Справа № 817/890/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/890/14

21 травня 2014 року 09год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Майструк С.М.,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Здолбунівської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до відповідача про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень № від 17.03.2014
року, № від 17.03.2014 року, № від
17.03.2014 року. На обґрунтування позовних
вимог зазначив, що дані податкового
обліку в частині доходів і витрат, які
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб за 2012 рік, 2013 рік, були
сформовані платником податків на
підставі господарських операцій, що
фактично мали місце та пов'язані з
господарською діяльністю, здійснення
яких підтверджене усіма необхідними
первинними документами. У зв'язку з цим,
позивач вважає, що підстави для
збільшення платнику податків
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, а також
донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
штрафних санкцій за його не
нарахування відсутні. Крім того,
позивач вказав, що висновки
відповідача про вчинення платником
податків порушень щодо не подання
податкової звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податку, суми утриманого з них
податку є безпідставними. Просить
позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив. На обґрунтування своїх
заперечень пояснив, що під час планової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 за період
з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року було
виявлено заниження останнім сум
оподатковуваного доходу і завищення
суми витрат, які враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування
податком на доходи фізичних осіб за 2012,
2013 роки, а також не здійснення
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік, 2013 рік
та вчинення порушень,
відповідальність, за які передбачена п.
119.2 ст. 119 Податкового кодексу України .
Крім того, представник відповідача
вказав, що виявлені під час перевірки
порушення вимог податкового та іншого
законодавства знайшли своє
підтвердження усіма необхідними
доказами, тому оспорювані рішення є
правомірними. Просить в задоволенні
позову відмовити повністю.

У судове засідання 21.05.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про день, час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином, клопотань про перенесення до
суду не подавали.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
відповідача, який був належним чином
повідомлений, не перешкоджає розгляду
адміністративного позову та прийняття
судового рішення.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення сторін, дослідивши
подані суду письмові докази, суд
вважає, що позов належить до
задоволення, при цьому виходить з
такого.

Судом встановлено, що в період з 12.02.2014
року по 25.02.2014 року Здолбунівською ОДПІ
ГУ Міндоходів у Рівненській області
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, а
також сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року, результати
якої оформлено актом від 28.02.2014 року
№№188/17-

За наслідками перевірки прийнято
податкові повідомлення рішення:

№ від 17.03.2014 року про збільшення
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування на
суму 3791,28 грн. в тому числі за основним
платежем 3033,02 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 758,26 грн.

№ від 17.03.2014 року про збільшення
грошового зобов'язання за платежем для
фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які
обрали спрощену систему оподаткування
та осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність на суму 7367,21 грн.
в тому числі за основним платежем 7016,39
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) у сумі 350,82 грн.

№ від 17.03.2014 року про збільшення
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи найманих працівників
на суму 510 грн. в тому числі штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 510 грн.

Щодо визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року суд зазначає наступне.

В основу прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року покладено висновки про порушення
ФОП ОСОБА_2 вимог п. 164.3 ст. 163, п. 167.1 ст. 167,
п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, ст. 177 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями) та
донарахування за результатами
перевірки суми податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в розмірі
3033,02 грн. в т.ч. за 2012 року - 2272,22 грн. (15148,16
*15%) та за 2013 р. - 760,80грн. (5072*15%).

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року
фізична особа-підприємець ФОП ОСОБА_2
перебував на загальній системі
оподаткування, обліку та звітності.

Порядок формування фізичною
особою-підприємцем, яка перебуває на
загальній системі оподаткування,
витрат для визначення об'єкту
оподаткування податком на доходів
фізичних осіб в 2012-2013 роках регулюється
Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України (в редакції, що є
чинною, починаючи з 06.08.2011 року)
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються із
витрат операційної діяльності, інших
витрат, крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку та витрати
банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 розділу III
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу
III Податкового кодексу України до
складу витрат не включаються витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, на даний час, законодавством, яке
регулює порядок формування фізичною
особою витрат, пов'язаних з
господарською діяльністю та
визначення чистого оподатковуваного
доходу від здійснення підприємницької
діяльності є стаття 177 Податкового
кодексу України, з урахуванням
положень розділу III цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до абз. 1-2 п. 44.1
ст. 44 розділу ІІ Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-ХІV, первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб, мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування даних
податкового обліку платника податків.

У декларації про доходи, одержані з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, позивачем
відображено доходи від здійснення
господарської діяльності на рівні
511465,53 грн., витрати - на рівні 472200,59 грн.

В акті перевірки від 28.02.2014 року
№188/17- територіальним органом
доходів і зборів зазначено, що на
підставі первинних документів, які
досліджувались у ході її проведення,
підтверджено доходи на суму 513033,10 грн.,
витрати на суму 458620 грн. Відповідачем
встановлено заниження загального
оподатковуваного доходу на суму 1567,57
грн. та не прийнято до складу валових
витрат позивача за 2012 рік витрат у сумі
13580,59 грн., як такі, що неоплачені за
операціями з оренди динамічних
установок за укладеним договором від
20.02.2012 року з ФОП ОСОБА_3

Представником позивача в судове
засідання надано розшифровку валових
доходів та витрат за вказаний період та
первинні документи на підтвердження їх
здійснення.

Судом встановлено, що розбіжність у
визначенні виручки від реалізації
товарів, робіт, послуг за 2012 рік виникла
за рахунок не врахування перевіркою
повернення помилково зарахованих
коштів в сумі 4200,01 грн. (меморіальний
ордер №112 від 20.03.2012 року, лист РФ ПАТ
«Укрінбанк» №162/03 від 27.03.2012 року).
Відтак, сума надходжень з ПДВ складає
611439,72 грн. (615639,73 грн. - 4200,01 грн.), а сума
виручки без ПДВ складає 509533,10 грн. (сума
виручки 611439,72 грн. - сума ПДВ 101906,62 грн.),
що відповідає записам у книзі обліку
доходів витрат.

Витрати по оренді динамічних установок
згідно договору від 20.02.2012 року,
включені до собівартості наданих
послуг в періоді (березень-грудень 2012
року) в якому визнано доходи від
наданих послуг, що підтверджено
банківською випискою Укргазбанку по
рахунку №, даними книги обліку
доходів і витрат, розшифровкою доходу і
витрат за 2012 рік в розрізі періодів та
контрагентів, належним чином
складеними первинними документами,
копії яких містяться в матеріалах
судової справи.

У декларації про доходи, одержані з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року, позивачем
відображено доходи від здійснення
господарської діяльності на рівні 147684
грн., витрати - на рівні 133575 грн.

Відповідачем не прийнято до складу
валових витрат позивача за 2013 рік
витрат у сумі 5072 грн., як такі, що
неоплачені за операціями з придбання
товарів та послуг. Натомість, позивачем
в обґрунтування позовних вимог надано
до судової справи копію книги обліку
доходів і витрат, розшифровку доходів і
витрат за 2013 рік в розрізі періодів та
контрагентів, копії первинних
документів, що документально
підтверджують отримання доходів та
понесення витрат, які сформували
собівартість реалізованих товарів,
наданих послуг.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 138.8 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, які формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім не розподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг

З системного аналізу норм,
закріплених у статтях 138, 177 Податкового
кодексу України за обставин визначених
перевіркою, слідує, що підставою для
віднесення витрат, здійснених
платником податку на придбання товарів
(послуг), до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб, є одночасне виконання
умов, а саме : 1. отримання
оподатковуваного доходу (виручки у
грошовій та не грошовій формі) за
витратами, які сформували собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг;

2. наявність документального
підтвердження витрат, які сформували
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг згідно
з приписами абз. 1-2 п. 44.1 ст. 44 розділу ІІ
Податкового кодексу України.

Таким чином, висновки відповідача щодо
неправомірності включення до валових
витрат позивачем в 2012 році витрат за
неоплачені послуги по оренді
динамічних установок на суму 13580,59 грн.
та в 2013 році на суму 5072 грн. неоплачених
придбаних товарів, наданих послугах не
відповідають вимогам законодавства, а
факт заниження оподатковуваного
доходу на суму 1567,57 грн. в 2012 році
спростовано долученими до матеріалів
судової справи доказами.

Відтак, податкове повідомлення-рішення
№ від 17.03.2014 року про № від
17.03.2014 року про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 3791,28 грн. в
тому числі за основним платежем 3033,02
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) у сумі 758,26 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню

Щодо визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року суд зазначає наступне.

В основу прийняття вказаного рішення
покладено висновки відповідача про
порушення позивачем вимог п. 2, ч. 1, ст.. 7,
ч. 11 ст.8 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI
внаслідок заниження єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування на загальну суму 7016,39 грн.,
в тому числі за 2012 рік на 5256,41 грн., за 2013
рік на 1759,98 грн., що призвело до
застосування штрафних санкцій у
розмірі, передбаченому п. 3 ч. 11 ст. 25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI та склало 350,82 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI
(надалі - Закон України №2464-VI),
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
№2464-VI, єдиний внесок для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України
№2464-VI передбачено, що єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону
України №2464-VI визначено, що орган
доходів і зборів застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції - за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Питання порядку нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування врегульовано
відповідною Інструкцію, яка
затверджена наказом Міндоходів від
09.09.2013 за № 455 (далі - Інструкція) і
передбачає прийняття територіальним
органами доходів і зборів рішень щодо
донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за результатами
документальної перевірки.

Так сума єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена
платниками у строки, визначені
відповідно до Закону підпунктом 6
пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2,
підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2
пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції,
обчислена органами доходів і зборів у
випадках, передбачених Законом, є
недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Згідно п. 6.3 Інструкції органи доходів і
зборів надсилають платникам вимогу про
сплату недоїмки в таких випадках: якщо
дані документальних перевірок
результатів діяльності платника про
суми доходу (прибутку) фізичних осіб -
підприємців чи осіб, які забезпечують
себе роботою самостійно, свідчать про
донарахування сум єдиного внеску
органами доходів і зборів у
повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті;

Вимога надсилається одночасно з актом
документальної перевірки платника
єдиного внеску або актом про суми
розбіжностей щодо сум доходу
(прибутку), заявлених у звітності до
органу доходів і зборів та
задекларованих у річній податковій
декларації фізичними особами -
підприємцями чи особами, які
забезпечують себе роботою самостійно,
або повідомленням - розрахунком на всю
суму донарахованого єдиного внеску.

На підставі п. 6.4 Інструкції
вимога про сплату боргу формується на
підставі актів документальних
перевірок, звітів платника про
нарахування єдиного внеску та
облікових даних з карток особових
рахунків платників за формою згідно з
додатком 4 до цієї Інструкції (для
платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи).

При формуванні вимоги їй
присвоюється порядковий номер, який
складається з трьох частин: 1 частина -
літера "Ю" (вимога до юридичної особи)
або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2
частина - порядковий номер, 3 частина -
літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога формується під одним
порядковим номером до повного
погашення сум боргу.

Після формування вимоги та
внесення даних до відповідного реєстру
вимога передається працівнику, на
якого покладено обов'язок з ведення
діловодства та архівного зберігання
документів, для надіслання (вручення)
її платнику. При цьому корінець вимоги
залишається у органі доходів і зборів

Пунктом 7.2 Інструкції визначено,
що рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску за формою
згідно з додатком 10 до цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для донарахування
позивачеві єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування на суму 7016,39 грн. стало
збільшення ФОП ОСОБА_2 значення чистого
оподаткованого доходу за 2012 рік на суму
15148,16 грн. та за 2013 рік на суму 1759,98 грн.,
що відображено в акті перевірки від
28.02.2014 року за №188/17-.

Враховуючи висновки суду,
зроблені під час дослідження обставин
прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року, щодо правомірності формування
позивачем доходів і витрат за 2012 рік у
сумі 15148,16 грн. та за 2012 рік у сумі 1759,98
грн. та вимог п. 6.2, 6.3, 7.2 Інструкції
податкове повідомлення-рішення №
від 17.03.2014 року за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
застосування штрафних санкцій
Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

Щодо визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення податкового
повідомлення-рішення № від 17.03.2014
року, суд виходить із такого.

В основу прийняття вказаного рішення
покладено висновки відповідача про
порушення позивачем вимог п. 51.1 ст. 51,
пп. "б" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу
України, п. 1.1, п.1.2 розділів І-ІІІ
Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
що затверджений Наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 року №1020, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 13.01.2011
року за №46/18784, яке полягало у не
поданні податкових розрахунків сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за формою 1 ДФ
за виплачені доходи ФОП ОСОБА_4, ФОП
ОСОБА_5

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), само зайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або не грошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 18 Податкового кодексу
України, податковим агентом визнається
особа, на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Пунктом 51.1 статті 51 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий агент зобов'язаний подавати
у строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку контролюючому
органу за місцем свого обліку.

Підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України
встановлено, що особи, які відповідно
до цього Кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду.

Водночас, пунктом 177.8 статті 178
Податкового кодексу України визначено,
що під час нарахування (виплати)
фізичній особі - підприємцю доходу від
здійснення нею підприємницької
діяльності, суб'єкт господарювання
та/або само зайнята особа, які
нараховують (виплачують) такий дохід,
не утримують податок на доходи у
джерела виплати, якщо фізичною особою -
підприємцем, яка отримує такий дохід,
надано копію документу, що підтверджує
її державну реєстрацію відповідно до
закону як суб'єкта підприємницької
діяльності. Це правило не
застосовується в разі нарахування
(виплати) доходу за виконання певної
роботи та/або надання послуги згідно з
цивільно-правовим договором, коли буде
встановлено, що відносини за таким
договором фактично є трудовими, а
сторони договору можуть бути
прирівняні до працівника чи
роботодавця відповідно до
підпунктів14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1
статті 14 цього Кодексу.

Оскільки наявними у матеріалах справи
доказами підтверджується, а
відповідачем не заперечується факт
реєстрації ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 в
якості фізичних осіб-підприємців,
позивач в силу вимог пункту 177.8 статті
178 Податкового кодексу України, не
повинен був відображати нараховані їм
доходи у податкових розрахунках сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку за формою 1 ДФ
за I-IV квартали 2012, I-II квартали 2013 року, а
отже штрафні санкції за неподання
таких розрахунків до нього
застосовуватись не можуть.

Відтак, податкове повідомлення-рішення
Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області № від 17.03.2014
року про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи найманих працівників на суму 510
грн. в тому числі штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 510 грн. є протиправним та таким, що
належить до скасування.

Судові витрати присуджуються на
користь позивача відповідно до ч.1 ст.94
КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Здолбунівської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області №, № та № від 17
березня 2014 року.

Присудити на користь позивача -
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із
Державного бюджету судовий збір у
розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.