Справа № 756/11493/13-а (2-а/756/7/13)
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/800/20206/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало
В.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва на
постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 10 січня 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 10 січня 2014 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2014 року, адміністративний
позов задоволено. Визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва щодо
утримання з пенсії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
суми переплати в розмірі 98583,96 грн.,
нарахованої за період з 01 листопада 2000
року по 20 травня 2008 року та з 01 березня
2010 року по 28 лютого 2011 року. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом повернення
останньому грошових коштів, утриманих
з його пенсії, починаючи з серпня 2013
року.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Проте, оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають вказаним вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
досяг пенсійного віку у 2000 році. За
заявою позивача від 17 травня 2000 року
йому призначено пенсію за вислугою
років. У своїй заяві ОСОБА_4
зобов'язався своєчасно повідомляти
управління соціального захисту про
вступ на роботу, звільнення з роботи,
зміни в складі сім'ї та про зміну місця
проживання.

У червні 2013 року від Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві до відповідача надійшло
доручення щодо розгляду Комісією по
вирішенню питань, пов'язаних з
призначенням, перерахунком та виплатою
пенсій в Управлінні Пенсійного фонду
України в Оболонському районі м. Києва
питання про погашення переплати пенсії
в сумі 98583,96 грн., яка отримана ОСОБА_4 за
періоди з 01 листопада 2000 року по 20
травня 2008 року та з 01 березня 2010 року по
28 лютого 2011 року.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з довідки № 188
від 14 травня 2013 року, виданої Державним
підприємством «Українська авіаційна
транспортна компанія», позивач
працював на вказаному підприємстві на
посаді бортоператора Іл-76 за трудовими
договорами протягом наступних
періодів: з 01 грудня 2000 року по 31 травня
2001 року, з 02 липня 2001 року по 31 грудня 2001
року, з 03 січня 2002 року по 02 липня 2002
року, з 03 липня 2002 року по 02 січня 2003
року, з 08 липня 2003 року по 07 січня 2004
року.

Крім того, судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4
працював на посаді бортоператора в
Державному підприємстві Міністерства
оборони України «Українська авіаційна
транспортна компанія» з 20 січня 2004 року
по 20 травня 2008 року.

09 липня 2013 року Комісією по вирішенню
питань, пов'язаних з призначенням,
перерахунком та виплатою пенсій в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва (далі
також Комісія) вирішено за можливе
утримати переплату з пенсії ОСОБА_4 у
розмірі 98583,96 грн., яка виникла у зв'язку
з несвоєчасним повідомленням останнім
про своє працевлаштування. Результати
засідання Комісії оформлені
протоколом № 62/1 від 09 липня 2013 року.

Розпорядженням Управління Пенсійного
фонду України в Оболонському районі
м. Києва № 195601/213 від 09 липня 2013 року
вирішено утримати з ОСОБА_4 переплату
пенсії в сумі 98583,96 грн. у розмірі 20% від
пенсії щомісячно до повного погашення
боргу, про що на адресу позивача
надіслано повідомлення № 674 від 09 липня
2013 року.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, прийшов до
висновку, що позивач, після призначення
йому пенсії за вислугу років, не мав
права на її отримання в періоди його
працевлаштування на підприємствах, а
тому в порядку ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» ОСОБА_4 повинен повернути
відповідачу суми пенсії, виплачені
надміру. Однак, враховуючи те, що сума
переплати пенсії нарахована
відповідачем у тому числі за періоди,
протягом яких не підтверджено факт
працевлаштування позивача (у листопаді
2000 року та з 01 березня 2010 року по 28
лютого 2011 року), а суд позбавлений
можливості здійснити перерахунок суми
переплати пенсії ОСОБА_4, оскільки сума
переплати визначена у загальній сумі,
суди попередніх інстанцій прийшли до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» встановлено, що
звернення за призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію. При цьому
пенсії за віком і по інвалідності
призначаються незалежно від того,
припинено роботу на час звернення за
пенсією чи вона продовжується. Пенсії
за вислугу років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію.

Пенсії за вислугу років встановлюються
окремим категоріям громадян, зайнятих
на роботах, виконання яких призводить
до втрати професійної працездатності
або придатності до настання віку, що
дає право на пенсію за віком (ст. 51
Закону України «Про пенсійне
забезпечення»).

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, утримання переплати з
пенсії ОСОБА_4 відповідачем розпочато з
серпня 2013 року в сумі 1440 грн. на місяць.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Суд може запропонувати надати
додаткові докази або витребувати
додаткові докази за клопотанням осіб,
які беруть участь у справі, або з
власної ініціативи (ч. 2 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Згідно з ч. 4 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали.

Проте, суд першої інстанції,
встановивши, що сума переплати пенсії
позивача нарахована Управлінням
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва у тому
числі за періоди, протягом яких не
підтверджено факт працевлаштування
позивача (у листопаді 2000 року та з 01
березня 2010 року по 28 лютого 2011 року), не
вжив передбачених законом заходів,
необхідних для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
витребування в Управління Пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.
Києва документів про перерахунок суми
переплати пенсії ОСОБА_4, з урахуванням
зазначених вище обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначених
порушень не усунув.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами
першої та апеляційної інстанцій
допущено порушення норм
процесуального права, зокрема статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва
задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 10 січня 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: З оригіналом згідно
помічник судді
Н.В. Мостова Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк В.В. Тракало