Справа № 805/3325/14
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 р.
Справа №805/3325/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Толстолуцька
М.М., при секретарі судового засідання
Перовій В.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до

Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області

про

визнання незаконною та відміну
постанови від 21.10.2013 № 177 про
накладення штрафу в розмірі 8 500,00
гривень,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 - особисто,

від відповідача - Гац Л.В. - за
довіреністю,

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Донецькій області про визнання
незаконною та відміну постанови від
21.10.2013 № 177 про накладення штрафу в
розмірі 8 500,00 гривень.

Позивач у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала, просила у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області, на підставі результатів
перевірки та з метою припинення
порушень законодавства про захист прав
споживачів, прийнята постанова від
21.10.2013 року №177 р про зобов'язання ФОП
ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 8 500 грн.
Наполягає на тому, що всі необхідні
документи були своєчасно сформовані по
кожній одиниці товару та надані
перевіряючим, сам товар було знято з
реалізації, просив задовольнити
позовні вимоги.

Відповідач надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
вказав на його безпідставність та
зазначив, що під час здійснення
перевірки та прийняття постанови про
сплату штрафних санкцій за введення в
обіг продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам відповідач діяв у
межах норм чинного законодавства та у
спосіб визначений нормами чинного
законодавства. Просив у задоволенні
позову відмовити у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач - Фізична
особа - підприємець ОСОБА_1
ідентифікаційний номер фізичної особи
- платника податків та інших
обов'язкових платежів НОМЕР_1. Позивач
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування.

Відповідач - Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Донецькій області, у
даних правовідносинах є суб'єктом
владних повноважень, який реалізує
надані повноваження, згідно Закону
України «Про захист прав споживачів»
та Положення про Державну інспекцію
України з питань захисту прав
споживачів, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№ 465/2011.

Пунктом 3 частини 1 статті 26 Закону
України «Про захист прав споживачів»
передбачено, що спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
відбирати у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, зразки
товарів, сировини, матеріалів,
напівфабрикатів, комплектуючих
виробів для перевірки їх якості на
місці або проведення незалежної
експертизи у відповідних лабораторіях
та інших установах, акредитованих на
право проведення таких робіт згідно із
законодавством, з оплатою вартості
зразків і проведених досліджень
(експертизи) за рахунок коштів
державного бюджету. У разі
встановлення за результатами
проведених досліджень (експертизи)
факту реалізації продукції неналежної
якості та/або фальсифікованої суб'єкт
господарювання, що перевірявся,
відшкодовує здійснені за це витрати.
Кошти відшкодовування витрат
зараховуються до державного бюджету.
Порядок відбору таких зразків
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V
(далі за текстом - Закон № 877-V) державний
нагляд (контроль) - діяльність
уповноважених законом центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування (далі - органи
державного нагляду (контролю) в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища.

Зазначеною статтею передбачено, що
заходи державного нагляду (контролю) -
планові та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами адміністративної справи
начальником Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Донецькій області
21.10.2013 р. №177р прийнято постанову про
накладення штрафних санкцій згідно з
пунктом 2 частини другої статті 44
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» за результатами виїзної
планової перевірки характеристик
продукції, наслідки якої викладені в
акті перевірки № 02/198 від 09.10.2013 року
(а.с.109-123).

Постановою позивачу у справі визначена
сума штрафу в розмірі 8 500 грн.

Правовою підставою для визначення
характеристик продукції, а саме:
перевірка безпеки дитячого одягу
(товар готовий до реалізації) наведені
норми пункту 4 частини першої статті 11
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» та статті 11 Закону України
«Про загальну безпечність нехарчової
продукції». З посиланням на зазначені
норми актом перевірки зафіксовано
розповсюдження товару яке не
відповідає п.17 Технічного регламенту
щодо назв текстильних волокон і
маркування текстильних виробів
затверджених ПКМУ від 14.01.2009 року №13, та
п.4.6 ДСТУ 4519-2006 «Споживче маркування
товарів легкої промисловості. Загальні
правила».

Правовою підставою визначення
штрафних санкцій вказано пунктом 2
частини другої статті 44 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» -
введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам, в
тому числі нанесення Національного
знаку відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів.

Спірним в даній справи є введення в
обіг продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам, а саме: шапка р.48,
арт.143 без визначення виробника,
імпортера та дати виготовлення; та
шапка р.2, виробник - Китай, без
визначення артиклю та дати
виготовлення, яка не відповідає
вимогам Технічного регламенту за
відсутності маркування виконаного
державною мовою та без інформації про
вміст сировини, дати виготовлення,
назви та міста розташування виробника,
символів щодо догляду за одягом.

Правові та організаційні засади
здійснення державного ринкового
нагляду і контролю нехарчової
продукції визначені Законом України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції». За
приписами статті 24 цього закону органи
ринкового нагляду проводять планові та
позапланові перевірки характеристик
продукції у її розповсюджувачів. Під
час проведення планової перевірки
характеристик продукції у її
розповсюджувачів на початковому етапі
перевірки об'єктами перевірки є: а)
наявність на продукції Національного
знака відповідності (у тому числі
ідентифікаційного коду призначеного
органу з оцінки відповідності), якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, та
додержання правил застосування і
нанесення Національного знака
відповідності; б) наявність
супровідної документації, яка має
додаватися до відповідної продукції
(зокрема інструкція з користування
продукцією), етикетки, маркування,
інших позначок, якщо це встановлено
нормативно-правовими актами (у тому
числі технічними регламентами), та їх
відповідність встановленим вимогам; в)
наявність декларації про
відповідність, якщо згідно з технічним
регламентом на відповідний вид
продукції продукція при її
розповсюдженні має супроводжуватися
такою декларацією; 2) на наступних
етапах перевірки можуть бути
проведені: а) обстеження зразків
відповідної продукції та
ідентифікація виробника продукції; б)
відбір та експертиза (випробування)
зразків продукції (у разі якщо є
підстави вважати, що продукція є
небезпечною, становить ризик та/або не
відповідає встановленим вимогам).

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції»
суб'єкти господарювання за порушення
цього Закону несуть згідно з законами
України цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 44 цього закону
до особи, яка ввела продукцію в обіг або
відповідно до цього Закону вважається
такою, що ввела продукцію в обіг,
застосовуються штрафні санкції у разі:

- введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам (крім
випадків, передбачених статтею 28 цього
Закону), у тому числі нанесення
Національного знака відповідності на
продукцію, що не відповідає вимогам
технічних регламентів, - у розмірі від
п'ятисот до тисячі п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а за повторне протягом трьох
років вчинення такого самого
порушення, за яке на особу вже було
накладено штраф, - у розмірі від тисячі
до трьох тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

У судовому засіданні позивач
зазначив, що 07.10. 2013 р. в магазині
«Детская обувь», який знаходиться за
адресою: м. Донецьк, бул. Шевченко,19
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області було
проведено перевірку характеристики
товарів. Всі необхідні документи в
підтвердження характеристик продукції
були надані перевіряючим вчасно і до
закінчення перевірки.

Відповідачем зауважено, що надані
документи не спростовують факту
виявленого порушення, бо за ними
неможливо ідентифікувати продукцію з
тією, що зазначена в акті перевірки,
неможливо встановити особу, що
поставила таку продукцію і ввела її в
обіг. Тобто, в такому випадку Позивач
автоматично є особою, що ввела в обіг
продукцію.

Судом встановлено, що на
підставі акту перевірки від 09.10.2013р. за
№02/198 прийнято рішення про вжиття
обмежувальних заходів від 28.10.2013р. №02/162
згідно частини 2 ст.33 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» за
розповсюдження товару який не
відповідає вимогам Технічного
регламенту за відсутності маркування
виконаного державною мовою та без
інформації про вміст сировини, дати
виготовлення, назви та міста
розташування виробника, символів щодо
догляду за одягом. Обмежувальний захід
складався з обмеження надання
продукції на ринку шляхом приведення
продукції у відповідність із
встановленими вимогами та тимчасової
заборони надання продукції на ринку.
Строк виконання заходу встановлено
08.11.2013р. (а.с.109).

20.11.2013р. Інспекцією з питань
захисту прав споживачів прийнято
рішення згідно ст.ст.33,34 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» та
Порядку здійснення контролю стану
виконання рішень про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів,
затвердженого ПКМУ №1017 від 05.10.2011р.,
про скасування рішення про вжиття
обмежувальних заходів від 28.10.2013р.
№02/162, як виконаного ФОП ОСОБА_1
повністю/результативно.

Варто зазначити, що в відносинах,
які виникають між позивачем, як
суб'єктом господарювання, та
відповідачем, як контролюючим органом,
перевіряється не суб'єкт
господарювання, а характеристики
продукції, що вводиться
(розповсюджується, виробляється,
імпортується) ним в обіг. На чому і
зауважував відповідач.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Правові та організаційні засади
введення в обіг нехарчової продукції і
забезпечення її безпечності в Україні
регулюється Законом України «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції» від 02.12.2010р. №2736.

Механізм здійснення державного
нагляду та контролю за нехарчовою
продукцією визначаються законами
відповідно до вимог яких суб'єкти
господарювання зобов'язані вводити в
обіг лише безпечну продукцію.

Статтею першою ЗУ «Про загальну
безпечність нехарчової продукції»
встановлено, що безпечна нехарчова
продукція - це продукція, що за
звичайних або обґрунтовано передбачу
вальних умов використання (у тому числі
щодо строку служби та введення в
експлуатацію вимог стосовно
встановлення і технічного
обслуговування ) не становить жодного
ризику чи становить лише мінімальний
ризик зумовлені використанням такої
продукції, які вважаються прийнятними
і не створюють загрози суспільним
інтересам.

Як зазначалося раніше, в рішенні про
вжиття обмежувальних заходів від
28.10.2013р. №02/162 до позивача застосовано
обмежувальний захід у вигляді
обмеження надання продукції на ринку.
Згідно ЗУ «Про загальну безпечність
нехарчової продукції» надання
продукції на ринку - це будь-яке платне
або безоплатне постачання продукції
для її розповсюдження, споживання
(використання) на ринку України під час
здійснення господарської діяльності.

В акті № 02/198 від 09.10.2013 року
перевірки характеристик продукції
встановлено порушення вимог
законодавства щодо розповсюдження
товару з відсутністю маркування та без
інформації про вміст сировини, дати
виготовлення, назви та міста
розташування виробника. Згідно ЗУ «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції» розповсюдження продукції -
це поява продукції на ринку України
після введення її в обіг.
Розповсюджувач - будь-яка інша ніж
виробник або імпортер, фізична чи
юридична особа в ланцюгу постачання
продукції, яка пропонує продукцію на
ринку України.

Аналізуючи норми законодавства
суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 при
перевірці Інспекцією продукції яку
вона пропонує, є розповсюджувачем цієї
продукції після введення її в обіг.

Суд також зазначає, що
відповідальність за порушення
встановлених характеристик
нехарчової продукції передбачена ст.15
Закону України «Про загальну
безпечність нехарчової продукції».

Як зазначалося раніше, притягнення
до відповідальності у вигляді
накладення штрафних санкцій за
постановою від 21.10.2013р. за № 177р
відбулося згідно з пунктом 2 частини
другої статті 44 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції». Однак, п. 7 ст.15
Закону України «Про загальну
безпечність нехарчової продукції»
встановлено, що за Законом України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» встановлюється
тільки порядок прийняття рішень про
накладення штрафів.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
відповідач помилково визначив ФОП
ОСОБА_1 як особу, що ввела в обіг
продукцію, а неправомірність
застосування неналежної норми закону
при прийнятті рішення тягне за собою
прийняття незаконного рішення органом
владних повноважень.

З огляду на викладене, суд
задовольняє позовні вимоги повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

Позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Донецькій області про визнання
незаконною та відміну постанови від
21.10.2013 № 177 про накладення штрафу в
розмірі 8 500,00 гривень - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Донецькій області
від 21.10.2013 № 177 про накладення штрафу в
розмірі 8 500,00 гривень.

Постанову прийнято у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини 22 травня 2014 року.

Повний текст постанови буде
виготовлено 27 травня 2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Толстолуцька М.М.