Справа № 805/15194/13-а
Суддя: Олішевська B.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 р.
Справа № 805/15194/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Олішевська В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15

до відповідача: Державної фінансової
інспекції у Донецькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивачів: Комунальне підприємство
«Маріупольського
трамвайно-тролейбусного управління»

про: визнання неправомірним та
скасування п. 1 та п. 2.11 Вимоги № 26-01-34/1479
від 19.09.2013 року

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, звернулися до
суду з позовом до Державної фінансової
інспекції у Донецькій області, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Комунальне
підприємство «Маріупольського
трамвайно-тролейбусного управління»
про визнання неправомірним та
скасування п. 1 та п. 2.11 Вимоги № 26-01-34/1479
від 19.09.2013 року.

В обгрунтування позовних вимог
позивачі посилаються на те, що
відповідачем була проведена ревізія
фінансово - господарської діяльності
Комунального підприємтсва
«Маріупольське трамвайно - тролейбусне
управління» за період з 01.10.2011 року по
31.07.2013 року. За наслідками якої складено
акт № 05-860/028 від 16.09.2013 року.

На підставі зазначеного акту ревізії
відповідачем складено та направлено
Комунальному підприємству
«Маріупольського
трамвайно-тролейбусного управління»
Вимогу про усунення порушень № 1-10/1928
від 21.11.2013 року з метою повного усунення
виявлених порушень та недоліків,
попередження їх виникнення в
подальшому.

Позивачі зазначили, що з висновками
акту ревізії та Вимогою державної
фінансової інспекції не згодні,
оскільки вищевказаною вимогою можуть
бути порушені їхні права, зокрема вони
можуть бути притягнути до майнової
відповідальності. В зв'язку з чим,
звернулися до суду з позовною заявою
про визнання неправомірним та
скасування п. 1 та п. 2.11 Вимоги та
просили суд задовольнити їх позовні
вимоги в повному обсязі.

Позивачі у судове засідання 27.05.2014 року
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував надавши заперечення
відповідно до яких зазначив, що
оскаржувана вимога є правовим актом
індивідуальної дії, яка може бути
оскаржена лише особами, безпосередні
права, свободи чи охоронювані законом
інтереси яких такими актами порушено.
Тобто з позовом звернулись не ті особи,
яким належить право вимоги. Звернення
до суду з позовом особи, якій не
належить право вимоги є підставою для
відмови у задоволенні такого позову,
оскільки права, свободи чи інтереси
цієї особи у сфері публічно - правових
відносин не порушено.

Через канцелярію суду представник
позивача надав заяву про розгляд
справи в порядку письмового
провадження та зазначив, що проти
задоволення позовних вимог заперечує в
повному обсязі, та просить суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Третя особа через канцелярію суду
надала пояснення відповідно до яких
зазначає, що саме інтереси
Комунального підприємства
«Маріупольське трамвайно - тролейбусне
управління» порушує вимога від 19.09.2013
року № 26-01-34/1479, а не інтереси позивачів.
Представник третьої особи у судове
засідання 27.05.2014 року не з'явився, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Позивачами по справі є фізичні особи,
які у спірний період працювали в
Комунальному підприємстві
«Маріупольське трамвайно - тролейбусне
управління», що підтверджується
довідками, які долучені до матеріалів
справи.

Закон України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" визначає правові та
організаційні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні.

Відповідно до статті 1 цього Закону
здійснення державного фінансового
контролю забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Указом Президента України від 23 квітня
2011 року № 499/2011 затверджено Положення
про Державну фінансову інспекцію
України.

Згідно з пунктом 1 цього Положення
державна фінансова інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України (далі - Міністр), входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Основними завданнями Держфінінспекції
України є реалізація державної
політики у сфері державного
фінансового контролю, а також внесення
пропозицій щодо її формування (пункт 3
Положення).

Відповідно до ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Таким чином, спір за участю суб'єкта
владних повноважень з приводу
реалізації його компетенції в сфері
державного фінансового контролю
належить до компетенції
адміністративних судів та повинен
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Маріупольською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією було проведено
планову ревізію фінансово -
господарської діяльності Комунального
підприємства "Маріупольське травмайно
- тролейбусне управління за період з
01.10.2011 року по 31.07.2013 року. За
результатами ревізії був складений акт
№ 05-860 від 16.09.2013 року в якому
встановлено ряд порушень та недоліків
та який був підписаний без заперечень
начальником Комунального підприємства
"Маріупольське травмайно - тролейбусне
управління.

На підставі вищезазначеного акту
ревізії відповідачем винесено Вимогу
про усунення порушень № 26-01-34/1497 від
19.09.2013 р.

Пунктом 1 вимоги відповідач вимогав від
КП «Маріупольське трамвайно -
тролейбусне управління» опрацювати
матеріали ревізії та вжити заходи щодо
усунення виявлених порушень,
розглянути питання щодо притягненнґ до
відповіддальності винних осіб.

Пунктом 2.11 вимоги встановлено
порушення п. 5 Листа Державного
комітету України з будівництва та
архетектури та Державного комцтету
України з питань житлово - комунального
господарства «Щодо складу проектно -
кошторисної документації на
капітальний та поточний ремонт житла,
об'єктів соціальної сфери,
комунального призначення та
благоустрію, затвердження
проектно-кошторисної документації і
визначення вартості ремонтів на всіх
стадіях їх здіснення» від 24.02.2005 року №
7/8-134, п. 2.26 «Полеження про безпечну та
надійну експлуатацію виробничих
будівель і споруд» від 27.11.1997 року №
32/288; п. 11, 22 П (с)БО 16 «Витрати» від 31.12.1999
№ 318, п. 2.15, 2.16 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 року
№ 88 КП «МТТУ» списані будівельні
матеріали на капітальний та поточний
ремонти будівель та електротранспорт,
які знаходилися на балансі КП «МТТУ»,
без розроблення документів, за якими
визначаються виявлені дефекти та
фізичні обсяги робіт (дефектний акт із
зазначенням умов виконання робіт), що
призвело до необгрунтованого списання
КП «МТТУ» будівельних матеріалів на
загальну суму 203801,45 грн. Стягнути з
осіб, винних у необгрунтованому
списанні будівельних матеріалів кошти
у сумі 203801,45 грн. у порядку та в розмірах
встановлениз ст. 133- 136 Кодексу законів
про працю України.

Суд зазначає, що предметом розгляду
даної справи є визнання неправомірною
та скасування п. 1 та п. 2.11 вимоги №
26-01-34/1479 від 19.09.2013 року.

Судом було встановлено, що оскаржувана
вимога винесена на адресу КП
"Маріупольське трамвайно - тролейбусне
управління", зазначена обставина не є
спірною.

Вимога № 26-01-34/1479 від 19.09.2013 року є
правовим актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії - це
виданий суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий із метою
реалізації положень
нормативно-правового акту (актів) щодо
конкретної ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому
він адресований.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року №
6-зп "Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України"
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен громадянин України, іноземець,
особа без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія
чи бездіяльність порушують їхні права
і свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав і свобод, а тому потребують
правового захисту в суді.

Постановою Верховного Суду України від
01.12.2009 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Б" до Кабінету
Міністрів України, треті особи -
Міністерство транспорту та зв'язку
України, Державна адміністрація
залізничного транспорту
"Укрзалізниця", про визнання частково
незаконною постанови Кабінету
Міністрів України від 31 березня 2003 року
№ 415. Верховний Суд України не
погодився з висновками судів щодо
порушення спірною постановою
охоронюваних законом прав та свобод
позивача та, зокрема, зазначив, що,
вирішуючи цей спір, суд зобов'язаний
був за критеріями юридичної природи
цього акта управління визначитися щодо
належності його до нормативно-правових
актів чи до правових актів
індивідуальної дії та навести у своєму
рішенні відповідні доводи.

На цю ж саму обставину звертає увагу
Вищій адміністративний суд України в
своєму інформаційному листі від 01.06.2010
року № 781/11/13-10.

Нормативно-правові акти - це правові
акти управління, які встановлюють,
змінюють, припиняють (скасовують)
правові норми. Нормативно-правові акти
містять адміністративно-правові норми,
які встановлюють загальні правила
регулювання однотипних відносин у
сфері виконавчої влади, розраховані на
тривале застосування. Вони
встановлюють загальні правила
поведінки, норми права, регламентують
однотипні суспільні відносини у певних
галузях і, як правило, розраховані на
довгострокове та багаторазове їх
застосування.

Другу групу актів за критерієм
юридичної природи складають
індивідуальні акти. Останні стосуються
конкретних осіб та їхніх відносин.
Загальною рисою, яка відрізняє
індивідуальні акти управління, є їх
виражений правозастосовний характер.
Головною рисою таких актів є їхня
конкретність, а саме: чітке
формулювання конкретних юридичних
волевиявлень суб'єктами
адміністративного права, які видають
такі акти; розв'язання за їх допомогою
конкретних, а саме індивідуальних,
справ або питань, що виникають у сфері
державного управління; чітка
визначеність адресата - конкретної
особи або осіб; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне
значення для правильного вирішення
справи, оскільки нормативно-правові
акти можуть бути оскаржені широким
колом осіб (фізичних та юридичних), яких
вони стосуються. Індивідуальні ж акти
можуть бути оскаржені лише особами,
безпосередні права, свободи чи
охоронювані законом інтереси яких
такими актами порушені.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_11,
скориставшись своїм правом, наданим
йому ст. 55 Конституції України,
оскаржив вказану постанову про
накладення на нього адміністративного
стягнення, до місцевого загального
суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 26.11.2013 року провадження у
справі за адміністративними позовом
ОСОБА_11 до Державної фінансової
інспекції в Донецькій області про
визнання незаконною та скасування
постанови у справі про накладення
адміністративного стягнення було
зупинено до набрання законної сили
рішенням Донецького окружного
адміністративного суду у
адміністративний справі № 805/15194/13-а.

Таким чином, позивач ОСОБА_11
скористався своїм правом на
відновлення порушених прав та
звернувся з цього приводу до суду у
встановленому процесуальним законом
порядку.

Крім того, суд зазначає, що Постановою
Донецького окружного
адміністративного суду по справі №
805/14547/13-а за позовом ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19 до Державної фінансової
інспекції в Донецькій області, третя
особа КП "Маріупольське трамвайно -
тролейбусне управління" про визнання
дій неправомірними та скасування
вимоги № 26-01-34/1479 від 19.09.2013
року відмовлено в повному обсязі.
Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19 залишено без задоволення,
Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14.01.2013 року
без змін.

Предметом розгляду даної справи було
оскарження цієї ж самої вимоги, яка є
предметом розгляду даної справи.

Рішенням суду встановлено те, що особи,
які працюють (працювали) у спірний
період в Комунальному підприємстві
«Маріупольське трамвайно - тролейбусне
управління» не можуть бути належними
позивачами, оскільки оскаржувана
вимога прийнята у відношенні саме цієї
юридичної особи, а не у відношенні
працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, підсумовуючи вищенаведене суд
приходить до висновку що із зазначеним
позовом звернулися не ті особи, яким
належить право вимоги. Звернення до
суду з позовом особи, якій не належить
право вимоги (неналежний позивач), є
підставою для відмови у задоволенні
такого позову, оскільки права, свободи
чи інтереси цієї особи у сфері
публічно-правових відносин не
порушено.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, оскільки оскаржувана вимога №
26-01-34/1479 від 19.09.2013 року є правовим актом
індивідуальної дії та спрямована чітко
до визначеної особи яка не є позивачем
у даній справі, слід відмовити
позивачам в задоволенні позовних вимог
повністю.

Відповідно до ст.94 КАС України,
сплачений судовий збір поверненню на
користь позивачів, не підлягає.

Керуючись Конституцією України,
Кодексом адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до
Державної фінансової інспекції у
Донецькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивачів Комунальне
підприємство «Маріупольського
трамвайно-тролейбусного
управління»про визнання неправомірним
та скасування п. 1 та п. 2.11 Вимоги №
26-01-34/1479 від 19.09.2013 року - відмовити у
повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена
сторонами в апеляційному порядку до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Олішевська B.В.