Справа № 2а-1670/5034/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Київ К/9991/74439/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Ланченко Л.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2011
року

у справі № 2а-1670/5034/11

за позовом Приватного підприємства
«Інтера»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
липня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2011 року, адміністративний
позов Приватного підприємства
«Інтера» (далі - ПП «Інтера»; позивач) до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ у
Полтавській області; відповідач)
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № /1462 від 27
квітня 2011 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ПП «Інтера»
витрати із сплати судового збору в
розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2011
року, ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2011
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку податкових
декларацій з податку на додану
вартість, поданих ПП «Інтера» за січень
2011 року та лютий 2011 року, за
результатами якої складено акт №
1992/15-322/32078848 від 06 квітня 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/1462 від 27 квітня 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 14 941,00 грн.
(14 940,00 грн. - основний платіж, 1,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статей 185, 187, пункту 198.1
статті 198, пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
на підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу Приватним
підприємством
«Сільгоспнафтопродуктсервіс 10», з
підстав відсутності факту реального
вчинення господарських операцій та, як
наслідок, нікчемності договору
купівлі-продажу № 10/01-1 від 10
січня 2011 року, укладеного між вказаним
суб'єктом господарювання та ПП
«Інтера».

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з огляду на
відсутність у основних постачальників
ПП «Сільгоспнафтопродуктсервіс 10» -
Приватного підприємства
«Нафта-Капітал» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Відродження» трудових ресурсів,
виробничого, транспортного та
торгівельного обладнання, сировини та
матеріалів, необхідних для здійснення
основного виду діяльності, а також
незнаходження ПП «Нафта-Капітал» за
вказаним в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті
198 ПК України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Як встановлено судами, на
підтвердження фактичного виконання
спірних господарських операцій
позивачем долучено до матеріалів
справи рахунки-фактури, податкові та
видаткові накладні, банківські
виписки, акти списання
товарно-матеріальних цінностей.

При цьому відповідачем не
заперечується, що понесені ПП «Інтера»
витрати безпосередньо пов'язані з його
господарською діяльністю, а
розглядувані операції здійснені за
наявності розумних економічних причин
(ділової мети) та наміру одержати
економічний ефект.

А відтак, враховуючи встановлений
судовими інстанціями факт реального
здійснення спірних господарських
операцій, що, зокрема, податковим
органом не спростовано, а також з
огляду на те, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податку-покупця на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість від інших
осіб, в тому числі від перебування за
юридичною адресою, а також від
господарських та виробничих
можливостей контрагентів, які не були
безпосередніми постачальниками
товарів (робіт, послуг), висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
відсутність у Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області в даній ситуації
правових підстав для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
липня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
липня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Ланченко Л.В.