Справа № 2а-1238/11/2770
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Київ К/9991/85878/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Севастополя

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 27.05.2011

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2011

у справі № 2а-1238/11/2770

за позовом Фізичної особи ОСОБА_2

до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Севастополя

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення-
рішення, скасування
податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_2 (далі по тексту -
позивач, ФО ОСОБА_2) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Севастополя (далі по тексту -
відповідач, ДПІ Ленінському районі м.
Севастополя) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення, скасування
податкової вимоги.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 27.05.2011, яка залишена без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем була
здійснена невиїзна документальна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2009 по 31.12.2009, за
результатами якої складено акт від
20.04.2010 №7297/17-129//950.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимог абз. «е» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (далі по тексту - Закон).

На підставі висновку акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.07.2010 за
№/0, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 101229,45
грн.

Відповідно до абз. «е» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4
Закону до складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються
дохід, отриманий платником податку від
його працедавця як додаткове благо у
вигляді вартості безоплатно отриманих
товарів (робіт, послуг), а також суми
знижки ціни (вартості) товарів (послуг),
що перевищує звичайну, розраховану за
правилами визначення звичайних цін (у
розмірі такої знижки).

При цьому, відповідно до п. 1.1 ст. 1
Закону додаткові блага це кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку його працедавцем (само
зайнятою особою), якщо такий дохід є
заробітною платою чи виплатою,
відшкодуванням чи компенсацією за
цивільно-правовими угодами, укладеними
з таким платником податку (далі по
тексту - інші виплати і винагороди).

Судами зазначено, що визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
101229,45 грн. здійснено відповідачем за
наступними обставинами.

ЗАТ «Севастопольстрой» був одним із
засновників ТОВ «ПІ «Гражданпроект» та
власником частки уставного фонду цього
товариства у розмірі 99,93% номінальною
вартістю 810320,00 грн.

Другим засновником було ЗАПБТ
«Севастопольжитлобуд» з часткою
уставного фонду у розмірі 0,07%.

31.07.2009 за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу часток у
статутному капіталі ТОВ «ПІ
«Гражданпроект» громадянин України
ОСОБА_2 придбав у власність у ЗАТ
«Севастопольстрой» частку у
статутному капіталі ТОВ «ПІ
«Гражданпроект» у розмірі 810320,00 грн.,
що складає 99,93% статутного капіталу
(фонду) та у ЗАПБТ
«Севастопольжитлобуд» частину у
статутному капіталі ТОВ «ПІ
«Гражданпроект» у розмірі 530,00 грн., що
складає 0,07%.

Відповідно до п. 4.1 номінальна вартість
частки в розмірі 100% статутного
капіталу (фонду) ТОВ «ПІ
«Гражданпроект» становить 810850,00 грн.
Сторони домовилися про те, що купівля
зазначеної частки буде здійснюватися
за договірною ціною у 135557,00 грн.
Договірна ціна сформована з
урахуванням фінансових показників
діяльності товариства та наявної
заборгованості.

Таким чином, згідно вказаного договору
купівлі-продажу позивач став власником
статутного капіталу ТОВ «ПІ
«Гражданпроект», тобто власником
корпоративних прав.

Відповідно до ст. 167 Господарського
кодексу України корпоративні права - це
права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Різницю у сумі 674863,00 грн. між
номінальною вартістю частки
статутного капіталу ТОВ «ПІ
«Гражданпроект» у сумі 810320,00 грн. та
договірною ціною у сумі 135457,00 грн.
(810320,00 грн. - 135457,00 = 674863,00 грн.) визначена
податковою інспекцією у якості
додаткового блага - безоплатно
одержаної частини частки у статутному
капіталі ТОВ «ПІ «Гражданпроект» та
прийнято за базу оподаткування, про що
прямо зазначено відповідачем у акті
перевірки. Податок з доходів фізичних
осіб у сумі 101229,45 грн. розрахований
податковою інспекцією за ставкою 15% від
суми 674863,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

ЗАТ «Севастопольстрой» не є для
позивача працедавцем, а різницю у сумі
674863,00 грн. не можна вважати додатковим
благом у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг) або
наданої знижки.

За договором купівлі-продажу від 31.07.2009
між ЗАТ «Севастопольстрой» та
позивачем склалися зовсім інші
правовідносини - правовідносини у
сфері виникнення (припинення)
корпоративних прав за
цивільно-правовою угодою.

Суди зазначили, що загальний місячний
оподатковуваний доход від здійснення
платником операцій з корпоративними
правами, визначається у відповідності
із положеннями пп. 4.2.13 п. 4.2 ст. 4 Закону,
відповідно до якого до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включається інвестиційний
прибуток від здійснення платником
податку операцій з корпоративними
правами.

Отже, колегія суддів погоджується із
судами попередніх інстанцій, що
відповідачем безпідставно застосовані
положення абз. «е» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4
Закону при визначенні
оподатковуваного доходу позивача за 2009
рік. При цьому, сума придбання
статутного капіталу за договором від
31.07.2009 у розмірі 135557,00 грн. є витратами
позивача та повинна бути врахована при
визначенні інвестиційного прибутку
від здійснення позивачем операцій з
корпоративними правами. За операцією
купівлі-продажу частини статутного
капіталу на підставі договору від
31.07.2009 у позивача не виник об'єкт
оподаткування з податку з доходів
фізичних осіб, що виключає
донарахування йому податкових
зобов'язань.

Що стосується доводів відповідача про
пропуск позивачем строку звернення з
адміністративним позовом до суду,
судами зазначено наступне.

Спірне податкове повідомлення-рішення
прийнято відповідачем 08.07.2010, а
податкові вимоги -25.08.2010 та 02.11.2010.

З адміністративним позовом позивач
звернувся до суду 14.04.2011. З матеріалів
справи вбачається, що заявою від 21.03.2011
позивач звернувся до відповідача з
проханням надати акт перевірки, що
стався підставою для донарахування
податкового зобов'язання та податкове
повідомлення-рішення про нарахування
податкового зобов'язання, оскільки при
оформленні торгового патенту йому
стало відомо про наявність податкової
заборгованості. Листом від 05.04.2011 за
№2895/17-1 позивачу було направлено акт
перевірки від 20.04.2010 №129//950 та
податкове повідомлення-рішення від
08.07.2010 №/0.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно до ч. 5 ст. 99 зазначеного Кодексу
для звернення до адміністративного
суду щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі
якого ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний строк.

Оскільки позивачу стало відомо про
прийняття відносно нього податкового
повідомлення-рішення у березні 2011 року,
то строк звернення до суду з
адміністративним позовом ним не
пропущений.

Посилання відповідача на те, що
податкове повідомлення-рішення у
зв'язку із неотриманням його позивачем
було розміщено на дошці податкових
оголошень 11.08.2010 та вважається врученим
саме 11.08.2010, у зв'язку з чим строки
звернення до суду позивачем пропущені,
судами правомірно визнано помилковими
з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкова вимога вважається
надісланою (врученою) фізичній особі,
якщо її вручено особисто такій
фізичній особі або її законному
представникові чи надіслано листом на
її адресу за місцем проживання або
останнього відомого місця її
знаходження із повідомленням про
вручення.

У разі коли податковий орган або пошта
не може вручити платнику податків
податкове повідомлення або податкові
вимоги у зв'язку з незнаходженням
посадових осіб, їх відмовою прийняти
податкове повідомлення або податкову
вимогу, незнаходженням фактичного
місця розташування (місцезнаходження)
платника податків, податковий орган
розміщує податкове повідомлення або
податкові вимоги на дошці податкових
оголошень, встановленій на вільному
для огляду місці біля входу до
приміщення податкового органу. При
цьому день розміщення такої податкової
вимоги вважається днем її вручення.

Але, на думку судової колегії дана
норма зазначеного Закону визначала
порядок вручення податкових
повідомлень-рішень та податкових вимог
платникам податків.

Дія вказаного Закону втратила чинності
у зв'язку із набранням чинності
Податкового кодексу України з 01.01.2011.

Статтею 102 Податкового кодексу України
врегульовано питання застосування
строків давності визначення
податкових зобов'язань, які становлять
1095 днів.

Пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу
України встановлено, що з урахуванням
строків давності платник податків має
право оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу про нарахування
грошового зобов'язання у будь-який
момент після отримання такого рішення.

Оскільки позивач звернувся з
адміністративним позовом у квітні 2011
року, тобто під час дії Податкового
кодексу України, то підстави вважати що
позивачем пропущені строки звернення
до суду - відсутні.

Також судами вірно зазначено, що
помилковими є доводи відповідача про
те, що податкові вимоги не можуть бути
оскаржені у судовому порядку, оскільки
у відповідності із положеннями пп. пп.
6.2.2, 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкові вимоги визначають перелік
заходів із забезпечення сплати суми
податкового боргу, обов'язок погашення
суми податкового боргу та можливі
наслідки непогашення його у строк,
повідомлення про дату та час
проведення опису активів платника
податків, що перебувають у податковій
заставі. Тобто податкові вимоги у
розумінні ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
є актом індивідуальної дії, що
визначають певні правові наслідки для
платника податків.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Севастополя відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 27.05.2011 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров