Справа № К/9991/30747/11-С
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/30747/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана
В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної судової адміністрації
України на постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 03.03.2011р. у справі за позовом ОСОБА_4
до Державної судової адміністрації
України, Апеляційного суду
Хмельницької області про визнання
відмови протиправною та зобов'язання
зарахувати стаж роботи, що дає право на
отримання доплати за вислугу років,
відставку судді та отримання
щомісячного довічного грошового
утримання часу проходження строкової
військової служби як курсанта
військового навчального закладу та
дійсної військової служби на посаді
офіцера Збройних Сил,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Державної судової
адміністрації України та Апеляційного
суду Хмельницької області про визнання
неправомірною відмови Державної
судової адміністрації України в
зарахуванні до стажу роботи, що дає
право на отримання доплати за вислугу
років у відповідному розмірі,
відставку судді та отримання
щомісячного довічного грошового
утримання, часу проходження дійсної
військової служби; зобов'язання
відповідачів зарахувати до стажу
роботи, що дає право на отримання
доплати за вислугу років у
відповідному розмірі, відставку судді
та отримання щомісячного довічного
грошового утримання, часу проходження
строкової військової служби на посаді
курсанта військового навчального
закладу 2 роки 5 місяців 10 днів та
дійсної військової служби на посадах
офіцера Збройних Сил з 01 серпня 1992 року
по 26 лютого 1995 року.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29.09.2010р. в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2011р.
постанову суду першої інстанції
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково:
визнано неправомірною відмову
Державної судової адміністрації
України в зарахуванні позивачу до
стажу роботи, що дає право на отримання
доплати за вислугу років у
відповідному розмірі, відставку судді
та отримання щомісячного довічного
грошового утримання часу проходження
дійсної військової служби; зобов'язано
Державну судову адміністрацію України
та Апеляційний суд Хмельницької
області зарахувати позивачу до стажу
роботи, що дає право на отримання
доплати за вислугу років у
відповідному розмірі, відставку судді
та отримання щомісячного довічного
грошового утримання, час проходження
строкової військової служби на посаді
курсанта військового навчального
закладу 2 роки 5 місяців 10 днів та
дійсної військової служби на посадах
офіцера Збройних Сил з червня 1992 року
по грудень 1994 року; в решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
(Державна судова адміністрація
України) звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з липня 1986
року по серпень 1987 року проходив
строкову військову службу, з серпня 1987
року по червень 1992 року - навчався на
військово-юридичному факультеті
військового інституту, а з червня 1992
року по грудень 1994 року - проходив
військову службу на офіцерських
посадах Збройних Сил України.

З лютого 1995 року по вересень 2009 року
позивач працював на посадах судді
військових судів Хмельницького і
Рівненського гарнізонів, заступника та
голови військового суду Хмельницького
гарнізону, а на час звернення з позовом
- працює на посаді судді Апеляційного
суду Хмельницької області.

Позивач звертався до Державної судової
адміністрації України з заявами щодо
зарахування йому до стажу роботи, що
дає право на отримання доплати за
вислугу років, відставку та одержання
щомісячного грошового утримання, окрім
строкової військової служби, яку він
проходив з липня 1986 року по серпень 1987
року в лавах Збройних Сил України, й в
повному обсязі періоду навчання на
військово-юридичному факультеті
військового інституту з серпня 1987 року
по червень 1992 року та проходження
військової служби на офіцерських
посадах в Збройних Силах України з
червня 1992 року по грудень 1994 року, однак
отримав безпідставні, на його думку,
відмови, оформлені листами Державної
судової адміністрації №К-149/10 від
03.03.2010р. та №К-565/10 від 24.06.2010р., що й
спонукало його звернутись до суду з
позовом.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, суд
першої інстанції, розглянувши дану
справу, прийшов до висновку про
необґрунтованість позовних вимог й
відмовив в їх задоволенні.

Натомість, суд апеляційної інстанції,
встановивши, що позивачу до стажу
роботи, що дає право як на отримання
надбавки за вислугу років, так і на
відставку та одержання щомісячного
грошового утримання зараховано лише
період проходження строкової
військової служби з липня 1986 року по
серпень 1987 року, а також половина
періоду навчання у військовому
інституті, прийшов до висновку про
необхідність зарахування до стажу
роботи й другої половини його навчання
у військовому інституті, а також
періоду проходження ним військової
служби на офіцерських посадах в
Збройних Силах України.

Проте, судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
здійснивши касаційний перегляд справи,
вважає за необхідне вказати таке.

30.07.2010р. набрав чинності Закон України
"Про судоустрій і статус суддів" від
07.07.2010р. №2453-VI.

Відповідно до п.11 Перехідних положень
вказаного Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» судді,
призначені чи обрані на посаду до
набрання чинності цим Законом,
зберігають визначення стажу роботи на
посаді судді відповідно до
законодавства, що діяло на день
набрання чинності цим Законом.

Так, ч.4 ст.43 Закону України «Про статус
суддів» визначала, що до стажу роботи,
що дає право на відставку судді та
отримання щомісячного довічного
грошового утримання, крім роботи на
посадах суддів судів України,
державних арбітрів, арбітрів відомчих
арбітражів України, зараховується
також час роботи на посадах суддів і
арбітрів у судах та державному і
відомчому арбітражі колишнього СРСР та
республік, що раніше входили до складу
СРСР, час роботи на посадах,
безпосередньо пов'язаних з
керівництвом та контролем за
діяльністю судів у Верховному Суді
України, в обласних судах, Київському і
Севастопольському міських судах,
Міністерстві юстиції України
підвідомчих йому органах на місцях, за
діяльністю арбітражів у Державному
арбітражі країни, Вищому арбітражному
суді України, а також на посадах
прокурорів і слідчих за умови
наявності у всіх зазначених осіб стажу
роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з п.3-1 постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» до стажу роботи, що
дає судді право на відставку та
одержання щомісячного грошового
утримання, за умови роботи на посаді
судді не менш як 10 років зараховується,
крім стажу трудової діяльності,
визначеного законом, половина строку
навчання за денною формою у вищих
юридичних навчальних закладах, на
юридичних факультетах вищих
навчальних закладів та календарний
період проходження строкової
військової служби.

При цьому, частина 4 статті 2 Закону
України "Про військовий обов'язок і
військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992р.
відносить до видів військової служби
строкову військову службу; військову
службу за контрактом осіб рядового,
сержантського і старшинського складу;
військову службу (навчання) курсантів
вищих військових навчальних закладів,
а також вищих навчальних закладів, які
мають у своєму складі військові
інститути, факультети військової
підготовки, кафедри військової
підготовки, відділення військової
підготовки (далі - вищі військові
навчальні заклади та військові
навчальні підрозділи вищих навчальних
закладів); військову службу за
контрактом осіб офіцерського складу;
військову службу за призовом осіб
офіцерського складу.

Статтею ж 25 вказаного Закону (в
редакції на час набуття позивачем
стажу роботи безпосередньо на посаді
судді 10 років) визначено, що в строк
військової служби військовослужбовцям
зараховується тривалість служби під
час навчання у вищих військових
навчальних закладах та вищих
навчальних закладах, які мають
військові навчальні підрозділи, із
розрахунку два місяці служби (навчання)
у зазначених військових навчальних
закладах за один місяць строкової
військової служби.

З огляду на наведені норми
законодавства, слід констатувати, що
суд апеляційної інстанції прийшов до
неправильного висновку щодо
протиправності незарахування позивачу
до стажу роботи, що дає право на
відставку судді та отримання
щомісячного довічного грошового
утримання, всього періоду його
навчання у військовому навчальному
закладі.

Що ж до вимог позивача про зарахування
до його стажу роботи, що дає право на
відставку судді та отримання
щомісячного довічного грошового
утримання, періоду проходження ним
військової служби в Збройних Силах
України на офіцерських посадах, то ні
Закон України «Про статус суддів», ні
постанова Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»,
які містять спеціальні норми щодо
питань визначення стажу на посаді
судді, не містять приписів, які б
передбачали можливість такого
зарахування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
помилково скасував рішення суду першої
інстанції, який відмовив в задоволенні
позовних вимог у вказаних частинах.

Одночасно, суд відзначає, що згідно з ч.6
ст.44 Закону України «Про статус суддів»
для суддів судів загальної юрисдикції
до стажу роботи, що дає право на
одержання надбавки до посадового
окладу за вислугу років, крім часу
роботи на посадах суддів,
зараховується час роботи на посадах
слідчих, прокурорських працівників, а
також інших працівників, яким законом
передбачені такі ж пільги.

Так, відповідно до Порядку обчислення
стажу державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 травня 1994 року №283 «Про порядок
обчислення стажу державної служби», та
Положення про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за вислугу років
працівникам органів виконавчої влади
та інших державних органів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.1993р. №1049 «Про
надбавки за вислугу років для
працівників органів виконавчої влади
та інших державних органів», до стажу
державної служби включається час
військової служби у Збройних Силах та
інших військових формуваннях.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної
інстанції дійшов по суті правильного
висновку про необхідність зарахування
періоду проходження позивачем
військової служби у Збройних Силах
України до стажу роботи, що дає право на
отримання доплати за вислугу років у
відповідному розмірі.

Однак, при цьому, суди, вирішуючи спір,
не встановили конкретні спірні періоди
проходження позивачем військової
служби у Збройних Силах України в
обрахунку років, місяців та днів,
зазначаючи їх лише в місяцях та роках,
до того ж, без будь-якого належного
документального підтвердження
матеріалами даної справи.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені судами першої
та апеляційної інстанції порушення
норм процесуального права не можуть
бути усунуті судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
судові рішення підлягають скасуванню,
а справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції, якому під час
її нового розгляду необхідно дослідити
вищевказані обставини і прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

За таких обставин, керуючись статтями
210, 220, 222, 223, 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29.09.2010р. та
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2011р.
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.