Справа № 6а/333/93/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2014 рокусправа № 6а/333/93/14
(2а-1184/2011)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Кругового О.О.
Нагорної Л.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя на
ухвалу Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 12 березня 2014 року за
поданням Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області в особі відділу примусового
виконання рішень про зміну способу і
порядку виконання судового рішення у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м.
Запоріжжя про зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2014 року головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області Морар М.В. звернувся до суду з
поданням про зміну способу і порядку
виконання судового рішення.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 12 березня 2014 року
подання задоволено: змінено спосіб
виконання постанови Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 31 січня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя в
частині зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
здійснити нарахування та провести
відповідні виплати підвищення до
пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" і статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в сумі 1244,10 грн.; стягнуто з
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" і статті
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в сумі 1244,10 грн..

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, Управління Пенсійного фонду
України в Комунарському районі м.
Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просить
скасувати ухвалу та прийняти нову
ухвалу, якою відмовити у задоволенні
подання.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 31 січня 2011 року,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково: зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" і статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з 13
квітня 2010 року по 31 січня 2011 року
включно в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням різниці, яка була
виплачена за цей період. В іншій
частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2012 року апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
задоволено частково, постанову
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 31 січня 2011 року скасовано
та прийнято нову постанову: позовні
вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя щодо
здійснення перерахунку та виплати
ОСОБА_1 у повному обсязі підвищення
пенсії згідно з Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 17 червня 2010 року по 31 січня 2011
року; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" і статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з 17
червня 2010 року по 31 січня 2011 року в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, з урахуванням різниці, яка
була виплачена за цей період. Позовні
вимоги за період з 13 квітня 2010 року по 16
червня 2010 року залишено без розгляду.

20 вересня 2013 року Комунарським
районним судом м. Запоріжжя виданий
виконавчий лист, який позивачем
поданий для примусового виконання до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області. За наслідками
прийнятого виконавчого листа,
державним виконавцем виконавчої
служби було відкрито виконавче
провадження.

На адресу відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області відповідачем був направлений
лист, згідно якого, на виконання
постанови про відкриття виконавчого
провадження, у відповідності до
рішення суду був проведений
перерахунок пенсії ОСОБА_1 та їй
нарахована сума у розмірі 1244,10 грн., яка
буде сплачена у випадку наявності
фінансування із Державного бюджету
України. Розмір нарахованої суми
позивачу підтверджений також довідкою
УПФУ у Комунарському районі м.
Запоріжжя. На даний час не має
можливості виконати рішення суду в
частині зобов'язання сплатити
заборгованість ОСОБА_1.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції
виходив з того, що виконання постанови
суду є неможливим без зміни способу її
виконання, а саме шляхом стягнення
нарахованої суми.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що покладені судом
зобов'язання вчинити дії щодо позивача
виконані в порядку, встановленому
судовим рішенням, а виплата
донарахованої суми, яка перевищує
бюджетні призначення на поточний рік,
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з боку
Державного бюджету України.

Надаючи оцінку висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги колегія суддів зазначає, що
відповідно до статті 14 КАС України
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз наведених норм права дає змогу
дійти висновку, що зобов'язання вчинити
певні дії, покладені на відповідача
судовим рішенням, є обраним судом
способом захисту порушеного права
позивача.

За таких обставин державний виконавець
просив змінити не спосіб виконання
постанови суду, а судове рішення по
суті шляхом вирішення додаткової
позовної вимоги про стягнення коштів,
яка не була предметом розгляду та
дослідження адміністративного суду
під час прийняття постанови в
адміністративній справі №2а-1184/11/0812.

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи подання про зміну
способу виконання рішення, не звернув
увагу та не врахував відмінності між
позовною вимогою як обраним судом
способом захисту порушених прав
позивача від способу виконання
судового рішення як одного з його
заходів, чим змінив постанову суду по
суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Також, варто зазначити, що частиною 1
статті 263 КАС України встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Більш того, вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
питання, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне судове рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні подання про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Керуючись ст.199, ст.202, ст.205, ст.206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя -
задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 12 березня 2014 року
-скасувати та прийняти нову.

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області Морар М.В. про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення в адміністративній
справі №2а-1184/11/0812 - відмовити.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
О.О. Круговий

Суддя:
Л.М. Нагорна