Справа № 2а-1970/2463/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/50233/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання
Мосійчук І.В.,

за участю представника позивача Нужди
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.08.2013 у
справі № 2а-1970/2463/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Такт-нафта"

до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Тернопільської

області

про визнання незаконним та
скасування наказу, скасування
податкових

повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року Товариством до суду
заявлений позов про скасування наказу
Державної податкової інспекції від
02.03.2011 № 713 "Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства" та податкових
повідомлень - рішень від 06.04.2011 № ,
№ , якими позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на прибуток у розмірі 590 906,26
грн. та з податку на додану вартість
(далі - ПДВ) у сумі 393930,50 грн. Позовні
вимоги обґрунтовані незаконністю
наказу про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
відсутністю з боку позивача порушень,
що були встановлені у ході
безпідставної перевірки.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суд від 15.09.2011 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.08.2013
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги задоволені в
повному обсязі.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, де порушує
питання скасувати судове рішення
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді та пояснення
представників, перевіривши повноту
встановлених обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією на підставі
наказу Державної податкової інспекції
від 02.03.2011 № 713 "Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства" проведена
позапланова перевірка Товариства з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Компанія Кредо"
за період з 01.04.2008 по 31.03.2009, за
підсумками якої складено акт від 23.03.2011
№ 1233/7/23-04/31276974. На підставі цього акта
Державна податкова інспекція прийняла
оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено порушення позивачем п. 5.1,
пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.9 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", п. 1.4 ст. 1, пп. 7.2.1, пп. 7.2.6 п.
7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість" (втратив чинність
01.01.2011), що полягало у заниженні
Товариством податку на прибуток та
завищенні податкового кредиту
внаслідок формування валових витрат та
податкового кредиту за фіктивними
господарськими операціями. При цьому
податковий орган свою позицію
обґрунтовує фінансово - господарською
діяльністю контрагента позивача (ТОВ
"Компанія Кредо"), яка за висновками
невиїзної документальної перевірки
останнього, викладеними у акті від
01.12.2010, здійснювалась поза межами
правового поля, оскільки за місцем
реєстрації вказана юридична особа не
знаходиться, матеріально - технічні
умови для здійснення відповідної
господарської діяльності відсутні,
податкові зобов'язання не декларує,
внаслідок чого реєстрацію платника ПДВ
анульовано 30.11.2009.

У п. 1.3 ст. 1 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість"
(втратив чинність 01.01.2011) платника
податку визначено як особу, яка згідно
із цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону
платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї
статті, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (втратив
чинність 01.01.2011) податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Отже, аналіз норм Закону № 168/97-ВР дає
підстави зробити висновок, що за таких
обставин покупець не може нести
відповідальність ні за сплату податків
продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у відповідному реєстрі, а
наявність у платника податків виданої
йому продавцем товару податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог чинного законодавства, є
достатньою підставою для визначення
податкового кредиту.

Судами встановлено, що керуючись
положенням пп. 7.4, пп. 7.5 Закону № 168/97-ВР,
позивачем було сформовано податковий
кредит. На час здійснення
господарських операцій контрагент
позивача мав спеціальну податкову
правосуб'єктність.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України
від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємства" господарська
діяльність - будь-яка діяльність особи,
спрямована на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філії,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Згідно з нормами п. 5.1 ст. 5 цього Закону
валовими витратами виробництва та
обігу визнано суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Слід зазначити, що п. 5.11 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" заборонено установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових, крім тих, що
зазначені в цьому Законі.

Судами попередніх інстанцій
встановлена наявність у позивача
належно оформлених документів, які
відповідно до Закону № 334/94-ВР
необхідні для формування валових
витрат, та обумовленість останніх
цілям господарського характеру.

Разом з тим, за змістом ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень.

Предметом доказування у цій справі
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують обґрунтованість
визначення податкового кредиту та
формування валових витрат, оскільки
податковий орган, приймаючи спірні
повідомлення - рішення, про недійсність
яких заявлено позов, виходив із того, що
операції по переробці давальницької
сировини у готову продукцію були
фіктивними.

Судом апеляційної інстанції було
досліджено усі первинні документи
(договори на технічне обслуговування
контрагентом техніки позивача та
транспортний супровід вантажів, акти
здачі - прийняття робіт, авансовими
звітами, квитанціями до прибуткових
ордерів, виданими контрагентом
податковими накладними), встановлено
дотримання Товариством спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум податкового кредиту
та валових витрат, перевірено доводи
податкового органу, які не були
підтверджені належним чином і не мають
правового значення для вирішення
питання про наявність наміру сторін на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених укладеними угодами або
порушення позивачем правил
оподаткування.

Крім того, судом апеляційної інстанції
було встановлено, що взаємовідносини
позивач з ТОВ "Компанія Кредо" за період
з 01.04.2008 по 31.03.2009 вже були предметом
попередньої перевірки, яка проводилася
державним податковим органом у період
з 30.06.2009 по 30.07.2009 (акт планової виїзної
документальної перевірки від 30.07.2009 №
7099/23-522/31276974), у ході якої було
досліджено всі первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку,
зокрема, і ті, що стосувались
господарських операцій між позивачем
та з ТОВ "Компанія Кредо", і будь - якого
порушення вимог податкового
законодавства при здійсненні
зазначених господарських операцій
встановлено не було.

З огляду на наявність обставин
проведеної попередньої перевірки того
ж самого періоду та предмету, а також
надання з дотриманням встановленого
законом строку копій документів
первинного та бухгалтерського обліку у
відповідь на запит Державної
податкової інспекції щодо надання
завірених належним чином копій
документів щодо господарських
операцій між Товариством та ТОВ
"Компанія Кредо" за період з 01.04.2008 по
31.03.2009 від 14.01.2011, обґрунтованим є
висновок суду апеляційної інстанції
про безпідставність та протиправність
наказу Державної податкової інспекції
від 02.03.2011 № 713 "Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства", правовою
підставою якого були положення пп. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп. 20.1.6 ст. 20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право отримувати безоплатно від
платників податків (у тому числі
благодійних та інших неприбуткових
організацій) інформацію, довідки, копії
документів (засвідчені підписом
платника податків або його посадовою
особою та скріплені печаткою (за
наявності)) про фінансово-господарську
діяльність, отримувані доходи, видатки
платників податків та іншу інформацію,
пов'язану з обчисленням та сплатою
податків, дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
яким покладено на органи державної
податкової служби, а також фінансову та
статистичну звітність, в порядку та на
підставах, визначених цим кодексом. Ця
інформація потрібна податківцям для
здійснення ними функцій, визначених
податковим законодавством.

Отримавши такий запит, платник
податків зобов'язаний подати
державному податковому органу
інформацію, визначену у запиті, та її
документальне підтвердження протягом
одного місяця з дня, що настає за днем
надходження запиту. Згідно з п. 14
Порядку № 1245, яким продубльовано пп.
78.1.1 ст. 78 Податкового кодексу України, у
разі коли за результатами перевірок
інших платників податків або за
результатами аналізу податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, платник
податків зобов'язаний надати пояснення
та їх документальне підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня надходження запиту.

Як вбачається з матеріалів справи та
обставин встановлених попередніми
судовими інстанціями, позивачем з
дотриманням встановленого законом
було надано копії відповідних
первинних документів на запит органу
державної податкової служби, письмові
пояснення з приводу господарських
операцій між Товариством та його
контрагентом позивачем податковій
інспекції не надавались, оскільки
останньою не вимагались.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржених податкових
повідомлень - рішень та наказу про
проведення перевірки.

За таких обставин переглянуте судове
рішення апеляційної інстанції у справі
відповідає приписам чинного
законодавства, а доводи касаційної
скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.08.2013 у
справі № 2а-1970/2463/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко