Справа № 2а/1270/5313/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/71696/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., за участю секретаря
Титенко М.П.,за участю представників:
позивачаБевзи
В.І.,відповідача-1Маісурадзе З.А.,
відповідача-2не
з'явився,прокуратуриКлюге
Л.М.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційні скарги Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Луганську Державної податкової
служби, правонаступником якої є
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, та Прокуратури Луганської
області

на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2012

у справі № 2а/1270/5313/2012

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Луганську Державної податкової служби,

Головного управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області,

за участю Прокуратури
Луганської області,

про визнання протиправною
бездіяльності щодо ненадання висновку
про відшкодування податку на додану
вартість за декларацією за серпень 2011
року та ненарахування пені через
несвоєчасне повернення такої
заборгованості, зобов'язання
нарахувати пеню в сумі 2 681 116,49 грн. за
несвоєчасне повернення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за декларацією за
серпень 2011 року та відобразити
нараховану суму пені у картці
особового рахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 05.09.2012 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2012,
скасовано рішення суду першої
інстанції. Прийнято нову постанову,
якою позов задоволено: визнано
протиправною бездіяльність
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби щодо
ненадання до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області висновку
про відшкодування Приватному
акціонерному товариству «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія»
податку на додану вартість за
декларацією в сумі 85 089 656,00 грн. за
серпень 2011 року та не проведення
нарахування пені на суму такої
заборгованості; зобов'язано
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби
нарахувати на суму бюджетної
заборгованості пеню на рівні 120
відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, протягом строку її дії, включаючи
день погашення у сумі 2 681 116, 49 грн. за
несвоєчасне повернення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за декларацією за
серпень 2011 року.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач-1 та прокуратура Луганської
області звернулися до Вищого
адміністративного суду України із
касаційними скаргами, у яких просять
скасувати постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2012 і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційні скарги, в яких обґрунтовує
законність оскаржуваного судового
рішення.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки станом на 01.07.2012 позивачем
повністю використано заявлену суму
бюджетного відшкодування в сумі 85 089
656,00 грн. шляхом зарахування з переплати
нарахованих податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, то
відповідачем-1 правомірно зменшено
залишок задекларованої суми
бюджетного відшкодування в розмірі 1 614
535,50 грн. за рахунок позитивного
нарахування, задекларованого в
деклараціях за квітень - травень 2012
року. Що стосувалося вимог позивача про
зобов'язання відповідача-2 нарахувати
пеню за несвоєчасне повернення суми
податку на додану вартість з подальшим
відображенням у картці особового
рахунку у розмірі 2 681 116,49 грн., то суд
також відмовив у задоволенні даної
вимоги, оскільки позивач не довів
наявності бюджетної заборгованості із
відшкодування податку на додану
вартість.

Апеляційний суд не погодився з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20.12.2011 ПАТ «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія» подало
до СДПІ по роботі з великими платниками
податків у м. Луганську ДПС заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування з податку па додану
вартість за серпень 2011 року у розмірі 85
089 656,00 грн.

У зв'язку з цим, керуючись приписами
пункту 200.10 статті 200 Податкового
кодексу України, представниками
податкового органу проведено
камеральну перевірку позивача з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за серпень 2011 року, за
результатами якої 18.01.2012 складено
довідку №169/08-5/32292929 (надалі довідка).

Перевіркою підтверджено відображене
ПАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна
компанія» у декларації з урахуванням
уточнюючого розрахунку за серпень 2011
року бюджетне відшкодування податку на
додану вартість у сумі 96 608 076,00 грн.

Пунктом 200.11 статті 200 Податкового
кодексу України визначено, що за
наявності достатніх підстав, які
свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням податкового
законодавства, податковий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають
право податковим органам на
позапланову виїзну документальну
перевірку платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до узагальнюючої
податкової консультації щодо окремих
питань організації та проведення
перевірок платників податків,
затвердженої наказом Державної
податкової служби від 06.07.2012 № 591,
визначено, що загальний термін
проведення перевірок, визначених у
пунктах 200.10 та 200.11 статті 200
Податкового кодексу України, з
урахуванням установлених цим пунктом
строків зупинення не може перевищувати
60 календарних днів.

Пунктом 200.14 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що тільки
за результатами камеральної, або
позапланової документальної виїзної
перевірки податковий орган має право
направити повідомлення про зниження
бюджетного відшкодування, чи визначити
завищення такого відшкодування, то
наслідки будь-якої іншої перевірки, в
тому числі планової комплексної
перевірки не можуть братися до уваги,
через те, що вони мають різні правові
підстави для їх проведення та терміні
проведення. До того ж, у рамках
перевірок, що не пов'язані з
поверненням бюджетного відшкодування,
податковий орган у випадку виявлення
порушень спрямовує податкове
повідомлення-рішення, а за наслідками
перевірки бюджетного відшкодування
спрямовується податкове повідомлення.

Відповідач-1 у своїх доводах
посилається на акт № 47/23-01/32292929 від
20.06.2012 планової виїзної перевірки ПАТ
«Лисичанська нафтова інвестиційна
компанія» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2011, як на підтвердження того, що
заявлена позивачем до бюджетного
відшкодування сума податку на додану
вартість за серпень 2011 року не була
узгодженою до винесення даного акта.

Разом з тим, як зазначив суд
апеляційної інстанції, СДПІ по роботі з
великими платниками податків у м.
Луганську Державної податкової служби
не проводила позапланової виїзної
перевірки та не надсилала за
наслідками такої позапланової виїзної
перевірки позивачу податкових
повідомлень в порядку, визначеному
пунктом 200.14 статті 200 Податкового
кодексу України, тому у податкового
органу не було підстав для відмови
позивачу у бюджетному відшкодуванні 85
089 656,00 грн.

Також, апеляційний суд встановив, що
акт камеральної перевірки не містить
жодного визначення підстав для
подальшої позапланової виїзної
документальної перевірки правильності
нарахування суми бюджетного
відшкодування, та на її підставі
податковий орган не надсилав
товариству жодного, із зазначених у
підпунктах а, б, в пункту 200.14 статті 200
Податкового кодексу України
податкового повідомлення, тому сума
бюджетного відшкодування вважалася
узгодженою, однак не була повернута
позивачу на його розрахунковий рахунок
у визначений у законі термін.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 пункту 82.4
Податкового кодексу України загальний
термін проведення перевірок,
визначених у пунктах 200.10 та 200.11 статті
200 цього Кодексу, з урахуванням
установлених цим пунктом строків
зупинення не може перевищувати 60
календарних днів.

Отже, податковий орган протягом 30
календарних днів, що настали за
граничним терміном отримання
податкової декларації, у даному
випадку це 20.12.2011, повинен був провести
камеральну перевірку, заявлених у ній
даних, та протягом наступних 30
календарних днів позапланову виїзну
перевірку платника для визначення
достовірності нарахування такого
бюджетного відшкодування.

Після закінчення 60 денного строку на
проведення контрольних перевірок,
згідно приписів пункту 200.12 статті 200
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний у
п'ятиденний строк після закінчення
перевірки подати органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, висновок із зазначенням суми,
що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У подальшому, керуючись пунктом 200.13
статті 200 Податкового кодексу України
на підставі отриманого висновку
відповідного контролюючого органу
орган, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів, видає
платнику податку зазначену в ньому
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунка на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку контролюючого органу.

З аналізу викладених норм вбачається,
що сума бюджетного відшкодування
набуває статусу заборгованості після
того, як органом Державного
казначейства не буде перераховано
кошти на рахунок платника податку,
після отримання від органу державної
податкової служби висновку із
зазначенням суми, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200
Податкового кодексу України суми
податку, не відшкодовані платникам
протягом визначеного цією статтею
строку, вважаються заборгованістю
бюджету з відшкодування податку на
додану вартість. На суму такої
заборгованості нараховується пеня на
рівні 120 відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, протягом строку її дії, включаючи
день погашення.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає частково правильними висновки
суду апеляційної інстанції щодо
виникнення у позивача права на
стягнення заборгованості бюджету з
відшкодування податку на додану
вартість з моменту виникнення такого
боргу і до моменту звернення до суду,
однак у сумі 2 205 451,30 грн. (виходячи з
розрахунку, поданого позивачем до
матеріалів справи), а не 2 681 116,49 грн., як
про це зазначив апеляційний суд.

Що стосується протиправної
бездіяльності СДПІ по роботі з
великими платниками податків у м.
Луганську Державної податкової служби
в частині ненадання до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області
висновку про відшкодування Приватному
акціонерному товариству «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія»,
колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначив у апеляційному суді
позивач, порушення його прав полягало в
тому, що протягом періоду протиправної
бездіяльності СДПІ по роботі з
великими платниками податків у м.
Луганську Державної податкової служби
з ненадання висновку Головному
управлінню Державної казначейської
служби України у Луганській області
щодо відшкодування податку на додану
вартість товариство було позбавлено
права спрямовувати кошти зі свого
грошового обігу на потреби
господарської діяльності. Через
недотримання відповідачем-1 вимог
податкового законодавства позивач,
всупереч свого права і бажання
своєчасно отримати на рахунок належне
йому бюджетне відшкодування, змушений
був погодитися на зарахування,
належної йому суми у зменшення
податкових зобов'язань, що виникли
протягом наступних звітних періодів.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
суду апеляційної інстанції в частині
протиправної бездіяльність
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби щодо
ненадання до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області висновку
про відшкодування Приватному
акціонерному товариству «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія»
податку на додану вартість за
декларацією за серпень 2011 року та щодо
непроведення нарахування пені на суму
заборгованості, яка існувала з моменту
неперерахування органом Державного
казначейства коштів на рахунок
платника податку у строки, визначені
пунктом 200.13 статті 200 Податкового
кодексу України, і до моменту звернення
до суду.

Разом з тим, відповідно до статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Враховуючи приписи вказаної статті суд
касаційної інстанції вважає, що у
даному випадку слід змінити рішення
апеляційного суду, який не звернув
уваги на спосіб захисту порушеного
права заявленого позивачем в частині
зобов'язання Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Луганську Державної податкової
служби нарахувати на суму бюджетної
заборгованості пеню на рівні 120
відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, оскільки в разі невідшкодування
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість право платника
порушується неодержанням коштів з
бюджету, а тому способом захисту має
бути вимога про їх стягнення

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись ч. 1 та 6 ст. 94, ч. 3 ст. 160, ст.ст.
210, 214, 215, 220, 223, 225, 230, 232, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Касаційні скарги Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Луганську Державної податкової
служби та Прокуратури Луганської
області задовольнити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2012 у
справі № 2а/1270/5313/2012 змінити,
резолютивну частину даної постанови
викласти у наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби щодо
ненадання до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області висновку
про відшкодування Приватному
акціонерному товариству «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія»
податку на додану вартість за
декларацією за серпень 2011 року в сумі 85
089 656,00 грн. та щодо непроведення
нарахування пені на суму такої
заборгованості.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Головного управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області на користь
Приватного акціонерного товариства
«Лисичанська нафтова інвестиційна
компанія» (93113, вул. Свердлова, 371, оф. 1а,
м. Лисичанськ, Луганської обл., , індивідуальний податковий номер
17) пеню на рівні 120 відсотків
облікової ставки Національного банку
України, встановленої на момент
виникнення пені, протягом строку її
дії, включаючи день погашення, у сумі 2
205 451,30 грн. (два мільйони двісті п'ять
тисяч чотириста п'ятдесят одна гривня 30
копійок) за несвоєчасне повернення
суми бюджетного відшкодування з ПДВ за
декларацією за серпень 2011 року.

В іншій частині в позові відмовити».

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Приватного
акціонерного товариства «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія» (93113,
вул. Свердлова, 371, оф. 1а, м. Лисичанськ,
Луганської обл., ,
індивідуальний податковий номер
17) 3 219,00 грн. (три тисячі двісті
дев'ятнадцять гривень 00 копійок)
судових витрат.

4. Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна