Справа № 826/3123/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/800/47604/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.05.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.09.2013

у справі № 826/3123/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зелмер Україна"

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби

про скасування податкової вимоги №71
від 07.02.2013 та рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.05.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.09.2013,
задоволено адміністративний позов:
скасовано податкову вимогу від 07.02.2013
№71 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 20.03.2013 №2993/10/19-1-03.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
сформовано та вручено ТОВ «Зелмер
Україна» податкову вимогу від 07.02.2013 №
71, якою визначено суму податкового
боргу за узгодженими грошовими
зобов'язаннями у розмірі 328052,10 грн., в
тому числі авансовий внесок з податку
на прибуток - 326981,00 грн. та штрафні
санкції - 1071,10 грн. за порушення
законодавства у сфері касової
дисципліни згідно податкового
повідомлення-рішення від 14.12.2012 №
. Пізніше відповідачем винесено
рішення про опис майна у податкову
заставу від 20.03.2013 № 29931019-1-03.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до вимог п.59.1 ст. 59
Податкового кодексу України, у разі,
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Згідно з вимогами п. 54.1 ст. 54 ПК України,
крім випадків, передбачених податковим
законодавством (нарахування
податкового зобов'язання податковим
органом), платник податків самостійно
обчислює суму податкового та/або
грошового зобов'язання та/або пені, яку
зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

З аналізу п. 54.1 ст. 54 та п. 59.1 ст. 59 ПК
України вбачається, що у податкового
органу виникає право надіслання
податкової вимоги у разі несплати
платником податку суми грошового
зобов'язання, визначеної ним у
податковій декларації або уточнюючому
розрахунку, в установлені строки.

Як було вірно встановлено судами,
позивачем 26.12.2012 сплачено податкові
зобов'язання в сумі 1071,10 грн. у вигляді
штрафних санкцій згідно податкового
повідомлення-рішення від 14.12.2012 №
, що підтверджується наявним в
матеріалах справи платіжним
дорученням від 26.12.2013 № 2987, у зв'язку з
чим формування відповідачем спірної
податкової вимоги в частині
нарахування штрафних санкцій в сумі
1071,10 грн. є неправомірним.

Крім того, відповідно до норм Порядку
направлення органами державної
податкової служби податкових вимог
платникам податків (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.10.2012 N 1113), визначено вичерпний
перелік підстав для формування
податкових вимог (п.2.2.). Разом з тим,
наявність вказаних умов для формування
податкової вимоги відносно позивача
податковою службою суду належними
доказами суду не доведено.

Слід зазначити, що сума авансового
платежу з податку на прибуток,
зазначена в оскаржуваній податковій
вимозі, не була узгоджена у
встановленому законом порядку, що
також, є підставою для скасування
вимоги.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу
України, платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до п. 2
підрозділу 4 Перехідних Положень
Податкового кодексу України, платники
податку на прибуток підприємств, які
починаючи з 2013 року подають річну
податкову декларацію відповідно до
пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу,
сплачують у січні - лютому 2013 року
авансовий внесок з цього податку у
розмірі 1/9 податку на прибуток,
нарахованого у податковій звітності за
дев'ять місяців 2012 року, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Як вбачається з декларації податку на
прибуток позивача, за три квартали 2012
року показник графи 11 становить 3829637,00
грн., який потрібно поділити на дев'ять,
що становить 425515,00 грн. і є сумою
податку для сплати за місяць січень,
лютий 2013 року в силу положень абзацу 2.
п.2. підрозділу 4 ПКУ. Позивачем сплачено
за січень 2013 року 425516,00 грн. авансового
платежу з податку на прибуток
підприємства, що підтверджується
платіжним доручення № 3069 від 17.01.2013 та
відомостями зворотного боку облікової
карти платника податків.

За наведених обставин, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку, з яким погоджується колегія
суддів касаційної інстанції, щодо
обґрунтованості заявлених позивачем
вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
належним чином з'ясовані обставини
справи та дано їм відповідну правову
оцінку. Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
рішень судів попередніх інстанцій не
встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.05.2013 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.09.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль