Справа № 2а-10991/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К-28276/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Люман" на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.08.2010 по
справі № 2а-10991/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Люман"

до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька

про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов, про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції від 23.04.2010 №
11821/10/23-213, яким позивачеві визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 54 144,00 грн. (у т.ч. 36096,00
грн. за основним платежем та 18 048,00 грн.
за штрафними санкціями) та від 23.04.2010 №
11819/10/23-213, яким донараховано податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у сумі 43 314,00
гривень (у т.ч. 28 876,00 грн. за основним
платежем та 14 438,00 грн. за штрафними
санкціями) за порушення вимог Закону
України "Про податок на додану
вартість" та Закону України "Про
податок на додану вартість". Позовні
вимоги обґрунтовані відсутністю з боку
позивача порушень вимог вказаних
Законів.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17.06.2010 позов
задоволено. Ухвалюючи рішення, суд
виходив з того, що на момент вчинення
господарської операції, за якою
податкова інспекція визначила
оспорювані суми податкових зобов'язань
та фінансових санкцій, контрагент
позивача мав господарську
правосуб'єктність, а факт визнання у
судовому порядку недійсними
установчих та реєстраційних
документів контрагента позивача саме
по собі не призводить до недійсності
всіх угод, укладених з моменту
державної реєстрації такої особи та не
позбавляє правового значення виданих
за господарськими операціями
податкових накладних. Крім того,
відносно контрагента позивача - ТОВ
"Текфорум" до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про його
припинення внесено не було.

Донецький апеляційний
адміністративний суд постановою від
05.08.2010 судове рішення першої інстанції
скасував, у задоволенні позову
відмовив з тих підстав, що оскільки
рішенням суду було визнано недійсним
запис про проведення державної
реєстрації контрагента позивача - ТОВ
"Текфорум" через порушення, допущені
при створенні юридичної особи, які не
можна усунути, з моменту реєстрації та
визнано недійсним свідоцтво платника
ПДВ, то первинні документи, на підставі
яких позивачем було сформовано валові
витрати та податковий кредит по
договору з ТОВ "Текфорум" не мають
юридичної сили.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, Товариство
подало касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить зазначене
судове рішення скасувати та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

При цьому позивач у касаційній скарзі
зазначає, що згідно Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
26.05.2010 року відносно ТОВ "Текфорум" до
реєстру не внесено запису про його
припинення, а відповідно до ст. 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців" визначено, у разі, якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців,
були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Також позивач вказує на
презумпцію правомірності правочину та
зазначає, що договір купівлі - продажу,
укладений з контрагентом - ТОВ
"Текфорум", був виконаний, що
підтверджується належно оформленими
первинними документами.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
документальна невиїзна перевірка
Товариства з питань правильності
визначення повноти нарахування
податку на додану вартість та податку
на прибуток при здійсненні правових
відносин з ТОВ "Текфорум" за період
січень-червень 2008 року, за підсумками
якої складено акт від 12.04.2010.

У ході зазначеної перевірки
встановлено порушення позивачем пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 198/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (далі -Закон № 198/97-ВР) п. 5.2.1
п.5.2 та пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України
від 22.05.1997 року № 283/97 "Про оподаткування
прибутку підприємств" (далі - Закон №
283/97), в результаті чого занижено ПДВ на
суму 28 876,00 грн. та податок на прибуток
на суму 36 096,00 грн.

Такі висновки фахівців контролюючого
органу вмотивовано відсутністю у
Товариства законодавчих підстав
формувати податковий кредит та валові
витрати за наслідками фінансово -
господарських операцій з контрагентом
(ТОВ "Текфорум"), запис про проведення
державної реєстрації якого судовим
рішенням (рішення Донецького окружного
адміністративного суду від 03.07.2009 у
справі 2а-10363809/0570) визнано недійним з
15.05.2007, як і свідоцтво платника ПДВ від
22.05.2007 з підстав порушення закону,
допущеного при створенні юридичної
особи.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки та вказаних висновків
відповідачем ухвалено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення.

Так, відповідно до п.5.1 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Положеннями пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, за своїм змістом наведені норми
Закону № 334/94-ВР передбачають як
підставу для невключення до валових
витрат лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових, платіжних та
інших документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства сум, не підтверджених
будь-якими документами взагалі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що укладений договір
купівлі - продажу будівельних
матеріалів між позивачем та ТОВ
"Текфорум" був належно виконаний,
матеріали справи містять копії належно
оформлених первинних документів, які
відповідно до Закону №334/94-ВР необхідні
для формування валових витрат (договір,
додаткові договори, специфікація до
договору, податкові накладні).

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону).

Відповідно до вимог пп. 7.2.3 та пп. 7.2.4 п.
7.2 ст. 7 Закон № 168/97-ВР податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця, який зареєстрований
платником ПДВ у порядку, передбаченому
ст. 9 цього Закону.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" у разі, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Юридичним наслідком скасування
державної реєстрації підприємства з
підстав визнання його установчих
документів недійсними має бути
здійснення ліквідаційної процедури,
під час якої вирішуються питання про
задоволення вимог кредиторів, зокрема
держави. Сам факт скасування державної
реєстрації підприємства не є підставою
для визнання недійсними всіх угод,
укладених з моменту його державної
реєстрації та до моменту виключення з
державного реєстру.

Таким чином, факт визнання у судовому
порядку недійсним запису про
проведення державної реєстрації
контрагента позивача (ТОВ "Текфорум")
через порушення закону, допущенного
при створенні юридичної особи, які не
можна усунути з моменту реєстрації та
анулювання свідоцтва платника ПДВ,
саме по собі не призводить до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту виключення її з
державного реєстру, та не позбавляє
правового значення виданих за
господарськими операціями податкових
накладних.

Судом першої інстанції встановлено, що
на момент укладання ТОВ "Текфорум"
договору купівлі-продажу від 09.01.2008 №
09-01/08 володіло належним обсягом
цивільної правоздатності та цивільної
дієздатності для вчинення вказаного
правочину. Крім того, згідно Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 26.05.2010 року відносно ТОВ
"Текфорум" не внесено до єдиного
державного реєстру запису про його
припинення.

Також, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначає, що позивач, як платник
податку, самостійно несе
відповідальність за достовірність і
своєчасність обчислення та внесення
ним податку до бюджету відповідно до
законодавства України і не може нести
відповідальність порушення
контрагентом правил здійснення
господарської діяльності, а тому
порушення правил ведення
господарської діяльності чи
податкового обліку контрагентом не є
підставою для не включення позивачем
до валових витрат, витрат понесених ним
у зв'язку із веденням господарської
діяльності, чи включення до
податкового кредиту сум сплачених в
ціні придбаних товарів, що
підтверджено відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами.

Отже, позивач цілком правомірно у
відповідності до законодавства відніс
до валових витрат, витрати на придбання
товару згідно договору купівлі -
продажу укладеного з ТОВ "Текфорум" та
включив до податкового кредиту суму
ПДВ за податковими накладними,
отриманими від ТОВ "Текфорум".

Посилання відповідача у акті перевірки
на статті 203, 215 Цивільного кодексу
України є безпідставними, так як
зазначені норми можуть
використовуватися лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

За обставин, які склалися у даній
справі, визначенню правочину як такого,
що є нікчемний, повинен передувати або
вирок суду про притягнення учасника
(учасників) такого правочину до
кримінальної відповідальності, який би
набрав законної сили, або рішення суду
про визнання правочину недійсним.
Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

За викладених обставин суд першої
інстанції застосував норми
матеріального та процесуального права
та спір у справі вирішив правильно,
тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення ухвалене судом першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Люман"
задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.08.2010 по
справі № 2а-10991/10/0570 скасувати та
залишити в силі постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
17.06.2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко