Справа № 815/1565/14
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1565/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

15 год. 52 хв.

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
- Балан Я.В.

при секретарі судового засідання
- Гречаній Ю.Г.

за участю сторін:

представник позивача
- ОСОБА_1 (за
довіреністю)

представник відповідача
- Павлов О.Д. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи ОСОБА_3 (іпн
НОМЕР_1) до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Доходів і
зборів України в Одеській області про
визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень-рішень
№ від 29.11.2013 року та №
007111703 від 29.11.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом
звернулась фізична особа ОСОБА_3
(надалі - ФО ОСОБА_3) до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Доходів і зборів України в Одеській
області (надалі - ДПІ у Приморському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області) про визнання
нечинним та скасування податкових
повідомлень-рішень № від 29.11.2013
року та № 007111703 від 29.11.2013
року. Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнято
безпідставно, з порушенням норм
податкового законодавства щодо строку
визначення податкового зобов'язання та
прийняття рішення про визначення суми
податку до 1 липня поточного року, за
відсутності об'єкта оподаткування
відповідним податком, а також без
відповідного розрахунку податкових
зобов'язань до податкового
повідомлення-рішення № від 29.11.2013
року, у зв'язку із чим підлягають
скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд задовольнити їх з
підстав, викладених в
адміністративному позові (аркуші
справи 5-6).

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, заперечував
проти нього та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю з
підстав, викладених у запереченнях,
мотивуючи тим, що податкові
повідомлення-рішення з орендної плати
за землю з фізичних осіб та з плати за
землю були прийняті на підставі та
відповідно до норм Податкового кодексу
України, на підставі договорів на
дольову участь у землекористуванні,
укладених Одеською міською радою з
позивачем. Щодо недотримання строку
визначення позивачу податкового
зобов'язання, відповідач зазначає, що
19.04.2013 року ДПІ у Приморському районі м.
Одеси було прийнято податкове
повідомлення-рішення №
. У зв'язку із надходження 01.08.2013
року від позивача заяви про
перерахунок податкового зобов'язання
та визнання недійсним вказаного
податкового повідомлення-рішення (яке
прийнято у встановлені законодавством
строки) з тих підстав, що земельна
ділянка за адресою АДРЕСА_2 у м. Одесі
вибула із власності позивача,
податкове повідомлення-рішення №
від 19.04.2013 року було скасовано,
суми податку перераховано, та прийнято
нові податкові повідомлення-рішення №
та № від 29.11.2013
року (аркуші справи 65-66).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
а також обставини якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення,
докази, якими вони підтверджуються, суд
вважає, що у задоволені
адміністративного позову слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового
кодексу України та відповідно до п. 274.1
ст. 274 Податкового кодексу України,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення форми «Ф»:

- № , яким ОСОБА_3 визначено суму
податкового зобов'язання з плати за
землю у розмірі 3 081 грн. 31 коп. (аркуш
справи 8);

- № , яким ОСОБА_3 визначено суму
податкового зобов'язання з орендної
плати за землю з фізичних осіб у
розмірі 1 766 грн. 05 коп. (аркуші справи 7).

27.12.2013 року ОСОБА_3 звернулась до ГУ
Міндоходів в Одеській області із
скаргами на вказані податкові
повідомлення-рішення, за результатами
розгляду яких, скарги позивача
залишено без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін (аркуші
справи 10-14).

Позивач зазначає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийнято з порушенням встановлених п.
286.5 ст. 286 Податкового кодексу України
строків, оскільки вказаної нормою не
передбачено можливості нарахування
фізичним особам сум податку та видачу
відповідних податкових
повідомлень-рішень після 1 липня
поточного року, проте відповідачем
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнято 29
листопада 2013 року. Крім того, податкове
повідомлення-рішення № від 29.11.2013
року прийнято за платежем - орендна
плата за землю фізичних осіб, проте,
відповідних договорів оренди
позивачем не укладалось, що свідчить
про неправомірність нарахування ФО
ОСОБА_3 такого виду податку.

Суд із вказаною позицію не
погоджується та вважає її
необґрунтованою, що підтверджується
наступним.

Відповідно до ст. 14 Конституції
України, земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Використання землі в Україні, згідно
вимог ст. 206 Земельного Кодексу України
є платним.

Пунктом 14.1.147 статті 14 Податкового
Кодексу України, плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Пунктами 36.1, 36.5 статті 36 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків, крім випадків, визначених цим
Кодексом або законами з питань митної
справи.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договорів на дольову участь у
землекористуванні, укладених між
Одеською міською радою та фізичною
особою ОСОБА_3, позивач є
землекористувачем:

- згідно договору № 2298 від 15.11.2005 року -
8/1000 частки земельної ділянки площею
7000,89 кв.м., що складає 56,01 кв.м., за
адресою: АДРЕСА_2, відповідно до плану
земельної ділянки, строком на 2 роки для
експлуатації та облаштування
приміщень офіс-магазину (аркуші справи
25-29);

- згідно договору № 2033 від 14.07.2005 року -
19/1000 частки земельної ділянки площею
1433,35 кв.м., що складає 27,23 кв.м., за
адресою: АДРЕСА_4, відповідно до плану
земельної ділянки, строком на 2 роки для
експлуатації та облаштування
приміщень офіс-магазину (аркуші справи
20-24);

- згідно договору № 3500 від 16.01.2006 року -
13/1000 частки земельної ділянки площею
1381,78 кв.м., що складає 17,96 кв.м., за
адресою: АДРЕСА_3, відповідно до плану
земельної ділянки, строком на 2 роки для
експлуатації та облаштування
приміщень офіс-магазину (аркуші справи
31-35);

- згідно договору № 1709 від 31.12.2004 року -
14/1000 частки земельної ділянки площею
2365,67 кв.м., що складає 33,12 кв.м., за
адресою: АДРЕСА_5, відповідно до плану
земельної ділянки, строком на 10 років
для експлуатації та облаштування
приміщень офіс-магазину (аркуші справи
36-40).

Пунктом 2 договору № 2033 від 14.07.2005 року
визначено, що плата за долю у
користуванні у вигляді орендної плати
вноситься землекористувачем за
базовий податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
на протязі 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного місяця у розмірі 27,41 х 27,23 = 746,37
грн. на рік. Розрахунок плати за землю
виконано відповідно до «Грошової
оцінки земель м. Одеси», затвердженої
рішенням Одеської міської ради 3
438-ХХІІІ від 09.12.1999 року, Постанови
кабінету міністрів України № 783 від
12.05.2000 року «Про проведення індексації
грошової оцінки земель» та рішення
Одеської міської ради № 1061-ХХІV від
26.03.2003 року.

Відповідно до п. 2 договору № 2298 від
15.11.2005 року, плата за землю у вигляді
орендної плати вноситься
землекористувачем у розмірі 37,23 х 56,01 =
2085,25 грн. на рік, яка розрахована
відповідно до «Грошової оцінки земель
м. Одеси», затвердженої рішенням
Одеської міської ради 3 438-ХХІІІ від
09.12.1999 року, Постанови кабінету
міністрів України № 783 від 12.05.2000 року
«Про проведення індексації грошової
оцінки земель» та рішення Одеської
міської ради № 1061-ХХІV від 26.03.2003 року.

Аналогічно, пунктами 2 договорів № 3500
від 16.01.2006 року та № 1709 від 31.12.2004 року,
було визначено розмір плати за долю у
землекористуванні у вигляді орендної
плати, яка вноситься землекористувачем
у розмірі 41,08 х 17,96 = 737,80 грн. на рік та 41,08
х 33,12 = 1360,57 грн. на рік відповідно.

Відповідно до ст. 269 Податкового
кодексу України, платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

З наведеної норми вбачається, що
ОСОБА_3, як землекористувач є платником
податку.

Об'єктами оподаткування, згідно ст. 270
Податкового кодексу України є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні та земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Вказане свідчить, що згідно
вищезазначених договорів на дольову
участь у землекористуванні, зазначені
частки земельних ділянок є об'єкта
оподаткування відповідним податком.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового
кодексу України визначено, що
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру.

Згідно з п. 287.2 ст. 287 Податкового
кодексу України, облік фізичних осіб -
платників податку і нарахування
відповідних сум проводиться щороку до 1
травня.

Приписами п. 286.5 ст. 286 Податкового
кодексу України встановлено, що
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку, визначеною ст.
58 цього Кодексу.

Так, представник позивача зазначає, що
оскільки оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнято
податковим органом 29.11.2013 року, тобто з
порушенням встановлених п. 286.5
ст. 286 Податкового кодексу України
строків, то вказані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасування.

Суд із вказаною позицією позивача не
погоджується, з тих підстав, що
матеріали справи свідчать про
прийняття Державною податковою
інспекцією у Приморському районі м.
Одеси податкового
повідомлення-рішення № від 19.04.2013
року, яким фізичній особі ОСОБА_3,
відповідно до п. 274.1 ст. 274 Податкового
кодексу України було визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
орендна плата за землю з фізичних осіб
у розмірі 6 399 грн. 20 коп. (аркуш справи 69).

Після отримання вказаного податкового
повідомлення-рішення, ФО ОСОБА_3 до ДПІ
у Приморському районі м. Одеси подала
заяву про перерахунок суми податку та
визнання податкового
повідомлення-рішення недійсним, з
підстав того, що нежитлове приміщення в
будинку АДРЕСА_2 вибуло із власності
позивача 24.07.2013 року (аркуш справи 67).

Розглянувши вказану заяву позивача,
листом № 5074/В/15-3 від 21.08.2013 року, ДПІ у
Приморському районі м. Одеси
повідомило позивач про те, що податкове
повідомлення-рішення № від 19.04.2013
року вважається недійсним.

Також, позивача було повідомлено, що
податок буде перераховано відповідно
до договору дарування нежитлових
приміщень від 24.07.2013 року та складено
нове податкове повідомлення-рішення на
2013 рік, яка буде надіслано на адресу
позивача та вручено поштою (аркуш
справи 68).

З урахуванням приписів п. 286.5 ст. 286, п.
287.6 ст. 287 Податкового кодексу України,
позивачу було перераховано орендну
плату та плату за земельну та 19.11.2013
року прийнято відповідні податкові
повідомлення-рішення, якими визначено
суми податкових зобов'язань позивача,
які підлягають сплаті до державного
бюджету, з урахуванням договору
дарування від 24.07.2013 року, згідно з яким,
ОСОБА_3 передала безоплатно у власність
ОСОБА_4 нежитлові приміщення офісу та
магазину, що знаходяться в АДРЕСА_2, та в
цілому складаються з нежилих приміщень
1-го поверху, загальною площею 69,1 кв.м.
(аркуші справи 73-74).

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового
кодексу України, при переході права
власності на будівлю. Споруду (їх
частину) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (ї частини), з урахуванням
прибудинкової території сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

За земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
користуванні кількох юридичних або
фізичних осіб, згідно з п. 286.6 ст. 286
Податкового кодексу України, податок
нараховується кожному з них
пропорційно тій частині площі будівлі,
що знаходиться в їх користуванні, з
урахуванням прибудинкової території.

Пунктом 287.8 статті 287 Податкового
кодексу України встановлено, що
власник нежитлового приміщення (його
частини) у багатоквартирному житловому
будинку сплачує до бюджету податок за
площі за такими приміщеннями (їх
частинами) з урахуванням пропорційної
частки прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

З наведеного вбачається, що
контролюючі органи для визначення
власникам земельних ділянок
землекористувача, розміру земельного
податку та орендної плати,
використовують дані державного
земельного кадастру та договорів
оренди земельних ділянок щодо площі
земельних ділянок, їх нормативної
грошової оцінки з урахуванням
коефіцієнтів індексації, а також
ставки податку.

При цьому враховуються особливості
обчислення та сплати плати за землю,
встановлені ст.ст. 286, 287 Податкового
кодексу України.

Так, у відповідності до абз. другого п.
286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, у
разі переходу права власності на
земельну ділянку від одного власника
до іншого протягом календарного року
податок сплачується попереднім
власником за період з 1 січня цього року
до початку того місяця, в якому він
втратив право власності на зазначену
земельну ділянку, а новим власником -
починаючи з місяця, в якому у нового
власника виникло право власності.

При переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину), за
правилами п. 287.6 ст. 287 Податкового
кодексу України, податок за земельні
ділянки, на яких розташовані такі
будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Поряд із зазначеним, п. 286.5 ст. 286
Податкового кодексу України
передбачена спеціальна норма щодо дати
набуття або припинення обов'язку по
сплаті земельного податку для фізичних
осіб. Зокрема, нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
контролюючими органами, які видають
платникові до 1 липня поточного року
податкове повідомлення-рішення про
внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному ст.
58 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV
від 01.07.2004 року, із змінами та
доповненнями, державна реєстрація прав
проводиться на підставі, зокрема,
державних актів на право власності або
постійного користування на земельну
ділянку у випадках, встановлених
законом; рішень судів, що набрали
законної сили; інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Разом з цим для отримання повідомлення
- рішення з уточнюючим розрахунком щодо
сплати земельного податку фізична
особа повинна подати до контролюючого
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки заяву довільної форми про
перерахунок суми земельного податку
або орендної плати та документи, що
посвідчують право на перехід власності
до іншої особи.

Орендна плата за земельні ділянки
державної і комунальної власності -
обов'язковий платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Платником орендної плати, згідно з
приписами п. 288.2 ст. 288 Податкового
кодексу України, є орендар земельної
ділянки.

Відповідно до п. 288.3 ст. 288 цього Кодексу,
об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду.

Таким чином, орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності сплачується орендарем з дня
виникнення права користування
земельною ділянкою, а саме: з дня
реєстрації договору.

Згідно із статтями 629, 651 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу
встановлено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

У разі недосягнення згоди щодо зміни
умов договору спір розв'язується у
судовому порядку.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

При цьому, згідно із ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, умови договору (включаючи і умову
щодо розміру орендної плати) є
обов'язковими для виконання сторонами.

Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, згідно з п.
288.5 ст. 288 Податкового кодексу України,
надходить до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою трикратного розміру земельного
податку.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового
кодексу України, для визначення
розміру земельного податку та орендної
плати використовується нормативна
грошова оцінка земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до вищевказаних норм
податкового кодексу України, які
регулюють нарахування та сплату
орендної плати та плати за землю, ДПІ у
Приморському районі м. Одеси було
прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, якими було
визначено суми податкових зобов'язань
позивача, згідно з наявними в
матеріалах справи договорами на
дольову частку у землекористуванні.

Таким чином, оскільки податковим
органом було зроблено відповідний
перерахунок податку, на підставі заяви
позивача, суми були перераховані та
відповідно, прийнято нові податкові
повідомлення-рішення.

Тобто, посилання позивача на
недотримання контролюючим органом
строку для прийняття податкових
повідомлень-рішень щодо визначення
позивачу зобов'язань з орендної плати
та плати за землю до 01 липня поточного
року є необґрунтованими, оскільки у
судовому засіданні було встановлено
своєчасне визначення податкового
зобов'язання позивача, яке у подальшому
було перераховано за заявою ОСОБА_3 та
відповідно, винесено нові податкові
повідомлення-рішення. У зв'язку із тим,
що заяву про перерахунок було подано
після 1 липня 2013 року, податкові
повідомлення-рішення відповідно також
прийнято після встановленої дати, що не
суперечить приписам Податкового
кодексу України.

Щодо посилань позивача на недотримання
контролюючим органом під час прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень приписів ст. 58
Податкового кодексу України, в
результаті чого до податкового
повідомлення-рішення № від 29.11.2013
року не додано розрахунку податкового
зобов'язання, слід зазначити, що розмір
орендної плати за землю встановлюється
у договорі на дольову участь у
землекористуванні, тому не потребує
додаткового розрахунку.

Згідно наявного в матеріалах справи
розрахунку податкового зобов'язання до
податкового повідомлення-рішення №
щодо сплати земельного податку
вбачається, що його було здійснено з
використанням нормативної грошової
оцінки земельних ділянок, показники
якої були використані під час
визначення плати за землю, під час
укладення договорів на дольову участь
у землекористуванні, укладених між
Одеською міською радою та позивачем, а
саме «Грошової оцінки земель м. Одеси»,
затвердженої рішенням Одеської
міської ради № 438-ХХІІІ від 09.12.1999 року
та Постанови Кабінету Міністрів
України № 783 від 12.05.2000 року «Про
затвердження індексації грошової
оцінки земель» та рішення Одеської
міської ради № 1061-ХХІV від 26.03.2003 року
(аркуш справи 9).

Вищевикладені обставини також
підтверджуються наявною в матеріалах
справи службовою запискою № 361/15-53-15-3
від 20.05.2014 року, згідно якої також
повідомляється, що позивач, будучи
землекористувачем,а відтак і платником
орендної плати та плати за землю, не
звітує за адресами згідно договорів
між Одеською міською радою та ФО ОСОБА_3
у АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_2 (власник
земельної ділянки до 24.07.2013 року) та
АДРЕСА_5 (аркуші справи 99-100).

Із урахуванням вищенаведеного, суд
дійшов висновку про правомірність
прийняття податковим органом спірних
податкових повідомлень-рішень, як такі
що відповідають нормам чинного
законодавства, а тому у задоволенні
позовних вимог ФО ОСОБА_3 щодо
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 29.11.2013
року та № 007111703 від 29.11.2013 року слід
відмовити повністю.

Згідно ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд
оцінюючи надані у справу докази,
виходить із принципів
адміністративного судочинства -
змагальність, диспозитивність та
офіційне з'ясування всіх обставин
справи, згідно із яким розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, з
урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи надані
сторонами у справі докази у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги фізичної особи ОСОБА_3
про скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Приморському
районі м. Одеси № від 29.11.2013 року
та № 007111703 від 29.11.2013 року є не
обґрунтованими, такими, що не
підтверджені належними доказами, а
тому у їх задоволенні слід відмовити у
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7,
8, 9, 11, 86, 159-164, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
фізичної особи ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1) до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Доходів і зборів України в Одеській
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 29.11.2013
року та № 007111703 від 29.11.2013
року - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_3 (іпн
НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) решту суми
судового збору у розмірі 1 644 (одна
тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30
(тридцять) коп. та перерахувати на р/р
4005, одержувач ГУ ДКС України в
Одеській області, , МФО
828011, банк ГУ ДКС України в Одеській
області, код класифікації доходів 22030001,
призначення платежу: судовий збір, код
35118626, пункт 3.1.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено та
підписано суддею 26 травня 2014 року.

Суддя
Я.В. Балан