Справа № 346/3440/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа №
876/10812/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької
Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Коломийського міськрайонного суду від
04.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного
фонду України в Івано-Франківській
області про визнання незаконними дій
та зобов'язання перерахувати,
виплатити надбавку до пенсії за
вислугу років,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області про
визнання незаконною відмову щодо
перерахунку пенсії, продовження
виплати надбавки до пенсії на
повнолітню дочку, яка продовжує
навчання, та зобов'язання відповідача
перерахувати та виплатити надбавку до
пенсії за вислугу років на повнолітню
доньку ОСОБА_2, починаючи з 03.02.2012 року,
до закінчення навчання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
старша дочка-ОСОБА_2, навчається на 3-му
курсі Коломийського
індустріально-педагогічного
технікуму. ІНФОРМАЦІЯ_2 останній
виповнилося 18 років і з цього часу
позивач припинив виплату надбавку до
пенсії на її утримання. Відповідач
відмовив у продовженні виплати
надбавки після досягнення дочкою
повноліття. ОСОБА_1 вважає, що ч.6 ст.30
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 9 квітня 1992 року N 2262-XII його
донька є студенткою, яка перебуває на
його утриманні, в зв'язку з чим йому
повинна виплачуватись вказана
надбавка до закінчення її навчання, але
не довше, ніж до досягнення 23-річного
віку.

Постановою Коломийського
міськрайонного суду від 04.07.2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено, оскільки суд не погодився з
доводами позивача.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач - ОСОБА_1, який просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про задоволення позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням наведеним в позовній
заяві.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити, з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Судом апеляційної інстанції, з
врахуванням встановленого судом
першої інстанції, встановлено, що 20.12.2004
року ОСОБА_1 звільнився з органу
кримінально-виконавчої системи.
Тривалість його безперервної служби в
органах внутрішніх справ та
кримінально-виконавчій системі
складає 15 років 7 місяців 10 днів, що
стверджується копією трудової книжки
позивача.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у
відповідача як одержувач пенсії за
вислугу років з 20.12.2004 року та є батьком
доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання
ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття і
відповідачем припинено виплату
позивачу надбавки до пенсії на доньку.

Одночасно встановлено, що ОСОБА_2
навчається на 3-му курсі денного
відділення Коломийським
індустріально-педагогічним
технікумом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції і з цим
погоджується суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що досягши 18
років, донька позивача ОСОБА_2 вже не
відноситься до непрацездатних членів
сім'ї.

Так, згідно з пунктом "а" частини першої
статті 16 Закону України від 9 квітня 1992
року N 2262-XII непрацюючим пенсіонерам,
які мають на своєму утриманні
непрацездатних членів сім'ї, що
належать до осіб, які забезпечуються
пенсією в разі втрати годувальника
(стаття 30), нараховується надбавка до
пенсії за вислугу років на кожного
непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини четвертої статті
30 Закону України від 9 квітня 1992 року N
2262-XII, в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
непрацездатними членами сім'ї
вважаються: а) діти, брати, сестри та
онуки, які не досягли 18 років або старші
цього віку, якщо вони стали інвалідами
до досягнення 18 років. При цьому братам,
сестрам та онукам право на пенсію
надається у тих випадках, якщо у них
немає працездатних батьків; б) батьки
та дружина (чоловік), якщо вони досягли
пенсійного віку (чоловіки - 60 років,
жінки - 55 років) або є інвалідами; в)
батьки та дружини (якщо вони не взяли
повторний шлюб) військовослужбовців,
осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, які загинули, померли чи
пропали безвісти в період проходження
служби або померли після звільнення зі
служби, але внаслідок поранення,
контузії, каліцтва, одержаних при
виконанні обов'язків військової служби
(службових обов'язків), захворювання,
пов'язаного з перебуванням на фронті,
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи чи виконанням
інтернаціонального обов'язку, мають
право на пенсію після досягнення
чоловіками 55 років, жінками - 50 років
або якщо вони є інвалідами; г) дід і
бабуся - при відсутності осіб, які за
законом зобов'язані їх утримувати; д)
дружина (чоловік) або один з батьків чи
дід, бабуся, брат або сестра, незалежно
від віку і працездатності, якщо вона
(він) зайнята доглядом за дітьми,
братами, сестрами чи онуками померлого
годувальника, які не досягли 8-річного
віку, і не працює.

Зазначені у частині шостій статті 30
Закону України від 9 квітня 1992 року N
2262-XII особи, що мають право на пенсію в
разі втрати годувальника, які досягли
повноліття, в тому числі і студенти, до
кола непрацездатних членів сім'ї не
входять, а тому непрацюючому
пенсіонеру на них не може
нараховуватися передбачена у пункті "а"
частини першої статті 16 цього Закону
надбавка до пенсії.

Зважаючи на наведені приписи, не можна
погодитись з думкою апелянта, що в
даному випадку у відповідності до ч.6
ст.30 Закону України від 9 квітня 1992 року
N 2262-XII ОСОБА_1 має право на даний вид
надбавки до пенсії.

Така правова позиція узгоджується із
практикою Верховного Суду України, а
саме висловленою в постановах від 24.04.,
рішення якого, згідно ст. 244-2 КАС
України, у подібних правовідносинах є
обов'язковими для всіх судів України.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Коломийського
міськрайонного суду від 04.07.2013 року у
справі № 346/3440/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко