Справа № 812/6163/13-а
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р.
м. Київ К/800/48181/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у справі за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до ПАТ
"Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Луганське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з
адміністративним позовом до ПАТ
"Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 1551268,52 грн. та пені у сумі 25130,25
грн. за невиконання нормативу
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2012 році.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 07.08.2013 року
позовні вимоги задоволено: стягнуто з
ПАТ "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" в
дохід Державного бюджету України в
особі Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративного-господарські
санкції у розмірі 1551268,52 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адмінстративного-господарських
санкцій у розмірі 25130,25 грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07.08.2013 року
скасовано та ухвалено нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, Луганське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" для
підприємств, установ, організацій, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.

Відповідно до частини 1 статті 20 цього
Закону підприємства, установи,
організації, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

В ході розгляду справи судами
встановлено, що відповідач ЗАТ
"Сєвєродонецьке об'єднання "Азот" є
юридичною особою і використовує
найману працю.

Відповідно до поданого відповідачем
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
середньооблікова кількість штатних
працівників становила 8243 осіб.

Кількість штатних
працівників-інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях у
відповідача, створених відповідно до
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" становила 330 осіб.

Згідно звіту форми №10-ПІ за 2012 рік,
поданого відповідачем,
середньооблікова чисельність
інвалідів - штатних працівників,
фактично працюючих на підприємстві,
становила 299 осіб.

Впродовж 2012 року відповідач надавав до
Сєвєродонецького міського центру
зайнятості звіти Форми 3-ПН про
наявність вакансій для інвалідів.
Фактів відмови у працевлаштуванні
інвалідів центром не зафіксовано.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, та ухвалюючи нову про
відмову в позові, суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що впродовж
2012 року відповідач належним чином
інформував позивача про наявність
вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів на його
підприємстві та потребу направлення
йому інвалідів для працевлаштування, а
тому підстави стягнення
адміністративно-господарських санкцій
відсутні.

З такими висновками суду апеляційної
інстанцій колегія суддів погоджується
і вважає, що вони відповідають нормам
матеріального та процесуального права
і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки суду апеляційної
інстанції не спростовують і є
безпідставними, оскільки за змістом
статей 18 та 181 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування, а
відповідно до частини 5 статті 19 цього
Закону виконанням нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
вважається саме їх працевлаштування, а
не лише створення відповідних робочих
місць.

Посилання позивача в обгрунтування
касаційної скарги на відсутність у
колонці 15 звітів форми №3-ПН відмітки
про можливість працевлаштування
інвалідів також безпідставне і
висновків суду не спростовує, оскільки
з назви таких звітів вбачається, що
вони стосувались виключно наявності
вакансій для працевлаштування
інвалідів.

Крім того, як вже зазначалося, протягом
2012 року відповідач повідомляв центр
зайнятості про наявні вакантні міста
для інвалідів, за формою статистичної
звітності № 3-ПН, затвердженої Наказом
Міністерства праці та соціального
політики України за № 420 від 19.12.2005 року.

Окрім того, відповідачем протягом 2012
року надавалися повідомлення у районну
газету Інтернет-видання про створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, які публікувалися у лютому,
квітні, травні, червні, липні, вересні,
жовтні, листопаді, грудні 2012 року, та
листи-звернення до Фонду інвалідів про
сприяння в направленні для
працевлаштування інвалідів від 13.02.2012
року і від 10.07.2012 року.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом
апеляційної інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому касаційну скаргу слід залишити
без задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а

Касаційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам та може бути переглянута з
підстав, встановлених ст.ст. 237- 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: