Справа № 2а-206/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 р.
Справа № 23229/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Сихівського районного суду м. Львова
від 04 березня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про зобов'язання
нарахувати та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення, особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, яким просила
зобов'язати Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати та виплатити
на її користь одноразову щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010 рік
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 04 березня 2011 року в
задоволенні позову відмовлено.

Постанову оскаржив позивач, подавши
апеляційну скаргу, в якій покликається
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову, якою
задовольнити її позовні вимоги. На
обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що з висновками суду
щодо пропущення звернення до суду не
погоджується і вважає їх такими, що не
відповідають обставинами справиё .

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, хоч були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, тому на підставі п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи першої
категорії, інвалідом третьої групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» інвалідам
третьої групи, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Згідно з пп. 11 п. 28 розділу II «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було викладено в такій редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Зазначеною нормою були внесені зміни
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зокрема, в частині
встановлення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Однак зазначене вище положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
визнанні неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тобто з дня прийняття Конституційним
Судом України зазначеного рішення,
відновлено редакція ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка була чинною до внесення змін до неї
і в подальшому зміни до цієї статті не
вносились, тому, зокрема, інвалідам
третьої групи, які є постраждалими від
наслідків Чорнобильської катастрофи
першої категорії, щорічна допомога на
оздоровлення була встановлена в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат і дану суму відповідач
був зобов'язаний нарахувати та
виплатити позивачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», конкретні
розміри всіх видів доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Встановлений постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»розміри щорічних грошових
виплат на оздоровлення значно нижчі за
відповідні, передбачені ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
кратні розміри мінімальної заробітної
плати, і тому виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, до
спірних правовідносин суд застосував
нормативний акт вищою юридичної сили, а
саме Закон України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Таким чином,виплата щорічної грошової
допомоги на оздоровлення у 2010 році
здійснена відповідачем з порушенням
норм спеціального закону.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України
(в редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно вказаної допомоги ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
шестимісячний строк звернення до суду.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України,суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 04 березня 2011 року у справі
№2а-206/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
А.Р. Курилець

О.І. Мікула