Справа № 2а-3633/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа № 67810/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Личаківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 12 грудня 2011 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Личаківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про стягнення
недоотриманої одноразової
компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2011 року Личаківським районним
судом м. Львова зареєстровано позовну
заяву ОСОБА_1 до Личаківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання відмови
Личаківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради щодо
нарахування і виплати несплаченої
позивачу частини разової компенсації,
призначеної за втрату здоров'я, з
розрахунку у розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, як інваліду ІІ групи
згідно абз. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 08 квітня
2010 року по час звернення незаконною;
визнання дій відповідача щодо
нарахування та виплати позивачеві
суми разової компенсації, призначеної
за втрат здоров'я такими, що не
відповідають чинному законодавству;
зобов'язання відповідача зробити
розрахунок, нарахування і виплату з
урахуванням отриманої суми разової
компенсації, призначеної за втрату
здоров'я як інваліду ІІ групи у розмірі
45 мінімальних заробітних плат на
користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що розмір виплаченої
позивачу компенсації не відповідає
вимогам закону.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 12 грудня 2011 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову від 02
червня 2011 року Личаківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо виплати ОСОБА_1
одноразової компенсації як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зобов'язано Личаківський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 суми одноразової
компенсації, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом ІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи в
розмірі 45 мінімальних заробітних плат,
в порядку визначеному ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з врахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем -
Личаківським відділом соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року апеляційну скаргу Личаківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задоволено
частково, постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 12 грудня 2011
року скасовано, а позовну заяву ОСОБА_1 -
залишено без розгляду з мотивів
пропуску строку звернення до
адміністративного суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,
позивачем - ОСОБА_1, подано касаційну
скаргу до Вищого адміністративного
суду України, в якій висловлено
прохання скасувати оскаржувану ухвалу
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02 квітня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково,
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року скасовано, а справу направлено до
суду апеляційної інстанції для
продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності, в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, постанову суду
першої інстанції скасувати, а
адміністративний позов - залишити без
розгляду.

Частиною 2 ст. 5 КАС України встановлено,
що провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
строк звернення до суду, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
позовні вимоги стосуються розміру
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров'ю позивача як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, який став інвалідом ІІІ групи,
а в подальшому інвалідом ІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

19 листопада 2008 року позивачу здійснено
виплату одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом ІІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
розмірі 189,60 грн.

15 вересня 2009 року позивачу здійснено
виплату одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі
94,80 грн. Даний факт позивачем не
заперечується.

На думку суду апеляційної інстанції,
позивач повинен був дізнатись про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів у листопаді 2008 року та
вересні 2009 року відповідно, після
отримання ним одноразових компенсацій
в неналежному розмірі.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що позивач визнає факт
пропущення ним строку звернення до
суду, що випливає із змісту позовної
заяви.

Зокрема, позивач просить відновити
пропущений строк звернення до суду за
період з 08 квітня 2010 року на підставі
положень Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку».

Проте, Закон України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
не встановлює строку звернення до
адміністративного суду громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, оскільки відповідно до
статті 90 цього Закону всі вимоги
згаданого Закону застосовуються щодо
будь-якого ядерного інциденту, що може
статися на території України, після
набрання цим Законом чинності, тобто
починаючи з 21 березня 1995 року.

Також суд апеляційної інстанції
наголошує, що факт звернення до
відповідача та отримання відповіді не
впливає на момент початку перебігу
строку звернення до суду.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 09 лютого 1999 року №
1-рп/99, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.

Таким чином, тривалість строку
звернення до суду не змінюється в разі
подальших змін законодавства, яке
регулює відповідні відносини. Тому
строк звернення до суду розпочинається
і закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку.

При цьому тривалість строку звернення
до суду не змінюється залежно від того,
коли було реалізоване право на позов.
Відповідно тривалість строку
звернення до адміністративного суду не
залежить від того, коли було фактично
пред'явлено позов.

Враховуючи, що до суду першої інстанції
позивач звернувся в червні 2011 року, а
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів повинен дізнався в листопаді
2008 року та у вересні 2009 року, суд
апеляційної інстанції констатує
пропущення позивачем передбаченого на
момент виникнення спірних
правовідносин річного строку
звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Згідно із ч. 1 ст. 203 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Керуючись ст. ст. 99, 100, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.
ст. 158-160, 195, 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 1 ст.
203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 254 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Личаківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Личаківського районного
суду м. Львова від 12 грудня 2011 року в
справі № 2а-3633/11/1312 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Личаківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
стягнення недоотриманої одноразової
компенсації - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В. Кухтей