Справа № 826/19261/13-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
Міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.01.2014 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімфарма» до
Київської Міжрегіональної митниці
Міндоходів про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Київської Міжрегіональної митниці
Міндоходів про скасування рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.01.2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Київської регіональної
митниці, правонаступником якої є
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів, про коригування митної
вартості товарів від 04 липня 2013 року №
100260000/2013/200423/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 04 липня
2013 року № 100260000/2013/30075.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов зовнішньоекономічного
контракту № 2805-12 від 28.05.2012р.,
укладеного між позивачем та фірмою ALEX
TRADING INC LIMITED (Великобританія) та додатку
№ 8 від 20.05.2013р. до нього, до митного
органу декларантом позивача подано
митну декларацію 100260000/2013/146013 від
02.07.2013р. та додаткові документи з метою
здійснення митного контролю та митного
оформлення товарів.

Митна вартість товарів була визначена
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Судом першої інстанції встановлено, що
для підтвердження заявлених
відомостей було подано також наступні
документи: зовнішньоекономічний
контракт та додаток до нього,
рахунок-фактура, банківська виписка
про перерахунок валюти для розрахунку
за контрактом, платіжне доручення,
експортна декларація відправника
вантажу, прас - лист та каталог
виробника продукції тощо.

04 липня 2013 року митним органом прийнято
рішення про коригування митної
вартості № 100260000/2013/200423/2 за
шостим (резервним) методом.

Згідно з вказаним рішенням було
скориговано митну вартість
імпортованих позивачем товарів у бік
її збільшення. Також митним органом
було витребувано від декларанта
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару, зокрема: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) виписку з
бухгалтерської документації; 3)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 4)
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Окремо було складено картку відмови в
прийнятті митної декларації від 04
липня 2013 року № 100260000/2013/30075, якою
запропоновано подання митному органу
нової ВМД, з урахуванням рішення про
коригування митної вартості товарів.

09 вересня 2013р. позивач надав митному
органу витребувані документи, а саме:
зовнішньоекономічний контракт та
додаток до нього, рахунок-фактура,
банківську виписку про перерахунок
валюти для розрахунку за контрактом,
платіжне доручення, експортна
декларація відправника вантажу,
прайс-лист та каталог виробника
продукції, інформацію про
відвантаження товару з сайту
статистичної інформації по експорту
Індії та посилання в мережі Інтернет на
експортні ціни імпортованого
позивачем товару, документи з
попередньої поставки позивачем
аналогічного товару (рахунок-фактура,
банківська виписка про перерахунок
валюти для розрахунку, платіжне
доручення, ВМД № 807100000/2013/015731 від
12.04.2013р.)

За результатами розгляду поданих вище
документів, митний орган повідомив
листом № 141/2-25/4890 від 18.09.2013р.
про те, що відсутні підстави для
скасування рішення про коригування
митної вартості.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами статті 52 Митного кодексу
України, заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу, та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до частин 1-3 статті 53
Митного кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі, якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: 1) виписку з бухгалтерських
та банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України, відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі, якщо під час проведення митного
контролю, митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Викладене свідчить про те, що право
митного органу на витребування від
декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, зокрема, у разі
відсутності у документах всіх
відомостей, які підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України,
передбачені такі методи визначення
митної вартості товарів:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи та пояснення, оцінюючи
встановлені митним органом
розбіжності та неповноту даних, суд
дійшов наступних висновків.

Як свідчить графа 33 «Обставини
прийняття рішення та джерела, що
використовувались митним органом для
коригування митної вартості», митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, оскільки
документи, надані декларантом для
підтвердження заявленої митної
вартості містять розбіжності. Втім, в
оскаржуваному рішенні не вказано, яких
саме даних не вистачає для
застосування основного методу
визначення митної вартості. На
переконання суду, оскаржуване рішення
не відповідає вимогам п. п. 1 ч. 1 ст. 55
Митного кодексу України, оскільки не
містить зрозумілого обґрунтування
причин, через які заявлену декларантом
митну вартість не може бути визнано.

Судом першої інстанції встановлено, що
виявлені розбіжності полягають в тому,
що наданий прайс-лист фірми виробника
товару від 02.05.2013р. адресований
безпосередньо позивачу, тобто має
суб'єктивну спрямованість, що
суперечить самій суті прайс-листа як
комерційній пропозиції продавця
необмеженій кількості потенційних
покупців. Крім того, в прайс-листі не
зазначено умов оплати, відповідно до
яких можуть застосовуватись вказані
ціни на продукцію, характер тари та
упаковки.

Тобто доводи митного органу є
безпідставними та необґрунтованими з
огляду на те, що прайс-лист не є
документом, що встановлює, змінює або
припиняє взаємні права та обов'язки
суб'єктів господарювання під час
здійснення господарської діяльності
та у спірних правовідносинах не
впливає жодним чином на визначення
митної вартості імпортованого
позивачем товару.

Крім того, в оскаржуваному рішення не
здійснено послідовне застосування
методів визначення митної вартості,
про що зазначено в самому рішенні, що
суперечить ст. 57 Митного кодексу
України.

В оскаржуваному рішенні про
коригування митної вартості
відповідач вказав, що скоригована
митна вартість товарів ґрунтується на
митній вартості товару, ідентичного
імпортованому, який подається на
експорт в Україну з тієї ж країни,
відповідно до МД від 21.05.2013р.
№ 100260000/2013/145454.

У той же час, відповідачем не надано
доказів в підтвердження вказаних
обставин, як і самої МД від 21.05.2013р. №
100260000/2013/145454.

Крім того, позивачем раніше
імпортувався аналогічний товар згідно
ВМД №807100000/2013/015731 від 12.04.2013р.

У зв'язку з цим, на думку суду,
скоригована митна вартість не може
бути визнана такою, що найбільшою мірою
ґрунтується на раніше визначених
(визнаних) митними органами митних
вартостях.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що оскільки не
встановлено обставин, які
унеможливлюють визнання
задекларованої митної вартості
товарів за першим методом, це вказує на
протиправність прийняття відповідачем
рішення про коригування митної
вартості товарів від 04 липня 2013 року

№ 100260000/2013/200423/2 та картки відмови в
прийнятті митної декларації від 04
липня 2013 року № 100260000/2013/30075 та має
наслідком їх скасування.

Крім того, колегія суддів погоджується
з судом першої інстанції, що в
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача зарахувати
надмірно сплачену суму в розмірі 31 413, 13
грн. в рахунок державного мита при
подальшому митному оформленні товарів
потрібно відмовити з огляду на те, що
позивачем вказана вимога нормативно не
обґрунтована, а аналіз положень
Митного кодексу України свідчить про
те, що така процедура чинними нормами
не передбачена.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
Міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.01.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 30.05.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.