Справа № 2-а-3842/09/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Київ К/9991/87625/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Ланченко Л.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 листопада
2011 року

у справі № 2а-3842/09/1470

за позовом Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва

до ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

Державного реєстратора виконавчого
комітету Миколаївської міської ради

про визнання недійсними установчих
документів, визнання недійсним
реєстрації в якості платника податку
на додану вартість, визнання
недійсними всіх первинних та
бухгалтерських документів, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Центральному районі м. Миколаєва (далі -
ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва;
позивач) звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3; відповідач-1),
ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4; відповідач-2),
ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5; відповідач-3),
ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6; відпвідач-4),
ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7; відповідач-5) та
Державного реєстратора виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
(далі - Державний реєстратор;
відповідач-6), в якому просила визнати
недійсними установчі документи
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олмарк» з дати
реєстрації (26 травня 2004 року),
Свідоцтво про державну реєстрацію
вказаного товариства, реєстрацію ТОВ
«Олмарк» в якості платника податку на
додану вартість та його Свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість з 26 травня 2004 року, а також всі
первинні та бухгалтерські документи
ТОВ «Олмарк» з моменту їх видачі.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2009
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 листопада 2011 року
апеляційну скаргу ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва задоволено
частково. Скасовано постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2009
року та прийнято нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
в частині скасування Свідоцтва про
державну реєстрацію ТОВ «Олмарк»
відмовлено. Закрито провадження у
справі в частині позовних вимог про
визнання недійсними установчих
документів ТОВ «Олмарк», визнання
недійсними всіх первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку
ТОВ «Олмарк», анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
ТОВ «Олмарк» та визнання недійсним
його Свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, позивач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права ставиться питання
про скасування постанови Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 листопада 2011 року та прийняття
нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті
3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 17 статті 11 Закону України від 04
грудня 1990 року № 509-XII «Про державну
податкову службу в Україні» (в
редакції, чинній на час звернення ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва з
позовною заявою; далі - Закон № 509-XII)
передбачено, що органи державної
податкової служби мають право
звертатися у передбачених законом
випадках до судових органів із заявою
(позовною заявою) про скасування
державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності.

Вказане повноваження з урахуванням
вимог Закону України від 15 травня
2003 року № 755-IV «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» (в редакції, чинній
на час звернення ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва з
позовною заявою; далі - Закон № 755-IV),
який є спеціальним законом з питань
державної реєстрації та припинення
суб'єктів підприємницької діяльності,
слід розуміти як повноваження на
звернення до адміністративного суду з
позовом про припинення юридичної особи
або підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

При цьому згідно із статтею 2 Закону №
509-XII завданнями органів державної
податкової служби є: здійснення
контролю за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством;
внесення у встановленому порядку
пропозицій щодо вдосконалення
податкового законодавства; прийняття у
випадках, передбачених законом,
нормативно-правових актів і методичних
рекомендацій з питань оподаткування;
формування та ведення Державного
реєстру фізичних осіб-платників
податків та інших обов'язкових
платежів та Єдиного банку даних про
платників податків-юридичних осіб;
роз'яснення законодавства з питань
оподаткування серед платників
податків; запобігання злочинам та
іншим правопорушенням, віднесеним
законом до компетенції податкової
міліції, їх розкриття, припинення,
розслідування та провадження у справах
про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 статті 38 Закону № 755-IV
передбачено, що підставою для
постановлення судового рішення щодо
припинення юридичної особи, що не
пов'язано з банкрутством юридичної
особи є, зокрема, визнання недійсним
запису про проведення державної
реєстрації через порушення закону,
допущені при створенні юридичної
особи, які не можна усунути;
провадження нею діяльності, що
суперечить установчим документам, або
такої, що заборонена законом; неподання
протягом року органам державної
податкової служби податкових
декларацій, документів фінансової
звітності відповідно до закону.

Таким чином, органи державної
податкової служби мають право
звертатись до суду з позовом про
скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності
(предмет позову розширеному тлумаченню
не підлягає) виключно у випадках, прямо
передбачених законом, з метою
виконання покладених на них завдань та
функцій.

Разом з тим, належних та допустимих
доказів на підтвердження тієї
обставини, що відповідач не подає
податкові декларації, документи
фінансової звітності, або здійснює
діяльність, безпосередньо спрямовану
на ухилення від оподаткування тощо
позивачем надано не було.

При цьому суд апеляційної інстанції
обґрунтовано закрив провадження у
справі стосовно позовних вимог про
визнання недійсними установчих
документів ТОВ «Олмарк»,
визнання недійсними всіх первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку товариства,
анулювання його реєстрації як платника
податку на додану вартість та визнання
недійсним Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
ТОВ «Олмарк», адже зазначені вимоги не
можуть бути самостійними позовними
вимогами.

В силу статті 38 Закону № 755-IV установчі
документи суб'єкта господарювання,
його первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку,
Свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість підлягають
правовій оцінці лише з іншими
позовними вимогами, зокрема, у справі
про припинення юридичної особи, що не
пов'язане з банкрутством такої
юридичної особи. Тобто вказані вимоги
не є самостійними, оскільки визнання
зазначених документів недійсними
законом не вимагається. Висновок суду
про невідповідність цих документів
вимогам чинного законодавства має
міститись у мотивувальній, а не в
резолютивній частині судового рішення.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 листопада 2011 року такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва
відхилити, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Ланченко Л.В.