Справа № 803/753/14
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Справа № 803/753/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання
Приходай Т.О.,

за участю позивач ОСОБА_1,

представника відповідача Медвідя А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Ківерцівського районного
центру зайнятості про часткове
скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним
позовом до Ківерцівського районного
центру зайнятості (Ківерцівський РЦЗ)
про скасування наказу № НТ140224 від 24
лютого 2014 року в частині зобов'язання
повернути отриману допомогу по
безробіттю за період з 27 серпня 2012 року
по 23 травня 2013 року в сумі 10 540 грн. 31 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

ОСОБА_1 20 серпня 2012 року зареєстрована в
Ківерцівському РЦЗ як така, що шукає
роботу, 27 серпня 2012 року їй було надано
статус безробітної та призначено
виплату допомоги по безробіттю. За
період з 27 серпня 2012 року по 23 травня 2013
року позивачу виплачено 10 540 грн. 31 коп.
допомоги по безробіттю. Під час
проведення звірки (перевірки) даних,
отриманих від державної податкової
служби, за другий квартал 2013 року
відповідачем виявлено, що ОСОБА_1 з 01
вересня 2010 року по 10 квітня 2013 року
перебувала у трудових відносинах з
Комунальним підприємством
"Громада-Плюс" (КП "Громада-Плюс").
Результати проведеної перевірки
викладено в акті № 32 від 27 січня 2014
року, на підставі якого 24 лютого 2014 року
Ківерцівський РЦЗ прийняв рішення у
формі наказу № НТ140224 про повернення
ОСОБА_1 отриманої допомоги по
безробіттю за період з 27 серпня 2012 року
по 23 травня 2013 року в сумі 10 540 грн. 31 коп.

Позивач вважав протиправним наказ №
НТ140224 від 24 лютого 2014 року та просив
його скасувати керуючись тим, що
відповідно до статті 2 Закону України
"Про зайнятість населення" № 803-XII від 01
березня 1991 року (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Оскільки в період з 01 вересня 2010 року по
10 квітня 2013 року, перебуваючи у
трудових відносинах з КП "Громада-Плюс",
позивач фактично не приступала до їх
виконання та прибутку від вказаної
діяльності не отримувала, підприємство
господарської діяльності із
використанням найманої праці не
здійснювало, а при зверненні у
Ківерцівський РЦЗ ОСОБА_1 подала
достовірні дані, на підставі яких їй
було надано статус безробітної та
призначено виплату допомоги по
безробіттю, тому висновок відповідача
щодо порушення позивачем статті 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" є помилковим, а рішення про
повернення допомоги по безробіттю в
сумі 10 540 грн. 31 коп. - таким, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства, отже, підлягає
скасуванню.

Відповідно до письмових заперечень
проти позову від 28 квітня 2014 року (а.с.
23-29) відповідач його вимог не визнав. В
обґрунтування заперечення вказав, що
перевірку було проведено на підставі,
із дотримання вимог Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13 лютого 2009 року № 60/62,
постановою правління Пенсійного фонду
України від 13 лютого 2009 року № 7-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 березня 2009 року за №
232/16248.

Оскільки перевіркою виявлено
зловживання та умисне невиконання
позивачем обов'язку своєчасного
повідомлення центру зайнятості про
обставини, що впливають на умови
виплати йому забезпечення та надання
соціальних послуг - факт перебування
ОСОБА_1 у трудових відносинах із КП
"Громада-Плюс", тому директором
Ківерцівського районного центру
зайнятості прийнято рішення про
зобов'язання останньої повернути
отриману за період з 27 серпня 2012 року по
23 травня 2013 року допомогу по безробіттю
в сумі 10 540 грн. 31 коп.

З наведених підстав оскаржуваний наказ
№ НТ140224 від 24 лютого 2014 року у вказаній
частині відповідач вважав правомірним
та просив в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач заявлений
позов підтримує повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позову не визнає з мотивів,
викладених у письмових запереченнях
проти позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з'ясувавши всі
обставини у справі та перевіривши їх
доказами, приходить до висновку, що
позов підставний і підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України) у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

При вирішенні спору судом рішення у
формі наказу № НТ140224 від 24 лютого 2014
року, прийняте відповідачем як
суб'єктом владних повноважень, в
оскаржуваній частині перевірялося на
відповідність вимогам частини 3 статті
2 КАС України.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що
відповідач не довів правомірності
прийнятого рішення в оскаржуваній
часині, а тому воно є протиправним та
підлягає скасуванню.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 20
серпня 2012 року була зареєстрована у
Ківерцівському РЦЗ, як така, що шукає
роботу, 27 серпня 2012 року, на підставі її
заяви, останній було надано статус
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю (а.с. 36).

З 27 серпня 2012 року по 23 травня 2013 року
позивач отримала допомогу по
безробіттю в загальній сумі 10 540 грн. 31
коп.

Ківерцівським РЦЗ проведено звірку
(перевірку) даних, отриманих від
державної податкової служби, за другий
квартал 2013 року, результати якої
викладено в акті № 32 від 27 січня 2014 року
(а.с. 7). Відповідно до висновків
вказаного акту, в ході перевірки
встановлено, що з моменту реєстрації в
службі зайнятості громадянка ОСОБА_1
перебувала в трудових відносинах із КП
"Громада-Плюс".

Відповідачем було направлено позивачу
претензію № 264/05-5 від 18 лютого 2014 року
про повернення суми виплаченого
забезпечення в розмірі 10 540 грн. 31 коп.
(а.с. 6).

24 лютого 2014 року відповідачем прийнято
рішення у формі наказу, яким, в тому
числі, зобов'язано громадянку ОСОБА_1
повернути отриману допомогу по
безробіттю за період з 27 серпня 2012 року
по 23 травня 2013 року в сумі 10 540 грн. 31 коп.
(а.с. 14).

Отже, предметом спору у даній справі є
скасування наказу в частині
зобов'язання ОСОБА_1 повернути отриману
допомогу по безробіттю в сумі 10 540 грн. 31
коп., прийнятого у зв'язку із
встановленням за результатами
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним умисного
невиконання особою своїх обов'язків
при зверненні до відповідача для
отримання статусу безробітного, а саме
- не повідомлення про перебування у
трудових відносинах із КП
"Громада-Плюс" на час такого звернення.

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття врегульовані
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Статтею 36 цього Закону визначені права,
обов'язки та відповідальність
застрахованих осіб. Відповідно до
частин другої та третьої цієї норми (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Зі змісту вказаної норми закону слідує,
що законодавець покладає на
застраховану особу обов'язок подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг, і лише в
разі умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними, з такої
особи стягується сума виплаченого
забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено сторонами в судовому
засіданні ОСОБА_1 на підставі наказу №
05-ОС від 01 вересня 2010 року була прийнята
на роботу в КП "Громада-Плюс" на посаду
бухгалтера, а 10 квітня 2013 року на
підставі наказу № 2-ОС звільнена із
вказаної посади (а.с. 30, 31).

Відповідно до відомостей з
інформаційного фонду Державного
реєстру фізичних осіб Міндоходів
України про суми виплачених доходів та
утриманих податків, індивідуальних
відомостей про застраховану особу,
наданих Пенсійним фондом України (а.с.
10, 11) КП "Громада-Плюс" нарахувань та
виплат заробітної плати не
здійснювало. Дана обставина також
підтверджується письмовими
поясненнями керівника підприємства
(а.с. 12) та поясненнями позивача та
представника відповідача в судовому
засіданні.

Як визначено частиною першою статті 22
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застраховані особи,
визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про зайнятість населення"
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу. Дана норма кореспондується із
пунктом 11 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 року № 219.

Згідно із частиною третьою статті 1
Закону України "Про зайнятість
населення", громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
відносяться до зайнятого населення.

Виходячи із правового аналізу
наведених норм, суд дійшов висновку, що
право на допомогу по безробіттю мають
виключно громадяни, які визнані в
установленому порядку безробітними.
При цьому, безробітними вважаються ті
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку. Тобто для визнання особи
безробітною обов'язковим є наявність
двох умов, відсутність роботи та
заробітку.

Як встановлено судом на підставі
поданих сторонами доказів, ОСОБА_1,
звертаючись до позивача за наданням
статусу безробітного у своїй заяві від
27 серпня 2012 року особисто зазначила, що
в даний час не зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, не є найманим
працівником, договорів
цивільно-правового характеру не
укладала, не отримує пенсію та
соціальну допомогу; надала згоду на
обробку її персональних даних.

Відповідно до пункту 6.2 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Мінпраці від 20 листопада 2000 року № 307,
визначено надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності, допомога
по безробіттю призначається на
підставі особистої заяви безробітного,
довідки (довідок) про середню заробітну
плату (дохід) за останнім місцем
(декількома місцями) роботи чи служби,
трудової книжки, військового квитка,
копії цивільно-правового договору, за
пред'явленням, у разі наявності,
свідоцтва про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу.

Пунктом 6.14 цього Порядку визначено, що
якщо під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не приховував та не надавав
неправдивих відомостей до Центру
зайнятості щодо його зайнятості на час
надання йому статусу безробітного.

Крім того, позивач в доводах позовної
заяви та в судовому засіданні в усних
поясненнях вказував на перевірку
наданих ним документів при взятті на
облік інспектором центру зайнятості.
Представник відповідача в судовому
засіданні даних обставин не
спростував.

Механізм проведення розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
визначається Порядком розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Мінпраці України, ДПА України від 13
лютого 2009 року № 60/62.

Розслідування згідно з цим Порядком
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

У відповідності до пункту 5 вказаного
Порядку перевірка достовірності даних,
які є підставою для надання особі
статусу безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення
проводиться центрами зайнятості
шляхом звіряння з відомостями органів
Державної податкової адміністрації,
Пенсійного Фонду України, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, державних
реєстраторів, управлінь праці та
соціального захисту населення,
відділів (управлінь) субсидій.

Як вбачається з матеріалів справи
перевірка достовірності даних,
вказаних відповідачем при взятті на
облік, проводилась лише після
закінчення виплати допомоги по
безробіттю.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає,
що ОСОБА_1 не було допущено зловживання
покладених на неї Законом обов'язків
при отриманні допомоги по безробіттю
та пункту 6.14 вказаного Порядку, як на це
вказує Ківерцівський РЦЗ.

Таким чином, висновки Ківерцівського
РЦЗ щодо порушення ОСОБА_1
законодавства в частині отримання
допомоги по безробіттю не знайшли
підтвердження, є суперечливими,
упередженими, необґрунтованими, не
відповідають нормам законодавства а
тому не можуть бути покладені в основу
рішення в частині повернення вказаної
допомоги за період з 27 серпня 2012 року по
23 травня 2013 року в сумі 10 540 грн. 31 коп.

При постановленні рішення суд,
відповідно до статті 162 КАС України,
може визнати протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень і
скасувати його.

Оскільки позивачем оскаржується
рішення суб'єкта владних повноважень в
його частині, прийняте у формі наказу,
та враховуючи що відповідачем жодним
чином не доведено порушення ОСОБА_1
норм чинного законодавства, а доводи
позивача знайшли своє підтвердження,
тому суд вважає, що наказ
Ківерцівського районного центру
зайнятості № НТ140224 від 24 лютого 2014 року
в частині зобов'язання ОСОБА_1
повернути отриману допомогу по
безробіттю за період з 27 серпня 2012 року
по 23 травня 2013 року в сумі 10 540 грн. 31 коп.
є протиправним, а позовні вимоги
позивача про його скасування
підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України слід присудити на користь
позивача всі здійснені ним і
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(а.с. 2).

Керуючись статтями 2, 69-72, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України
та на підставі Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Ківерцівського районного центру
зайнятості № НТ140224 від 24 лютого 2014 року
в частині зобов'язання ОСОБА_1
повернути виплати за період з 27 серпня
2012 року по 23 травня 2013 року в сумі 10 540
грн. 31 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 73 грн. 08
коп. (сімдесят три гривні 08 копійок)
витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 19 травня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.В.Дмитрук