Справа № 821/1782/14
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 р.м. Херсон Справа №
821/1782/14 Херсонський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Варняка С.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні, відділу державної виконавчої
служби Комсомольського районного
управління юстиції м. Херсона про
захист порушених прав,

встановив:

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ним отримано виклик
державного виконавця від 28 квітня 2014
року, зі змісту якого вбачається, що
ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання вимоги про
сплату боргу по консолідованому внеску
за №1956 від 28 серпня 2013 року, яка видана
УПФ України в місті Херсоні.

Просить суд захистити його право,
визначене ст. 41 Конституції України
шляхом визнання дій Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
по передачі вимоги про сплату боргу від
28 серпня 2013 року за №1956 на примусове
виконання до відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції м.
Херсона протиправними та зобов'язати
Відділ державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції м. Херсона повернути вимогу про
сплату боргу від 28 серпня 2013 року за
№1956.

Розгляд справи просив проводити без
його участі.

Представник Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні проти позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях від 02 червня 2014
року, де зазначив, що ОСОБА_1 є платником
єдиного внеску, зареєстрований у
встановленому законом порядку як
фізична особа - підприємець в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Херсоні та зобов'язаний своєчасно та
в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок, вести облік виплат (доходу)
застрахованої особи.

Справу просив розглядати в порядку
письмового провадження, у задоволенні
позову відмовити.

Старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні до суду надав заяву
про розгляд справи в порядку
письмового провадження, щодо позовних
вимог позивача поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив такі обставини.

09.08.2013 року Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Херсоні винесено
вимогу про сплату недоїмки за №Ф - 1956
відносно ОСОБА_1.

14.10.2013 року старшим державним
виконавцем Мартиновою Т. Г. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження за вимогою №Ф -1956.

Відповідно до п. 4 ст. 4 України Закону
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 р.
№2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування.
Статтею 6 вказаного закону визначено
обов'язок платника своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок. Суми несплаченого єдиного
внеску стягуються у порядку,
встановленому ст. 25 цього Закону, на
виконання якої була надіслана
оскаржувана вимога.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI
передбачено, орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону № 2464-VI
вимога органу доходів і зборів про
сплату недоїмки або рішення суду щодо
стягнення суми недоїмки виконується
державною виконавчою службою в
порядку, встановленому законом.

Таким чином, прийнята вимога за своїм
правовим характером є виконавчим
документом, який підлягає виконанню
органами державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 6.6 Постанови "Про
затвердження Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", що була
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 27 жовтня 2010 р. за №994/18289, була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин та втратила чинність
згідно з постановою правління
Пенсійного фонду України від 21 січня 2014
року №1-1, - у разі незгоди з розрахунком
суми боргу, зазначеної у вимозі про
сплату недоїмки, платник узгоджує її з
органами Пенсійного фонду у порядку,
встановленому Пенсійним фондом
України, а у разі неузгодження вимоги
із органами Пенсійного фонду - має
право на оскарження вимоги у судовому
порядку, про оскарження вимоги до суду
платник зобов'язаний письмово
повідомити протягом десяти робочих
днів орган Пенсійного фонду, який
направив вимогу.

Таким чином, позивач був зобов'язаний
повідомити управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні про кожний
випадок оскарження вимоги. Однак, це не
було ним зроблено.

Згідно зі ст. 1 Закону "Про виконавче
провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону №606-XIV
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Стаття 25 Закону №606-XIV встановлює, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Статтею 17 Закону №606-XIV, передбачено
перелік виконавчих документів за
рішеннями, що підлягають примусовому
виконанню державною виконавчою
службою: виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; судові
накази; виконавчі написи нотаріусів;
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Так, згідно п. 8 ч. 2 вказаної статті,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Дослідивши вимогу, суд встановив, що
даний виконавчий документ видано на
підставі Закону України "Про виконавче
провадження", а тому правомірно був
прийнятий до виконання Відділом
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні.

Крім того, суд вважає, що вимога №Ф-1956 є
виконавчим документом, який відповідає
всім установленим законодавством
вимогам, які пред'являються до
виконавчого документа, і в результаті
відповідач був зобов'язаний прийняти
цю вимогу та відкрити за нею виконавче
провадження, а тому суд не вбачає ознак
протиправності у діях відповідача щодо
відкриття виконавчого провадження з
виконання вимоги.

Щодо вимоги позивача про повернення
без виконання вимоги, суд зазначає, що
зазначені позивачем обставини не є
підставами для повернення без
виконання виконавчого документу.

Так, пунктами 9, 11 ч.1 ст. 49 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачений вичерпний перелік
підстав, коли виконавче провадження
підлягає поверненню, а саме:

- повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

- повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

Частиною 3 статті 75 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що у
разі, якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Суд не можне прийняти до уваги вимогу
позивача про те, що суд повинен
зобов'язати відповідача повернути
вимогу №Ф-1956, оскільки ці вимоги
безпідставні.

Також суд враховує те, що позивачем не
наведено обставин, які б могли свідчити
про протиправність рішення
відповідача щодо відкриття
виконавчого провадження і не надано
відповідних доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Отже, відповідачами доведено
правомірність своїх дій щодо
оскаржуваних правовідносин.

Перевіривши рішення відповідача,
відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 122, 158-163 КАС України,
суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення.

В разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України,
а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя
Варняк С.О.

кат. 10.1