поновлення на робочому місці.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що як вбачається з
наказу від 22.10.2013 року № 72-кт її
звільнення відбулося не за проступок, а
на підставі наказів про застосування
дисциплінарного стягнення від 05.09.2013
року № 61-кт та від 25.09.2013 року №70-кт,
тобто, на думку позивача,
Держсільгоспінспекцією України в
порушення ст. 147 КЗпП України за одні і
ті самі поручення спочатку було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді догани, а потім за ті ж самі
порушення, майже через місяць,
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення. Крім того, позивач
посилається на те, що наказ про
звільнення від 22.10.2013 року № 72-кт
відповідачем видано з перевищенням
повноважень та недодержанням
спеціального порядку припинення
трудового договору, оскільки норми
чинного законодавства, якими
регулюється діяльність
Держсільгоспінспекції України,
передбачають спеціальний порядок
призначення та звільнення керівників
його територіальних органів. Зокрема,
як вказує позивач, за наявними в неї
доказами, наказ про звільнення від
22.10.2013 року № 72-кт не був погоджений
безпосередньо з Міністром аграрної
політики та продовольства України, чим
було грубо порушено п. 10 Положення про
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011
року № 500/2011, п.п. 12 п. 9 Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України від 13.04.2011
року № 459/2011 та абз. 1 п. 9 Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства в Одеській області,
затвердженого наказом Державної
інспекції сільського господарства
України від 28.02.2012 року № 98, якими
зокрема встановлено, що Міністр
аграрної політики та продовольства
України погоджує призначення на посади
та звільнення з посад керівників та
заступників керівників територіальних
органів агентства, інспекції та служби.
Також позивач зазначає, що при
застосуванні щодо неї дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення,
відповідачем не дотримано спеціальних
вимог законодавства, що застосовуються
до працівників, які знаходяться на
публічній службі. Так, виданню наказів
про звільнення від 22.10.2013 року № 72-кт та
винесення догани згідно наказу від
25.09.2013 року № 70-кт передувало
проведення відносно позивача
службового розслідування. Приймаючи
рішення про проведення службового
розслідування, відповідач прийняв на
себе зобов'язання додержуватись
спеціального порядку з'ясування
фактичних підстав для застосування
дисциплінарних стягнень, закріпленого
в Порядку проведення службового
розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 13.06.2000 року № 950,
однак, як вказує позивач, відповідачем
було порушено вимоги вказаного
Порядку, зокрема: позивача позбавили
права надавати усні чи письмові
пояснення, зауваження, тощо під час
проведення службового розслідування;
не ознайомили з актом, висновками та
матеріалами службового розслідування,
взагалі просто не повідомили про його
проведення. Таким чином, відповідачем
було порушено спеціальні норми
законодавства, що є підставою для
визнання наказу про звільнення
незаконним.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в адміністративному позові
та у відгуку на письмові пояснення
відповідача.

Представник відповідача у судовому
засіданні відносно задоволення
адміністративного позову заперечував
у повному обсязі та просив суд в
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на обставини, викладені в
письмових заперечення на позов,
зокрема пояснивши, що у зв'язку з
систематичним невиконанням, без
поважних причин, обов'язків покладених
на позивача, що підтверджується
наказами № 61-кт та документами, що
передували цьому наказу, № 70-кт та
документами, що передували цьому
наказу, а також поданням Генеральної
прокуратури України від 30.09.2013 року,
відповідачем, 22.10.2013 року, на колегії
було розглянуто питання стосовно
звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП
України. За результатами розгляду на
колегії зазначеного питання, було
прийнято відповідне рішення. Пунктом 10
рішення засідання колегії
Держсільгоспінспекції України № 6/3 від
22.10.2013 року було схвалено рішення, в
термін до 23.10.2013 року, за неналежне
виконання своїх службових обов'язків
та за наявності двох дисциплінарних
стягнень у вигляді доган, звільнити
начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області ОСОБА_2, відповідно до п. 3 ст. 40
КЗпП України. 22 жовтня 2013 року наказом
№ 195 було введено в дію п. 10 рішення
колегії Держсільгоспінспекції України
№ 6/3 від 22.10.2013 року. На підставі
вищевказаного рішення, наказом № 72-кт
від 22.10.2013 року позивача було звільнено
з посади начальника Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області. Позивача було
ознайомлено належним чином з наказом
про звільнення, про що свідчить її
підпис на наказі, крім того, зауважень
до наказу про звільнення позивач не
мала, що свідчить про те, що вона була
згодна з наказом та своїм звільненням.
Також представник відповідача
наголосив на тому, що твердження
позивача, про те, що її притягнули до
відповідальності за одне і теж саме
правопорушення два рази не відповідає
дійсності, оскільки по факту позивачем
було здійснено три різні проступки, за
перший та другий проступок її було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани, а за
третій у вигляді звільнення. Таким
чином відповідач вважає, що позивача
було звільнено з посади начальника
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області на
законних підставах у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи у судовому
засіданні відносно задоволення
позовних вимог заперечував,
посилаючись на обставини, викладенні в
письмових запереченнях та поясненнях,
зокрема зазначивши, що звільнення
позивача з посади начальника Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області відбулося на законних
підставах та у відповідності до вимог
чинного законодавства, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
позивачем, як службовою особою, яка
займає керівну посаду систематично не
виконувалися (не належно виконувалися)
покладені на неї законодавством
обов'язки, зокрема: відсутності
належного контролю за організацією
роботи і практичною діяльністю
підлеглих працівників, порушенням
вимог чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року адміністративний позов ОСОБА_2
залишений без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2
звернулася з апеляційною скаргою на
зазначену постанову, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Колегією суддів встановлено, що
наказом Державної інспекції
сільського господарства України від
18.05.2012 року №34-кт ОСОБА_2 призначена на
посаду начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області, що згідно п.15 ч.1 ст. 3 КАС
України, підпадає під визначення
публічної служби, спори щодо
проходження якої, відповідно до вимог
п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України відносяться до
компетенції адміністративних судів та
повинні розглядатися за правилами
адміністративного судочинства.

Наказом Державної інспекції
сільського господарства України від 22
жовтня 2013 року №72-кт ОСОБА_2 звільнено з
посади начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області 22 жовтня 2013 року за
систематичне невиконання обов'язків та
неодноразове застосування заходів
дисциплінарного стягнення, згідно п.3
ст.40 КЗпП України (т.1, а.с.26).

Як вбачається з даного наказу,
підставою його винесення зазначено:
накази про застосування
дисциплінарних стягнень № 61-кт від
05.09.2013 року та № 70-кт від 25.09.2013 року,
погодження Голови Одеської обласної
державної адміністрації від 21.10.2013 року
№ 7111/02-38/01/6615, погодження Міністерства
аграрної політики та продовольства
України.

11 грудня 2013 року за № 7/063-с на ім'я
голови Держсільгоспінспекції України
В.В. Гончаренка від заступника
начальника управління - начальника
відділу кадрового забезпечення
Управління кадрового забезпечення та
звернень громадян - І.М. Дузінкевича
надійшла службова записка, в якій
зазначалося, що у зв'язку з підготовкою
інформації на засідання колегії, яка
відбулась 22.10.2013 року та великим
обсягом роботи, в наказі від 22.10.2013 року
№ 72-кт «Про звільнення ОСОБА_2»
помилково, в розділі «Підстави», не
було вписано подання Генеральної
прокуратури України «Про усунення
порушень вимог Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
інших законів України, причин та умов,
що їм сприяють» від 30.09.2013 року за вих. №
07/1/2-168вих-13, наказ № 195 від 22 жовтня 2013
року «Про реалізацію рішення колегії
Держсільгоспінспекції України» та п.10
рішення колегії Держсільгоспінспекції
України № 6/3 від 22.10.2013 року (а.с. 246 том
І). За результатами розгляду службової
записки головою Держсільгоспінспекції
України Гончаренком В.В. було дозволено
внести зміни в наказ від 22.10.2013 року №
72-кт «Про звільнення ОСОБА_2» (т.1, а.с.247).

13 грудня 2013 року, наказом № 109-кт «Про
внесення змін до наказу
Держсільгоспінспекції України від
22.10.2013 року № 72-кт» було внесено зміни в
даний наказ, шляхом доповнення підстав,
після слів «продовольства України»,
наступними словами: «Подання
Генеральної прокуратури України про
усунення порушень вимог КУпАП та інших
законів України, причин та умов, що їм
сприяють» № 07/1/2-168вих-13 від 30.09.2013 року,
рішення колегії Державної інспекції
сільського господарства України від
22.10.2013 року № 6/3 «Рішення засідання
колегії Держсільгоспінспекції», наказ
від 22 жовтня 2013 року № 195 «Про
реалізацію рішення колегії
Держсільгоспінспекції України від
22.10.2013 року № 6/3» (т.1, а.с.248). Всі інші
пункти наказу від 22.10.2013 року № 72-кт
«Про звільнення ОСОБА_2» були залишені
без змін.

Позивач, не погоджуючись з підставами
її звільнення, вважаючи дії посадових
осіб відповідача щодо її звільнення
незаконними та такими, що вчинені з
грубим порушенням порядку та строків
встановлених трудовим законодавством
України, звернулася до суду з
відповідним позовом.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність залишення
адміністративного позову без
задоволення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог п.3 ст.40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Підставою розірвання трудового
договору за п.3 ст.40 КЗпП України є
систематичне невиконання працівником
трудових обов'язків.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» за
передбаченими п. 3 ст.40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст. 151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Колегією суддів встановлено, що суд
першої інстанції, приймаючи
оскаржувану постанову виходив з того,
що підставою для винесення
оскаржуваного наказу стали: накази про
застосування дисциплінарних стягнень
№ 61-кт від 05.09.2013 року та № 70-кт від
25.09.2013 року, погодження Голови Одеської
обласної державної адміністрації від
21.10.2013 року № 7111/02-38/01/6615, погодження
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, подання
Генеральної прокуратури України «Про
усунення порушень вимог Кодексу
України про адміністративні
правопорушення та інших законів
України, причин та умов, що їм сприяють»
від 30.09.2013 року за вих. № 07/1/2-168вих-13,
наказ № 195 від 22 жовтня 2013 року «Про
реалізацію рішення колегії
Держсільгоспінспекції України» та
рішення колегії Держсільгоспінспекції
України № 6/3 від 22.10.2013 року, яким було
винесено рішення на підставі подання
Генеральної прокуратури України «Про
усунення порушень вимог Кодексу
України про адміністративні
правопорушення та інших законів
України, причин та умов, що їм сприяють»
від 30.09.2013 року за вих. № 07/1/2-168 вих-13.

Як зазначив суд першої інстанції,
підставою звільнення ОСОБА_2 є наказ
від 22 жовтня 2013 року №72-кт, та наказ №
109-кт від 13 грудня 2013 року «Про внесення
змін до наказу Держсільгоспінспекції
України від 22.10.2013 року № 72-кт», яким
було внесено зміни до вищезазначеного
наказу, шляхом доповнення підстав,
після слів «продовольства України»,
наступними словами: «Подання
Генеральної прокуратури України про
усунення порушень вимог КУпАП та інших
законів України, причин та умов, що їм
сприяють» № 07/1/2-168вих-13 від 30.09.2013 року,
рішення колегії Державної інспекції
сільського господарства України від
22.10.2013 року № 6/3 «Рішення засідання
колегії Держсільгоспінспекції», наказ
від 22 жовтня 2013 року № 195 «Про
реалізацію рішення колегії
Держсільгоспінспекції України від
22.10.2013 року № 6/3». Всі інші пункти наказу
від 22.10.2013 року № 72-кт «Про звільнення
ОСОБА_2» були залишені без змін.

Однак колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Як вбачається з наказу Державної
інспекції сільського господарства
України від 22 жовтня 2013 року №72-кт,
звільнення ОСОБА_2 відбулося на
підставі: наказів про застосування
дисциплінарних стягнень № 61-кт від
05.09.2013 року та № 70-кт від 25.09.2013 року,
погодження Голови Одеської обласної
державної адміністрації від 21.10.2013 року
№ 7111/02-38/01/6615, погодження Міністерства
аграрної політики та продовольства
України.

Пленум Верховного Суду України в п. 22
постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснив, що в справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені положеннями
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалося вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення
тощо.

В пункті 23 постанови Пленуму ВС України
№ 9 від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
зазначено, що за передбаченими п. 3 ст. 40
КЗпП підставами, працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.
Однак, колегія суддів зазначає, що
звільнення ОСОБА_2 відбулося не за будь
якій дисциплінарний проступок, а на
підставі наказів про застосування
дисциплінарного стягнення від 05.09.2013
року №61-кт та від 25.09.2013 року №70-кт.

Колегію суддів встановлено, що ухвалою
Одеського окружного адміністративного
суду від 03 лютого 2014 року по справі №
815/7830/13-а адміністративний позов ОСОБА_2
до Державної інспекції сільського
господарства України, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Мангера
Владислава Миколайовича про
скасування наказів від 05.09.2013 року
№61-кт та від 25.09.2013 року №70-кт - залишено
без розгляду, з підстав пропуску
строку звернення до адміністративного
суду з даними вимогами. Зазначена
ухвала не була оскаржена до суду
вищестоящої інстанції та набрала
законної сили.

Однак, колегія суддів, даючи правову
оцінку доказам по справі, вважає за
необхідне наголосити на наступному. Як
вбачається з матеріалів справи, наказ
від 25.09.2013 року № 70-кт про застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, був підписаний ОСОБА_6, в якості
голови Державної інспекції сільського
господарства України, в той час як
відповідно до Указу Президента України
№ 524/2013 від 24.09.2013 року ОСОБА_6 було
звільнено з посади голови Державної
інспекції сільського господарства
України з 24 вересня 2013 року.

Наказом голови Держсільгоспіспекції
України №531-к від 25.09.2013 року ОСОБА_6
склав з себе повноваження голови
Держсільгоспіспекції України.

При цьому наказ від 25.09.2013 року № 70-кт
був підписаний ОСОБА_6 теж 25.09.2013 року,
що, на думку колегії суддів, є
незаконним, тому що, ОСОБА_6 не мав на це
повноважень, оскільки після звільнення
на підставі Указу Президента, він мав
лише право скласти з себе повноваження,
а не приймати наказ про застосування
дисциплінарного стягнення.

Стосовно доводів апеляційної скарги
щодо повторності обставин, викладених
в двох різних поданнях Генеральної
прокуратури України від 12.08.2013 року та
від 30.09.2013 року, колегія судів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як було встановлено, 05 вересня 2013 року,
за встановлений проступок позивача,
відповідачем, у відповідності до вимог
ст. 147 КЗпП України, до ОСОБА_2 було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді догани, про що було видано
наказ № 61-кт.

25 вересня 2013 року, за встановлений
проступок позивача, відповідачем, у
відповідності до вимог ст. 147 КЗпП
України, до ОСОБА_2 було застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани, про що було видано наказ № 70-кт.

Порушення, які стали підставою для
винесення наказу від 22.10.2013 року №72-кт,
відображені в подані Генеральної
прокуратури від 30.09.2013 року №07/1/ 2-168
вих-13 (т.1, а.с. 57-63).

Даним поданням було встановлено факти
правопорушення позивача, а саме: окрім
раніше встановлених фактів
правопорушень позивача при здійсненні
(по-перше) державного нагляду (контролю)
у частині дотримання вимог земельного
законодавства, (по-друге) при
здійсненні державного нагляду
(контролю) у частині якості та
безпечності сільськогосподарської
продукції, що зазначені також в поданні
Генеральної прокуратури України від
12.08.2013 року, Генеральною прокуратурою
України було виявлено, що позивачем
також не було проведено заплановані
перевірки суб'єктів господарювання у
кількості 27.

Окрім цього, вказаним поданням
Генеральної прокуратури України від
30.09.2013 року висунена вимога щодо
вирішення питання про притягнення до
відповідальності керівника Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області (позивача) у зв'язку з
неналежним контролем з боку позивача
за роботою підлеглих працівників.

Таким чином, колегія суддів доходить до
висновку, що в даному випадку мова не
йде про повну повторність всіх
обставин, викладених в двох різних
поданнях Генеральної прокуратури
України від 12.08.2013 року та від 30.09.2013
року. В зазначених поданнях є лише
деякі-які тотожні обставини.

Наказ про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
повинен містити чітке формулювання
суті та обставин вчинення допущеного
працівником проступку, підстав
прийняття рішення про притягнення його
до дисциплінарної відповідальності із
вказівкою у необхідному випадку на час
вчинення та час виявлення самого
проступку, а також обґрунтування
обрання певного виду стягнення, який
застосовується до порушника, з
урахуванням передбачених у законі
підстав.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції щодо неналежного
виконання службових обов'язків, яке
полягає у відсутності належного
контролю за організацією роботи і
практичною діяльністю підлеглих
працівників при здійсненні державного
контролю за використанням та охороною
земель теж є безпідставним, оскільки з
пояснень ОСОБА_2 на подання прокуратури
від 21.06.2013 року, від 12.08.2013 року та від
30.09.2013 року вбачається, що ОСОБА_2, в
якості начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області було вжито, в межах своїх
повноважень, всіх необхідних заходів,
щодо усунення недоліків в роботі
особового складу
Держсільгоспінспекції в Одеській
області та вжито заходів щодо
недопущення будь яких порушень з боку
посадових осіб Держсільгоспінспекції
в Одеській області на майбутнє.

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції не враховано, що вказані у
поданнях Генеральної прокуратури
України факти мали місце в період
виконання обов'язків начальника
Держсільгоспінспекції в Одеській
області ОСОБА_7, а саме з 20 квітня 2013
року по 29 травня 2013 року.

Зазначене підтверджується наказом
Держсільгоспінспекції України від 16
квітня 2013 року № 51 «Прo проведення
службового розслідування», пунктом
другим якого ОСОБА_2 було відсторонено
від виконання службових обов'язків з 17
квітня по 17 червня 2013 року, та наказом
Держсільгоспінспекції України від 29
травня 2013 року № 72 «Про внесення змін
до наказу Держсільгоспінспекції
України від 16 квітня 2013 року № 51»,
відповідно до якого ОСОБА_2 повернули
до виконання своїх обов'язків.

Також, колегія суддів наголошує на
тому, що окрім вищезазначеного, ОСОБА_2
у період з 17 квітня 2013 року по 30 травня
2013 року була тимчасово непрацездатна,
що підтверджується табелями обліку
робочого часу.

Таким чином, за наведених обставин,
колегія суддів доходить до висновку
про те, що факт вчинення ОСОБА_2
дисциплінарного проступку вважати
доведеним неможливо.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, при наданні правової
оцінки щодо звільнення ОСОБА_2, не
врахував, що наказ не відповідає нормам
трудового законодавства, оскільки не
містить чіткого і конкретного
формулювання як суті, так і обставин
вчинення дисциплінарного проступку, в
наказі не конкретизовано яке
невиконання посадових обов'язків
здійснив позивач, а формулювання
дисциплінарного проступку в наказах як
«за неналежне виконання своїх
посадових обов'язків», носить
загальний характер, також суд першої
інстанції не врахував часу
відсторонення ОСОБА_2 від виконання
своїх службових обов'язків, порушень,
які були здійсненні в цей період, не
з'ясував, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення та чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору.

Також колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що на наказі, де міститься підпис
ОСОБА_2 про ознайомлення з наказом,
немає заперечень і це свідчить про те,
що вона була згодна з даним наказом, є
хибними і безпідставними, оскільки,
ОСОБА_2 у встановленому законом порядку
оскаржила зазначений наказ до суду (що
підтверджує її незгоду з ним), а її
підпис, свідчить лише про її
ознайомлення з оскаржуваним наказом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
наказ Державної інспекції сільського
господарства України від 22.10.2013 року №
72-кт «Про звільнення ОСОБА_2», прийнято
відповідачем з порушенням
спеціального порядку припинення
трудового договору.

Так, норми чинного законодавства, якими
регулюється діяльність Державної
інспекції сільського господарства
України, передбачають спеціальний
порядок призначення та звільнення
керівників його територіальних
органів.

Так, відповідно до п. 10 Положення про
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011
року № 500/2011: «…Міністр спрямовує та
координує діяльність Державного
агентства земельних ресурсів України.
Державного агентства лісових ресурсів
України, Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України,
Державної інспекції сільського
господарства України та Державного
агентства рибного господарства
України (далі - агентства, інспекція та
служба), в тому числі:…погоджує
призначення на посади та звільнення з
посад керівників та заступників
керівників територіальних органів
агентств, інспекції та служби; ...».

Аналогічні приписи закріплено в пп.12 п.9
Положення Про Державну інспекцію
сільського господарства України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 року №459/2011 та абз. 1 п.
9 Положення про Державну інспекцію
сільського господарства в Одеській
області, затвердженого наказом
Державної інспекції сільського
господарства України від 28.02.2012 року
№98.

Колегія суддів наголошує на тому, що
погодження Міністерства аграрної
політики та продовольства України щодо
звільнення позивачки було підписано
заступником Міністра Давиденко В.М.
лише 30.10.2013 року, а отримано
відповідачем лише 31.10.2013 року (т.1 а.с.113),
в той час, як наказ Державної інспекції
сільського господарства України № 72-кт
«Про звільнення ОСОБА_2», датований
22.10.2013 року.

Таким чином, колегія суддів доходить до
висновку про те, що звільнення ОСОБА_2 з
посади начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області відбулося раніше, ніж було
підписано погодження звільнення
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, що є грубим
порушенням процедури звільнення з
посади.

Також колегія суддів зазначає, що
погодження звільнення Міністерства
аграрної політики та продовольства
України є обов'язковою умовою для
звільнення з займаної посади ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що жодним
нормативно-правовим актом не
затверджена форма та порядок
погодження звільнення з посад
керівників та заступників керівників
територіальних органів, інспекцій.

На думку судової колегії, якщо таке
погодження викладалось у формі
окремого письмового документа, а в
рамках зазначеної справи це погодження
надано органом, який уповноважений
надавати погодження на звільнення
письмово, воно повинне бути зроблене
завчасно.

Колегія суддів вважає, що посилання
суду першої інстанції на телефонограму
№1 від 22.10.2013 року про, начебто,
погодження щодо звільнення позивача, є
безпідставними, оскільки
телефонограмою передається лише
інформація існуючого документу або
інформація, а матеріали справи
свідчать, що таке погодження відбулося
лише 30.10.2013 року, тобто, станом на 22.10.2013
року звільнення ОСОБА_2 не було
погоджено Міністерством аграрної
політики України.

Крім того, з телефонограми вбачається,
що її було передано ОСОБА_9 без
зазначення посади. При цьому, з листа
Міністерства аграрної політики від
14.02.2014 року № 37- 25-4-16/2105, вбачається, що
інформації про телефонограму №1 від
22.10.2013 року у них немає та ОСОБА_9 ніколи
не погоджувала будь-які призначення на
посади чи звільнення з посад
керівників та заступників керівників
територіальних органів агентств,
інспекції та служби. Крім того, в
телефонограмі не зазначено, яка саме
компетентна особа прийняла рішення про
погодження щодо звільнення позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
телефонограму №1 від 22.10.2013 року не
можна вважати належним та допустимим
доказом по даній справі.

Отже, на підставі наведеного, колегія
суддів доходить до висновку про те, що
звільнення ОСОБА_2 з посади начальника
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області
відбулося з порушенням вимог чинного
законодавства, без дотримання
спеціального порядку прийняття та
звільнення керівників територіальних
органів Державної інспекції
сільського господарства України,
висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на припущеннях та
спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в
частині визнання протиправним та
скасування наказу Державної інспекції
сільського господарства України від
22.10.2013 року № 72-кт «Про звільнення
ОСОБА_2»; зобов'язання Державної
інспекції сільського господарства
України поновити ОСОБА_2 на посаді
начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області; зобов'язання Державної
інспекції сільського господарства
України нарахувати та виплатити ОСОБА_2
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 23 жовтня 2013 року
по день поновлення на посаді, але не
більш ніж за один рік.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду доказав частково та
обґрунтував її частково.

Оскільки висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи і, крім того, судом порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
ухвалене судове рішення на підставі
вимог ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог позивача
частково.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Державної інспекції сільського
господарства України, за участю
третьої особи на стороні відповідача -
начальника Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області Мангер Владислава
Миколайовича, про скасування наказу
від 22.10.2013 року № 72-кт, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної інспекції сільського
господарства України від 22.10.2013 року №
72-кт «Про звільнення ОСОБА_2».

Зобов'язати Державну інспекцію
сільського господарства України
поновити ОСОБА_2 на посаді начальника
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області.

Зобов'язати Державну інспекцію
сільського господарства України
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 23 жовтня 2013 року по день
поновлення на посаді, але не більш ніж
за один рік.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 02.06.2014 року.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький