Справа № 826/2430/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/2430/14 (7 т.+ 6 т. додатків)
Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Едіпресс Україна»
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Едіпресс
Україна» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві провизнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 березня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи,У період з
10.12.2013 р. по 25.01.2014 р. на підставі
направлень від 10.12.2013 №1066/26-55-22-01,
№1256/26-55-22-01, №209/26-55-17-02, №1260/26-55-22-06,
№1279/26-55-22-03 та від 20.12.2013 №1337/26-55-22-01,
№1336/26-55-22-01, повідомлення від 28.11.2013
№998/26-55-22-01 та наказу від 28.11.2013 №2567 «Про
проведення виїзної планової
документальної перевірки», згідно із
затвердженим планом перевірки,
відповідно до п.75.1 ст.75, ст.77 ПК України
ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві була проведена документальна
планова виїзна перевірка ТОВ «Едіпресс
Україна» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2011 по 30.09.2013, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 по
30.09.2013.

В результаті перевірки складений акт
«Про результати планової виїзної
документальної перевірки ТОВ
«Едіпресс Україна» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2011 по 30.09.2013, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2011
по 30.09.2013» від 31.01.2014 №98/26-55-22-01/31057188.

Наведений акт відображає наступні
порушення вимог законодавства
Позивачем, зокрема:п.44.1 ст.44, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139, абз. «г» пп.138.10.6 п.138.10 ст.138 ПК
України, що призвело до завищення
задекларованих збитків за 2011 року в
сумі 1 492 269,00 грн., за 1 кв. 2012 р. в сумі 882
344,00 грн., 1 кв. 2013 р. в сумі 2 881 564,00 грн.,
півріччя 2013 р. в сумі 5 068 626,00 грн., 9 міс.
2013 р. в сумі 5 816 877,00 грн., та заниження
податку на прибуток всього у сумі 799 164,00
грн. (у т.ч. за півріччя 2012 р. на суму 238
006,00 грн., 9 міс. 2012 р. на суму 343 999,00 грн.,
2012 р. на суму 528 407,00 грн., 9 міс. 2013 р. на
суму 270 757,00 грн.);п.160.2 ст.160, п.152.8 ст.152 ПК
України, що призвело до заниження
податку з доходу нерезидента за 2 кв. 2012
р. в сумі 5 116,00 грн.;пп. «е» 164.2.17 п.164.2
ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.2
ст.171 ПК України; п.1.2, п.3.3 наказу ДПА
України від 24.12.2010 р. за №1020 «Про
затвердження форми Податкового
розрахунку суд доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма №1ДФ) та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку»; ст.51, пп.176.2.«б» п.176.2 ст.176
ПК України, що призвело до допущення
порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки питань
щодо правильності утримання та
своєчасності перерахування податку на
доходи фізичних осіб до бюджету в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 4 049,00 грн. за період: вересень 2011 р. -
1 458,21 грн. та жовтень 2012 р. - 2 591,00 грн.

Не погодившись з таким висновком, 05.02.2014
позивачем подано заперечення на акт
перевірки, яке рішенням ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві «Про розгляд заперечення» від
12.02.2014 №5292/10/26-55-22-01-10, однак таке
заперечення залишене без задоволення,
а акт перевірки - без змін.

Відтак, враховуючи встановлені
обставини, 17.02.2014 ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
прийняті податкові
повідомлення-рішення, а саме: (за формою
«П») №1, яким Позивачу зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 5 443 810 грн; (за формою «Р»)
№1, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 798 378 грн (638 702 грн - за
основним платежем, 159 676 грн - за
штрафними санкціями).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податков огооргану та з метою їх
відновлення ТОВ «Едіпресс Україна»
звернулась за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції з надання
фізичними особами-підприємцями послуг
фактично не мали реального характеру,
виконання послуг оформлені лише
документально та не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені укладеними Договорами з
контрагентами за перевіряємий період,
не підтверджуються з урахування
реального часу здійснення операцій
наявністю господарської мети, у зв'язку
з чим, суд приходить до висновку про
відсутність сукупності умов, обставин
та підстав, з якими ПК України у
взаємозв'язку з положеннями Закону №996
пов'язують виникнення у ТОВ «Едіпресс
Україна» права включення спірної суми
валових витрат, що призвело до
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 9
місяців 2013 року на суму 5 443 810 грн. та
заниження податку на прибуток на
загальну суму 638 702 грн., відповідно,
підстав для скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.02.2014 №1
та №1 не встановлено, від так,
відсутні підстави для задоволення
даних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Згідно з ст. 180 Податковго кодексу
України (ПК України)платником податку
є: 1) будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, д)
з метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В результаті дослідження матеріалів
справи та наданих позивачем доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне вказати на наступне.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з
контрагентами, позивачем надано
первинні документи.

Проте, судова колегія вважає за
необхідне звернути уваги на те, що дані
документи складені у невідповідності
до Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Наказ Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року №88, а саме
2.4. згідно якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Наведені документи первинної
звітності також суперечать положенням
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» відповідно до
якої первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За таких обставин, надані позивачем
документи на підтвердження
господарських правовідносин з такими
контрагентом не є належно оформленими
первинними документами, оскільки не
відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201
ПК та частини другої ст. 9 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» вимогам щодо їх
складення і підписання повноважною
особою платника податків, тому не
можуть бути належним документальним
підтвердженням проведення
господарських операцій та підставою
для формування спірних сум валових
витрат і податкового кредиту з ПДВ.

При розгляді даної справи колегією
суддів враховано правову позицію
Верховного Суду України, яка викладена:
в постанові від 21.01.2011 у справі за
позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому
районі м. Луганська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, а саме,
неналежним чином оформлена (підписана
не уповноваженою особою) податкова
накладна не може бути підставою для
нарахування податкового кредиту за
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданої послуги; та в
постанові від 05.03.2012 по справі №21-421а11,
згідно з якою складені і підписані
неповноважними особами податкові
накладні не можуть вважатися належно
оформленими звітними документами, які
посвідчують факт придбання товарів,
робіт чи послуг, а тому віднесення
відображених у них сум ПДВ до
податкового кредиту є безпідставним.

Хоча фактичні обставини справи №21-421а11,
яка переглядалася Верховним Судом
України, стосувалися лише правильності
оформлення податкових накладних, на
підставі яких сформовано спірний
податковий кредит з ПДВ, однак суд
вважає, що з метою однакового
застосування законодавства
застосований Верховним Судом України
підхід є цілком прийнятним. Для
з'ясування правильності оформлення й
інших первинних бухгалтерських
документів, для яких частина друга ст. 9
Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлює
відповідні обов'язкові вимоги, у т.ч.
щодо їх складення та підписання
відповідними уповноваженими особами.

Відповідно до частини першої ст. 244-2 КАС
України, суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

Окрім встановлених судом, допущених
позивачем порушень при оформленні
первинної документації, судова колегія
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з наданих податкових
декларацій, у ряд.06.6 (від'ємне значення
об'єкта оподаткування попереднього
звітного періоду (від'ємне)), Позивачем
відображено показники за 2012 р. в сумі 2
454 904 грн. та за 9 місяців 2013 року в сумі 2
454 904 грн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

За висновками Відповідача, що також
підтверджується поясненнями свідка
ОСОБА_2, ТОВ «Едіпресс Україна»
безпідставно віднесено суми валових
витрат до складу собівартості
виробництва (3 637 370 грн), до складу
адміністративних витрат (351 051 грн) та до
складу витрат на збут (49 349 134 грн),
пов'язаних із придбанням від
вищевказаних контрагентів послуг,
мотивуючи тим, що під час проведення
перевірки були відсутні первинні
документи, які б дали змогу з'ясувати
зміст та обсяг господарської операції.

На підтвердження укладеного з ФОП
ОСОБА_3 договору №2598LD, позивачем
надані, звіти за період жовтень -
грудень 2012 року та січень - вересень 2013
року.

Проте, зазначений у звітах час початку
надання послуг (час отримання тиражів
Журналів на розвозку) документально не
підтверджений та викликає сумнів щодо
дійсності факту надання відповідних
послуг.

Також, позивачем не були надані
передбачені Договором №2598LD заявки,
відповідно до яких мали надаватись ФОП
ОСОБА_3 послуги транспортування. При
цьому, як встановлено судом першої
інстанції, за словами свідка ОСОБА_3
відповідні заявки отримувались та по
завершенню транспортування здавались
ним особисто до ТОВ «Едіпресс Україна».

Необхідність таких заявок полягає в
тому, що відповідно до п.1.3 Договору
саме заявки мають містити назву
Замовника, зміст послуг, строки, місце
та інші особливості надання послуг.
Таким чином, оскільки необхідні та
передбачені Договором заявки в
матеріалах справи відсутні, неможливо
встановити факт з якого саме часу
Виконавець приступав до надання таких
послуг (виконання замовлень), що також
не спростовується поясненнями свідка
ОСОБА_3

Разом з тим, Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджені наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997 р. (надалі - Правила №363)
визначають права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників.

Пунктом 3.8 р.3 Правил №363 передбачено, що
заявка подається Перевізнику у строк,
визначений Договором. За погодженням
із Перевізником Замовник може передати
заявку на перевезення вантажів
телефонограмою, телетайпом,
телеграфом, телексом, іншим фіксованим
шляхом. У цьому випадку в такій заявці
мають бути необхідні відомості, які
характеризують найменування та
кількість вантажу, адреси вантаження
та розвантаження, відстані перевезення
та рід упаковки.

В р.1 Правил №363 передбачено, що
замовлення на перевезення вантажів -
документ, який подає вантажовідправник
перевізникові на доставляння
обумовленої партії вантажів в
узгоджені терміни.

Пунктом 8.25 Правил №363 передбачено, що
час прибуття автомобіля для
завантаження встановлюється у пункті
вантаження з моменту проставляння в
товарно-транспортній накладній
відмітки про фактичний час прибуття
автомобіля для завантаження, а час
прибуття автомобіля для розвантаження
- з моменту пред'явлення водієм
товарно-транспортної накладної в
пункті розвантаження.

В п.11.1 р.11 Правил №363 основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Відповідно до п.11.4 та п.11.5 р.11 Правил №363
оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

В п.11.6, п.11.7 та п.11.8 р.11 Правил №363
передбачено, що після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику. У тих випадках, коли в
товарно-транспортній накладній немає
можливості перерахувати всі
найменування вантажу, підготовленого
для перевезення, до такої накладної
Замовник додає документ довільної
форми з обов'язковим зазначенням
відомостей про вантаж (графи 1-10
товарно-транспортної накладної).

Разом з тим, п.11.6 р.11 Правил №363
передбачено, що час прибуття (вибуття)
автомобіля для завантаження і
розвантаження Замовник зобов'язаний
зазначати відповідно до п.8.25 і п.8.26 цих
Правил, зокрема: час прибуття
автомобіля для завантаження
встановлюється з моменту, коли водій
подав подорожній лист в пункті
вантаження, а час прибуття автомобіля
для розвантаження - з моменту
пред'явлення водієм
товарно-транспортної накладної в
пункті розвантаження; вантаження і
розвантаження вважаються закінченими
після вручення водієві належним чином
оформлених товарно-транспортних
накладних на навантажений або
вивантажений вантаж.

Також, судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
безпідставності наданих позивачем
наказів в якості доказів надання
послуг з рекламування продукції,
вивчення рекламного ринку та
розроблення рекламних текстів
(плакатів, проспектів) ФОП ОСОБА_4,
оскільки дата підписання наказу №8-05/11
від 29.09.2011 р. та період проведення ТОВ
«Едіпресс Україна» акції «Любимая Дача
Передплата 2012» (з 01.10.2011 р. по 20.12.2011 р)
передують даті укладення самого
Договору №2606LD від 05.01.2012 р.

Також, не приймаються судом до уваги й
інші накази, оскільки відсутні докази
щодо прийняття участі ФОП ОСОБА_4 у
виставках («Київський міжнародний
меблевий форум», «Kiev Build» та інших),
проведення нею продажу видань Позивача
на відповідних заходах. При цьому, в
матеріалах справи відсутні докази
надання послуг вказаним контрагентом у
період з квітня 2012 р. по вересень 2013 р.,
що також не підтвердилось поясненнями
свідка ОСОБА_4

В матеріалах також, справи відсутні
відповідні докази представництва ТОВ
«Едіпресс Україна» в судових та інших
органах ФОП ОСОБА_6, підготовки нею
юридичних документів (договорів,
положень, протоколів, посадових
інструкцій), При цьому, відповідні
висновки суду не спростовують надані
представниками Позивача копії
позовних заяв за підписом ОСОБА_6 як
представника ТОВ «Едіпресс Україна» та
копії витягів із юридичних
консультацій, оскільки такі докази не є
результатом надання послуг в повному
обсязі, що встановлено в додатках до
Договору №3303LD від 17.01.2013 р. Також суд
звертає увагу, що на копіях наданих
позовних заяв зазначені вих. дати
починаючи з жовтня 2013 р., що не припадає
до формування валових витрат у
спірному податковому періоді.

На підтвердження використання
отриманих від інших контрагентів
послуг у своїй господарській
діяльності представниками позивача
надані примірники Журналів та звіти,
проте, такі докази не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки не містять
відповідної конкретної деталізації
наданих послуг та їх вартість, які б
давали змогу суду встановити наявність
зв'язку між фактом отримання ТОВ
«Едіпресс Україна» таких послуг від
відповідного контрагента з
відповідним понесенням витрат за
придбання таких послуг та
господарською діяльністю Позивача.
Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які замовлення від ТОВ «Едіпресс
Україна» на виконання встановлених п.1.4
укладених Договорів вимог, де
зазначено, що всі надані ТОВ «Едіпресс
Україна» (Замовник) Виконавцям послуги
створені Виконавцями на замовлення
Замовника.

Водночас, посилання позивача на надані
суду Журнали як на факт наданих послуг
(вивчення рекламного ринку та
розроблення рекламних текстів
(плакатів, проспектів), організації
роботи з рекламування продукції та
послуг з метою їх поширення на ринку
збуту, планування та координації робіт
з проведення рекламних компаній)
колегією суддів не приймаються до
уваги, оскільки один примірник
будь-якого з Журналів не містить в собі
повного перелік встановлених
договорами послуг за весь звітний
період. При цьому, суд акцентує увагу,
що дата (05.02.2013) видавництва примірника
Журналу «Viva!» №3 із розміщенням в ньому
реклами, за твердженнями Позивача, ФОП
ОСОБА_7, передує даті укладення самого
Договору №3395LD від 06.02.2013 р. з цим
контрагентом.

Безпідставними також є надані ТОВ
«Едіпресс Україна» звіти деталізації
отриманих від контрагентів послуг
залучення рекламодавців,адже відсутні
відповідні докази самого факту
залучення фізичними
особами-підприємцями відповідних
рекламодавців та публікації їх реклами
в Журналах Позивача. Крім того,
Позивачем не надано доказів отримання
послуг з редагування текстових
матеріалів, корекції та розроблення
макетів Журналів, надання фото та відео
послуг тощо.

Також, не підтверджують надані Журнали
факту реальності господарських
операцій й з іншими фізичними
особами-підприємцями відповідно до
укладених з ТОВ «Едіпресс Україна»
Договорами тому, що з Журналів не
вбачається повного змісту наданих
контрагентами послуг, що визначено у
переліку послуг кожного із додатків до
укладених Договорів.

Слід зазначити, що витребувані судом
першої інстанції первинні документи
надано не було і до суду апеляційної
інстанції, зокрема: докази
використання отриманих послуг у
господарській діяльності позивача;
відповідні до укладених договорів
надані від Виконавців переліки
необхідної інформації; перелік
Інтернет-сайтів із зазначення
розміщеної Виконавцями на них
інформації; узгоджені за кожним із
Договорів між сторонами переліки
послуг, що були фактично надані
контрагентами; проекти художніх та
технічних видань (ілюстрацій ні та
редакційні матеріали); докази ведення
оперативного обліку процесу виконання
графіків підготовки та проходження
матеріалів; докази надання фото послуг
згідно замовлень; рекламні плакати,
проспекти, буклети, каталоги; технічні
завдання Позивача; звітність
Виконавців по ілюстративному ряду в
розрізі номерів видань; зразки
фотографій для публікацій; докази
створення графічних банерів, листівок,
графічного оформлення претензій
відділу замовника; списки знайдених
контрагентами художників та
фотографів, з відповідними доказами
укладення з ними договорів; докази
одержання Виконавцями та передачі
Замовнику всіх необхідних дозволів,
ліцензій; інформацію з документальним
підтвердженням наданих послуг з
експедиції вантажів, організації
перевезень автомобільним транспортом,
приймання та відправлення партій
товарів, транспортного оброблення
вантажів, тощо; інші належним чином
завірені документи (або письмові
пояснення), що посвідчують мету
здійснення такої операції та зв'язок
між фактом придбання товарів і
господарською діяльністю платника
податку.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Більше того, сама
собою наявність або відсутність
окремих документів, а також помилки у
їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Водночас
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Враховуючи викладене, суд погоджується
з доводами відповідача про допущені
позивачем порушення норм Податкового
Кодексу України, при здійсненні
операцій з його контрагентами, в
період, що перевірявся.

Констатація позивачем того, що платник
податків не може нести
відповідальність за порушення
податкової дисципліни його
контрагентами, загалом є вірною, але в
даному випадку ця теза не спростовує
допущені саме позивачем порушення
податкового законодавства і не може
звільняти останнього від настання
відповідних юридичних наслідків.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Едіпресс
Україна» - без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 березня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А.Твердохліб

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.