Справа № 872/6061/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/14179/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року у справі №2а/0470/14179/12 за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 листопада 2012 року звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, згідно якого,
просить визнати протиправним та
скасувати прийняте відповідачем
податкове повідомлення-рішення №
від 25.07.2012 року.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію
від 09.09.2008 р. він має статус суб'єкта
господарювання - фізичної
особи-підприємця. Відповідно до
свідоцтва серії НОМЕР_1 від 29 травня 2012
року ОСОБА_1 має статус платника
єдиного податку з 01 січня 2012 року за
ставкою 5%. У зв'язку з цим позивач
вважає, що він звільняється від
обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності з
земельного податку відповідно до
підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
позивач використовує для провадження
господарської діяльності 300 квадратних
метрів (надає в оренду земельну
ділянку), тому прийняте податкове
повідомленні-рішення про визначення
суми податкового зобов'язання за
земельним податком з фізичних осіб на
земельну ділянку площею 0,8061 га, що не
використовується позивачем для
провадження господарської діяльності
по податковому зобов'язанню з
земельного податку є правомірним.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом першої інстанції не повно
встановлено обставини, що мають
значення для справи, оскільки не взято
до уваги те, що земельна ділянка площею
0,8061 га використовується позивачем у
власній господарській діяльності.
Вказує на те, що відповідач не проводив
перевірку платника податку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в порядку
глави 8 Податкового кодекс України, акт
перевірки про додержання таким
платником податку норм податкового
законодавства щодо своєчасного
нарахування та спати земельного
податку не складався. Крім того, в
доводах апеляційної скарги як на
підставу для скасування рішення суду
першої інстанції позивач посилається
на те, що ОСОБА_1 має статус платника
єдиного податку з 01 січня 2012 року та у
відповідності до підпункту 297.1.4 пункту
297.1 статті 297 ПК України звільняється
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності з
земельного податку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників позивача які
підтримали доводи апеляційної скарги,
пояснення представника відповідача
який заперечував щодо її задоволення,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що ОСОБА_1 має
статус суб'єкта господарювання -
фізичної особи-підприємця, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію від 09.09.2008 року,
номер реєстраційного запису 0059039
(а.с.8).

22.10.2012 року позивач надав відповідачу
заяву з зазначенням використання
належної йому земельної ділянку за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.59).

У відповідності до свідоцтва серії
НОМЕР_1 від 29 травня 2012 року позивач має
статус платника єдиного податку з 01
січня 2012 року за ставкою 5 % (а.с.9).

Відповідно до даних Державного
земельного кадастру про нормативну
грошову оцінку земельних ділянок для
розрахунку плати за землю від 05.11.2008
року № 8343 за позивачем обліковуються
виробничі будівлі і споруди площею 0,7915
га та проїзд площею 0,0146 га. Таким чином,
позивач є землекористувачем земельної
ділянки загальною площею 0,8061 га (а.с.60).

Державною податковою інспекцією у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська згідно з підпунктом
54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5
статті 286 Податкового кодексу України
ОСОБА_1 визначено податкове
зобов'язання за платежем - земельний
податок з фізичних осіб та 27.08.2012 року
вручено податкове
повідомлення-рішення № від 25.07.2012
року на суму 57 066, 12 грн. (а.с.7).

Законність податкового
повідомлення-рішення № від 25.07.2012
року щодо визначення ОСОБА_1
податкового зобов'язання за платежем -
земельний податок з фізичних осіб є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним.

Згідно із статтею 269 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 ПК України визначено, що
об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні, та земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Згідно із пунктом 286.1 статті 286 ПК
України підставою для нарахування
земельного податку є дані державного
земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно щомісяця, але не пізніше
10 числа наступного місяця, а також за
запитом відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.286.6 ст.286 ПК України за
земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у користуванні
кількох юридичних або фізичних осіб,
податок нараховується кожному з них
пропорційно тій частині площі будівлі,
що знаходиться в їх користуванні, з
урахуванням прибудинкової території.

Згідно пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 ПК України
платники єдиного податку звільняються
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Крім того, підпунктом 291.5.3 пункту 291.5
статті 291 ПК України встановлено, що не
можуть бути платниками єдиного
податку, зокрема, фізичні особи -
підприємці, які надають в оренду
земельні ділянки, загальна площа яких
перевищує 0,2 га, житлові приміщення,
загальна площа яких перевищує 100
квадратних метрів, нежитлові
приміщення (споруди, будівлі) та/або їх
частини, загальна площа яких перевищує
300 квадратних метрів.

Визначаючи позивачу суму податкового
зобов'язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб відповідач
виходив з того, що за позивачем
обліковуються виробничі будівлі і
споруди площею 0,7915 га та проїзд площею
0,0146 га, тобто позивач є
землекористувачем земельної ділянки
загальною площею 0,8061 га, при цьому
заява позивача від 22.10.2012 року (а.с. 59)
свідчить про наявність обставин
використання позивачем для
провадження господарської діяльності
лише площі земельної ділянки у розмірі
300 квадратних метрів (яку він надає в
оренду) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.59), а
отже наявності підстав для нарахування
йому земельного податку за площу 0,8061 -
0,0300 = 0,7761 га., з чим і погодився суд
першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає
висновок податкового органу щодо
наявності підстав для нарахування
позивачу земельного податку
необґрунтованим, у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими та
неповного з'ясування обставин судом
обставин, що мають значення для справи.

Так у вказаній заяві позивач крім
іншого зазначив, що «як приватний
підприємець, здійснюю свою
підприємницьку діяльність (68.20 надання
в оренду та експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна) за
адресою: АДРЕСА_1.

Між тим визначаючи позивачу суму
податкового зобов'язання за платежем
земельний податок з фізичних осіб
відповідач не з'ясував, яку саме
частину земельної ділянки позивач
експлуатує для використання власного
чи орендованого нерухомого майна.
Зазначені обставини безпідставно
залишив поза увагою і суд першої
інстанції.

Між тим, наявні в матеріалах справи
докази, а саме копії: договору оренди
нежилого приміщення від 03.05.2012 року (а.с.
10-11), договору про поділ нерухомого
майна від 02.12.2011 року (а.с.17-20), а також
докази надані суду апеляційної
інстанції, а саме: договори про надання
консультативних послуг, акти наданих
послуг підтверджують наявність
обставин, що свідчать про використання
позивачем земельної ділянки площею 0,7761
га за адресою: АДРЕСА_1 у власній
господарській діяльності (а.с. 110-149).

Отже, колегія суддів вважає, що
податковим органом необґрунтовано
зроблено висновок про наявність
підстав для нарахування позивачу
земельного податку у розмірі 57066,12 грн.
та як наслідок є помилковими висновки
суду першої інстанції який погодився з
цим.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав, оскільки
податковим органом не було надано суду,
доказів які б підтверджували не
використання позивачем земельної
ділянки площею 0,7761 га для провадження
господарської діяльності.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими, що
призвело до неправильного вирішення
справи і є підставою для скасування
постанови суду та прийняття нової
постанови про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктами 2,
4 частини 1 статті 202, статтею 207 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року у справі №2а/0470/14179/12 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
прийняте Державною податковою
інспекцією у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська податкове
повідомлення-рішення № від 25.07.2012
року.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 2 червня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко