Справа № К/9991/6561/12-С
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/6561/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Кіровоградського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06 квітня 2011 року у справі за позовом
Кіровоградського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Житлово-експлуатаційної контори №12
Управління Житлово-комунального
господарства міськвиконкому про
стягнення адміністративно
господарських санкцій та пені, -

в с т а н о в и л а:

Кіровоградське обласне відділення
фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до
Житлово-експлуатаційної контори №12
Управління Житлово-комунального
господарства міськвиконкому, у якому з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просить стягнути
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2008
році у розмірі 13444,68 грн. та пені у сумі
494,76 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
Житлово-експлуатаційною конторою №12
в порушення вимог Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" при середній
обліковій чисельності штатних
працівників 47 осіб не виконано
норматив по створенню 1 робочого місця
для працевлаштування інвалідів.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
Кіровоградське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати оскаржувані судові
рішення судів попередніх інстанцій та
постановити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати та
працевлаштувати інвалідів.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, вказує на
передчасність зазначених висновків
судів попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Згідно з частиною першою статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства
(об'єднання), установи і організації
незалежно від форми власності і
господарювання, де кількість працюючих
інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим частиною
першою статті 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті
20 Закону України "Про зайнятість
населення", за якою підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Колегія суддів погоджується з позицією
судів попередніх інстанцій щодо вжиття
відповідачем вичерпних заходів щодо
недопущення правопорушення протягом
періоду серпень-грудень 2008 року, що є
підставою для не застосування до нього
у вказані періоди наслідків,
визначених статтею 218 Господарського
кодексу України.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що відповідачем звітність
за формою 3-ПН до центру зайнятості
подавалась у лютому, квітні та
серпні-грудні 2008 року. Апеляційний же
суд у своєму рішенні зазначив, що
вказана звітність відповідачем
подавалась щомісячно протягом 2008 року.

Разом з цим, з листа Кіровоградського
міськрайонного центру зайнятості від
11.09.2009 №03-3412 вбачається, що
Житлово-експлуатаційна контора №12
Управління Житлово-комунального
господарства міськвиконкому звіти за
формою 3-ПН подавало до центру
зайнятості у серпні-грудні 2008 року.

Таким чином, в обґрунтування висновку
про вжиття відповідачем вичерпних
заходів, спрямованих на недопущення
правопорушення протягом січня-липня 2008
року, судами попередніх інстанцій не
встановлено факту подання
Житлово-експлуатаційною конторою №12
до центру зайнятості звітів за формою
№3-ПН щодо наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів за
січень-липень 2008 року, або ж факту
виконання у повному обсязі нормативу
із створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів протягом
вказаного періоду із посиланням на
наявні у справі докази.

За вказаних обставин, колегія суддів
вказує на необґрунтованість висновків
судів попередніх інстанцій щодо вжиття
відповідачем вичерпних заходів,
спрямованих на працевлаштування
інвалідів, та, відповідно, на
передчасність висновків судів першої
та апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для стягнення з
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за вказаний період.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
неповне з'ясування судами попередніх
інстанцій обставин справи, необхідних
для вирішення спору, колегія суддів
вказує на передчасність висновків суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Кіровоградського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06 квітня 2011 року скасувати.

Справу за позовом Кіровоградського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Житлово-експлуатаційної контори №12
Управління Житлово-комунального
господарства міськвиконкому про
стягнення адміністративно
господарських санкцій та пені
направити до суду першої інстанції на
новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
не може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: