Справа № 2а-2375/10
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/64763/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління фінансового
забезпечення та бухгалтерського
обліку Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області про
визнання відмови протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2010 року, ОСОБА_4 звернувся
до Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області з
адміністративним позовом до
Управління фінансового забезпечення
та бухгалтерського обліку Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області в якому
просив, визнати неправомірними дії
посадових осіб Управління фінансового
забезпечення та бухгалтерського
обліку Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області, по
відмові в призначенні пенсії за
вислугу років; зобов'язати Головне
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області призначити
і виплатити пенсію за вислугу років з
моменту виникнення права позивача на
пенсію, тобто з 06 серпня 2002 року.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2010 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано дії посадових осіб
Управління фінансового забезпечення
та бухгалтерського ГУ МВС України в
Дніпропетровській області по відмові у
призначенні пенсії за вислугу років
неправомірними. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
м.Павлограді Дніпропетровської
області призначити ОСОБА_4 пенсію на
підставі пункту «б» статті 12 України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» в редакції вказаного
Закону від 31 березня 2005 року з дня
звернення із заявою про призначення
пенсії.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2012 року скасовано
постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2010 року та
прийнято нову, якою адміністративний
позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління
фінансового забезпечення та
бухгалтерського обліку Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області щодо неприйняття рішення по
призначенню пенсії позивачу за
вислугу років на підставі пункту «б»
статі 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» в редакції вказаного
Закону від 31 березня 2005р. -
неправомірною. Зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області здійснити
нарахування та виплатити позивачу
пенсію за вислугу років на підставі
пункту «б» статі 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» в редакції вказаного
Закону від 31 березня 2005р.

Головне управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області не
погодилось з постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року, і звернулось до суду з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року та прийняти нову про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про часткове
задоволення касаційної скарги з таких
підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини.

Позивач з 25.11.1982 року по 02.11.1995р.
проходив службу в органах внутрішніх
справ, після чого звільнився за власним
бажанням. На момент звільнення
позивача вислуга років останнього, в
органах внутрішніх справ, складала 12
років 11 місяців 7 днів, а загальний
трудовий стаж менше 25 календарних
років. Також, судом встановлено, що на
момент звільнення, позивач не досяг 45
років.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 16 травня 2003 року, а також 09
листопада 2005 року звертався до
Головного Управління Міністерства
Внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області із заявами
про призначення пенсії за вислугу
років на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб». Однак, рішення по даному
питанню не приймалося, а лише листами
УМВС №311-12 від 04 червня 2003 року та №371-36
від 21 листопада 2005 року, позивача по
справі було сповіщено про неможливість
призначення йому пенсії на підставі п.
«б» ст.12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
неправомірність дій відповідача щодо
відмови в призначенні ОСОБА_4 пенсії на
підставі п. «б» ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», з дня
звернення позивача із заявою про
призначення пенсії.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги частково, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд
дійшов висновку про те, що позивач на
час звернення із заявою про
призначення пенсії, мав право на
отримання пільгової пенсії, на
підставі пункту «б» статті 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», в
редакції вказаного закону від 31
березня 2005 року, без визначення дати
початку нарахування пенсії.

Перевіривши матеріали справи, суд
касаційної інстанції погоджується із
встановленим правом позивача на
перерахунок та отримання пенсії на
підставі п. «б» ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», проте, з
урахуванням того, що позивач звернувся
до суду з пропуском шестимісячного
строку, визначеного ч. 2 ст. 99 КАС
України (чинного на час звернення до
суду), то судами попередніх інстанцій
помилково не застосовані наслідки
пропуску строку звернення до суду,
передбачені ч. 1 ст. 100 КАС України
(чинного на час звернення до суду) або
не встановлені підстави для поновлення
пропущеного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
(чинного на час звернення до суду) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
листопада 2010 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому
просила зобов'язати зобов'язати
Головне управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області
призначити і виплатити пенсію за
вислугу років з моменту виникнення
права позивача на пенсію, тобто з 06
серпня 2002 року.

Згідно приписів ч. 1 ст. 102 КАС України,
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Із змісту позовної заяви не вбачається,
що позивач просив поновити пропущений
строк звернення до суду. Приймаючи
судове рішення, суд апеляційної
інстанції не обґрунтував підстав
задоволення позовних вимог поза межами
шестимісячного строку звернення до
суду, або не вказав поважних причин для
поновлення цього строку.

Частиною 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Тому з урахуванням процесуальних
порушень, встановлених ст. ст. 99, 100, 102
КАС України, постанова
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 222, 227, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Управління
фінансового забезпечення та
бухгалтерського обліку Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2012 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін