Справа № 826/6309/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/6309/13-а
Головуючий у 1- й інстанції Скочок Т.О.
Суддя - доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В.,
Ісаєнко Ю.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження заяву Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб про роз'яснення
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
по справі за апеляційною скаргою
Непідприємницького товариства
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» на постанову Окружного
адміністративного суду від 06.08.2013 року
у справі за його позовом до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» Соловйової
Наталії Анатоліївни про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Непідприємницьке товариство
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
«ВСІ» звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб, Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» Соловйової Наталії
Анатоліївни про визнання протиправною
бездіяльності щодо неповернення
пенсійних активів у розмірі 2310351,45 грн.,
розміщених у ПАТ «Банк «Таврика»
згідно договору банківського вкладу
від 29.07.2010 року №698 та зобов'язання
повернути вказані пенсійні активи.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.08.2013 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Непідприємницьке
товариство «Відкритий недержавний
пенсійний фонд «ВСІ» подало апеляційну
скаргу, в якій просило апеляційний суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нову про
задоволення позову в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 у
справі апеляційну скаргу задоволено
частково: визнано протиправною
бездіяльність Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб щодо
неповернення пенсійних активів у
розмірі 2310351 (два мільйони триста
десять тисяч триста п'ятдесят одна) грн.
45 коп., розміщених у публічному
акціонерному товаристві «Банк
«Таврика» згідно договору
банківського вкладу від 29.07.2010 року №
698; зобов'язано Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб повернути
Непідприємницькому товариству
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2310351 (два
мільйони триста десять тисяч триста
п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщених у
публічному акціонерному товаристві
«Банк «Таврика» згідно договору
банківського вкладу від 29.07.2010 року №
698; провадження по справі в частині
позовних вимог, пред'явлених до
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» Соловйової
Наталії Анатоліївни закрито.

На вказану постанову
апеляційного суду позивачем та
відповідачем були подані касаційні
скарги. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
23.04.2014 всі касаційні скарги були
відхилені повністю, а постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 у
справі - залишена без змін.

На адресу Київського апеляційного
адміністративного суду надійшла заява
відповідача по справі - представника
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб В. Білоуса від 12.05.2014 про
роз'яснення постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.10.2013 у справі. У вказаній заяві
відповідач зазначає, що законодавством
не передбачено порядку повернення
пенсійних активів банком, що перебуває
в стадії ліквідації, та просить
роз'яснити, за рахунок якого саме майна
(яких саме коштів) слід повертати
пенсійні активи - коштів відповідача чи
коштів іншої юридичної особи - ПАТ
«Банк «Таврика».

Виходячи з положень ч. 1 ст. 170 КАС
України, якщо судове рішення є
незрозумілим, суд, який його ухвалив, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
або державного виконавця ухвалою
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Дана норма передбачає підстави для
роз'яснення судового рішення в
судовому засіданні. Отже, роз'яснення
судового рішення є за своєю суттю одним
із способів усунення його недоліків,
але без виправлення і постановлення
додаткового рішення цим же судом.

Також роз'яснення судового рішення
зумовлено його нерозумінням особами
стосовно яких воно ухвалене, так і тими,
що будуть здійснювати його виконання.
Невизначеність судового рішення
означає, що таке рішення містить
положення, що викликають суперечки
щодо його розуміння та під час
виконання.

Крім того, роз'яснення судового рішення
зумовлено його нечіткістю за змістом,
коли воно є неясним та незрозумілим для
осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і
для тих, що будуть здійснювати його
виконання. Тобто, це стосується
випадків, коли недотримані вимоги
ясності, визначеності такого судового
рішення адміністративного суду.
Невизначеність судового рішення
означає, що таке рішення містить
положення, що викликають суперечки
щодо його розуміння та під час
виконання.

Конкретного і вичерпного переліку
критеріїв для визначення рішення
незрозумілим правова норма не містить,
а зі змісту закону вбачається, що їх має
навести особа, яка звертається із
заявою про роз'яснення судового
рішення.

Вказана стаття КАС України передбачає
можливість роз'яснення судом
ухваленого ним рішення з метою
усунення такого недоліку, як
незрозумілість судового рішення
(наприклад, можливість неоднакового
тлумачення висновків суду), що
перешкоджає його належному виконанню.

З огляду суспільної важливості
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
та з метою усунення нерозуміння
відповідачем того, за рахунок яких
коштів необхідно виконувати постанову
апеляційного суду, колегія суддів
вважає за необхідне зауважити таке.

З матеріалів справи слідує, що в
кінцевому результаті єдиним
відповідачем по справі визначено Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб.

На примусове виконання постанови суду
видано виконавчий лист, в якому єдиним
боржником зазначено лише Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб.
Оскільки у даному виконавчому
документі зазначена конкретна сума
грошових коштів, яку відповідач
зобов'язаний повернути позивачеві, то
заявлені позовні вимоги і постанова
суду мають майновий характер.

Порядок виконання судових рішень
встановлено Законом України «Про
виконавче провадження». Частиною
другою статті 8 цього закону
встановлено, що боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом. Джерела виконання судового
рішення майнового характеру визначені
статтею 52 закону.

Так, згідно із частиною другою статті 52
Закону України «Про виконавче
провадження» стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. Разом з тим,
згідно із частиною п'ятою названої
статті у разі відсутності у боржника
коштів та інших цінностей, достатніх
для задоволення вимог стягувача,
стягнення звертається також на належне
боржнику інше майно, за винятком майна,
на яке згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно до частини четвертої статті
65 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
може звернути стягнення на кошти
боржника - юридичної особи, що
знаходяться на його рахунках, а також
на рахунках, відкритих боржником -
юридичною особою через свої філії,
представництва та інші відокремлені
підрозділи.

Згідно із частиною шостою статті 52
Закону України «Про виконавче
провадження» стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

Перелік майна, на яке не може бути
звернено стягнення, наведено у додатку
до Закону України «Про виконавче
провадження», який не містить вказівок
на неможливість використання
відповідачем його майна для виконання
судових рішень.

Посилання заявника на можливість
виконання постанови суду за рахунок
майна ПАТ «Банк «Таврика» судова
колегія розцінює критично, оскільки
вказана юридична особа не залучалась
до участі у справі, і не є відповідачем,
а , отже, і боржником по справі. Крім
того, відповідач в своїй заяві прямо
вказує, що законодавством не
передбачено порядку повернення
пенсійних активів банком, який
перебуває в стадії ліквідації.

Посилання відповідача на приписи
статті 20 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» не
свідчать про неможливість
використання майна відповідача для
виконання судового рішення з огляду на
наступне.

Вищим адміністративним судом України в
ухвалі від 23.04.2014 по даній справі
встановлено: «… з урахуванням того
факту, що договір банківського вкладу
№ 698 від 29.07.2010 припинено 04.12.2012 року,
відповідачем натомість мали бути
застосовані приписи пп. 1 ч. 6 ст. 36 цього
ж закону, згідно яких обмеження,
встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується
Фондом».

Відповідно до пп. 1 ч. 2 ст. 20 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», кошти Фонду не
включаються до Державного бюджету
України, не підлягають вилученню і
можуть використовуватися Фондом
виключно для, зокрема, виплати
гарантованої суми відшкодування
вкладникам коштів за вкладами
відповідно до цього Закону.

Пунктом 1 рішення Адміністративної
ради Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 21.08.2012 № 27 «Про
збільшення розміру відшкодування
коштів за вкладами», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29.08.2012 за
№ 1452/21764, збільшено розмір
відшкодування коштів за вкладами,
включаючи відсотки, за рахунок коштів
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб до 200 000 грн.

Аналіз наявного в справі реєстру
фізичних осіб-учасники позивача (т. 2,
а.с. 119-171) свідчить, що сума належного
будь-якій одній фізичній особі вкладу
не перевищує вказаний розмір.

Відповідач не зазначив в заяві і не
довів суду належними доказами те, що
кошти, стягнуті з нього постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 у
справі, за своїм статусом входять до
переліку коштів (ч. 4 ст. 26 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб»), які не
відшкодовуються Фондом.

Крім того, роблячи в своїй заяві
висновок про те, що активи повертаються
поза межами встановленої
законодавством черговості задоволення
вимог до банку за рахунок коштів/майна
банку, відповідач фактично намагається
в непередбачений законом спосіб
переглянути постанову апеляційного
суду від 16.10.2013 року, яка вже набрала
законної сили.

З огляду наведеного колегія суддів
відхиляє вказані в поданій заяві
доводи відповідача щодо неможливості
виконання постанови суду за рахунок
коштів відповідача.

Додатково колегія суддів зауважує, що
відповідно до частини першої статті 26
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
Фонд гарантує кожному вкладнику банку
відшкодування коштів за його вкладом.
Фонд відшкодовує кошти в розмірі
вкладу, включаючи відсотки, нараховані
на день прийняття рішення Національним
банком України про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних та
початку процедури виведення Фондом
банку з ринку, але не більше суми
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами, встановленого на
дату прийняття такого рішення,
незалежно від кількості вкладів в
одному банку. Сума граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами не
може бути меншою 200000 гривень.
Адміністративна рада Фонду не має
права приймати рішення про зменшення
граничної суми відшкодування коштів за
вкладами.

Відповідно до частини другої статті 26
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
вкладник набуває право на одержання
гарантованої суми відшкодування
коштів за вкладами за рахунок коштів
Фонду в межах граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами після
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку. Аналогічне положення
встановлене пунктом восьмим розділу
першого Положення про порядок
відшкодування Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб коштів за
вкладами, затвердженим Рішенням
виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
09.08.2012 № 14, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за
№1548/21860.

Згідно із частиною першою статті 29
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
Фонд набуває право кредитора банку на
всю суму, що підлягає відшкодуванню
вкладникам такого банку відповідно до
цього Закону на момент ухвалення
рішення про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних та
переведення банку до Фонду для
здійснення тимчасової адміністрації.

Керуючись ст. ст. 165, 170 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву відповідача про роз'яснення
судового рішення задовольнити
частково.

Роз'яснити, що виконання постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
по справі №826/6309/13-а в частині
зобов'язання Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб повернути
Непідприємницькому товариству
«Відкритий недержавний пенсійний фонд
ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2310351 (два
мільйони триста десять тисяч триста
п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщені у
публічному акціонерному товаристві
«Банк «Таврика» згідно договору
банківського вкладу від 29.07.2010 року №
698, має виконуватись Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб за
рахунок коштів, джерела яких
визначаються статтею 52 Закону України
«Про виконавче провадження» та у
відповідності до вимог статей 57, 65, 66
Закону України «Про виконавче
провадження».

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Ісаєнко Ю.А.