Справа № 2а/2570/5191/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/800/12809/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
11 листопада 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області, третя особа:
Комунальне підприємство
"Бахмач-водсервіс" про визнання
протиправними пунктів вимоги,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області з позовом та подальшим
уточненням до нього про визнання
протиправними та нечинними пунктів 3, 6,
8 вимоги Контрольно-ревізійного
відділу в Бахмацькому районі від 22
вересня 2011 року № 01-18/1397
відносно позивача під час перебування
його на посаді директора КП
"Бахмач-водсервіс" в 2008 році та з січня
по березень 2009 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 лютого 2013
року, позов задоволено: визнано
протиправними пункти вимоги в частині
пункту 3 повністю, пункту 6 щодо
безпідставно наданої матеріальної
допомоги директору в липні 2008 року в
сумі 2 636 грн 78 коп. (другий раз на
рік), що призвело до зайвої сплати
внесків до державних цільових фондів
на суму 225 грн 97 коп., пункту 8 щодо
незаконно виплаченої премії керівнику
підприємства за 2008 рік всього з
нарахуваннями в сумі 3 115 грн 96 коп., за
2009 рік, всього з нарахуваннями 4 066 грн 43
коп.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Контрольно-ревізійним
відділом в Бахмацькому районі
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності КП
«Бахмач-водсервіс» за період з 01 січня
2008 року по 30 червня 2011 року.

Ревізією встановлено порушення КП
«Бахмач-водсервіс» положень п. 3 ст. 14, п.
1 ст. 51, ч. 4 ст. 57 Господарського кодексу
України, ст. 13 гл. ІІ Кодексу законів про
працю України, ст.ст. 14, 15 Закону України
"Про оплату праці", ст. 7 Закону України
"Про колективні договори та угоди", п. 4
Постанови Кабінету Міністрів України
"Про умови і розміри оплати праці
керівників підприємств, заснованих на
державній, комунальній власності, та
об'єднань державних підприємств" від 19
травня 1999 року № 859.

Результати ревізії оформлені актом №
01/25/12 від 05 вересня 2011 року.

Листом від 22 вересня 2011 року № 01-18/1397
КРВ в Бахмацькому районі Чернігівської
області направило КП "Бахмач-водсервіс"
вимогу щодо усунення виявлених
ревізією порушень, в тому числі,
викладених у пунктах 3, 6, 8, які
стосуються позивача.

КП "Бахмач-водсервіс" листом звернулось
до позивача з проханням в
добровільному порядку внести в касу
підприємства кошти в розмірі 12 445 грн. 15
коп з метою усунення виявлених
порушень, вчинених позивачем протягом
періоду його перебування на посаді
директора підприємства,

Не погоджуючись з вищевказаними
пунктами вимоги КРУ, позивач звернувся
до адміністративного суду.

Суди обох інстанцій дійшли висновку
про обґрунтованість позову, оскільки
визнали недоведеними факти порушень
вимог чинного законодавства, зазначені
у спірних пунктах вимоги.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів та вважає за
необхідне зазначити таке.

Відповідно до частин першої і другої
статті 2 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу" (в
редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до частини п'ятої статті 2
Закону України Закону України "Про
державну контрольно-ревізійну службу в
України" порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до пункту 46 Порядку якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із пунктом 49 Порядку у разі коли
діями чи бездіяльністю працівників
об'єкта контролю державі або
підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, орган служби
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному
підприємству завдано шкоду, управління
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Крім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши пункти 3, 6, 8 вимоги,
пред'явленої КП "Бахмач-водсервіс",
колегія суддів прийшла до висновку, що
вони прийняті з порушенням вимог
законодавства.

Так, зміст пред'явлених вимог вказує на
те, що відповідач зобов'язує КП
"Бахмач-водсервіс" провести з
одержувачами безповоротної фінансової
допомоги, зайво виплаченої
матеріальної допомоги та зайво
виплаченої премії роботу щодо
повернення вказаних коштів на рахунок
підприємства.

Між тим, відповідач не вказує на те,
якою нормою закону (підзаконного акту)
передбачено відновлення порушених
вимог законодавства саме в такий
спосіб, та не зазначає конкретні дії,
вчинення яких є обов'язковим для
підконтрольного суб'єкту і яке
безумовно призведе до усунення
виявлених порушень.

Крім того, всупереч вищенаведеним
приписам п. 3 вимоги відповідача не
відповідає критерію визначеності,
оскільки не містить вичерпної вказівки
позивачу щодо конкретної дії, вчинення
якої призведе до усунення виявлених
порушень, натомість передбачає
альтернативні шляхи відшкодування
коштів, в тому числі шляхом їх
стягнення з осіб, винних у порушеннях в
порядку статей 130-136 КЗпП України. Однак
відповідач ані в акті, ані у вимозі не
зазначає осіб, вина у вчиненні
порушення яких встановлена під час
ревізії.

Разом з цим, відповідно до статей 133, 134
КЗпП України у відповідності з
законодавством обмежену матеріальну
відповідальність несуть: працівники -
за зіпсуття або знищення через
недбалість матеріалів,
напівфабрикатів, виробів (продукції), в
тому числі при їх виготовленні, - у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але
не більше свого середнього місячного
заробітку. В такому ж розмірі
працівники несуть матеріальну
відповідальність за зіпсуття або
знищення через недбалість
інструментів, вимірювальних приладів,
спеціального одягу та інших предметів,
виданих підприємством, установою,
організацією працівникові в
користування; керівники підприємств,
установ, організацій та їх заступники,
а також керівники структурних
підрозділів на підприємствах, в
установах, організаціях та їх
заступники - у розмірі заподіяної з їх
вини шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку, якщо
шкоду підприємству, установі,
організації заподіяно зайвими
грошовими виплатами, неправильною
постановкою обліку і зберігання
матеріальних, грошових чи культурних
цінностей, невжиттям необхідних
заходів до запобігання простоям,
випускові недоброякісної продукції,
розкраданню, знищенню і зіпсуттю
матеріальних, грошових чи культурних
цінностей.

Відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли: 1) між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135 1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей; 2) майно
та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами; 3) шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку; 4) шкоди завдано працівником,
який був у нетверезому стані; 5) шкоди
завдано недостачею, умисним знищенням
або умисним зіпсуттям матеріалів,
напівфабрикатів, виробів (продукції), в
тому числі при їх виготовленні, а також
інструментів, вимірювальних приладів,
спеціального одягу та інших предметів,
виданих підприємством, установою,
організацією працівникові в
користування; 6) відповідно до
законодавства на працівника покладено
повну матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не
при виконанні трудових обов'язків; 8)
службова особа винна в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу; 9) керівник
підприємства, установи, організації
всіх форм власності, винний у
несвоєчасній виплаті заробітної плати
понад один місяць, що призвело до
виплати компенсацій за порушення
строків її виплати, і за умови, що
Державний бюджет України та місцеві
бюджети, юридичні особи державної
форми власності не мають
заборгованості перед цим
підприємством.

Аналіз вказаних норм не дає підстави
для висновку про можливість їх
застосування до спірних відносин.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувані
пункти вимоги не узгоджується з
приписами законодавства України як за
своїм змістом, так і за формою
викладення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області
відхилити, постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 11
листопада 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: