Справа № 820/6470/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2014 р.Справа № 820/6470/14Колегія суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання
Лаптій О.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Тищенко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Харківського
окружного адміністративного суду від
16.04.2014р. по справі № 820/6470/14

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області

про скасування наказу та поновлення на
посаді,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду із
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області, в
якому просив:

- скасувати наказ начальника
ГУМВСУ в Харківській області від 23.09.2011
року №1254, в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності -
звільнення з ОВС ОСОБА_3;

- відмінити наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
04.10.2011 року №219 о.с. в частині звільнення
ОСОБА_3 з ОВС;

- зобов'язати ГУМВС України в
Харківській області поновити на посаді
дільничного інспектора ЦВМ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області ОСОБА_3;

- виплатити ОСОБА_3 грошову
винагороду за час вимушеного прогулу з
04.10.2011 року і до моменту винесення судом
рішення.

Разом із адміністративним позовом
позивачем надано заяву про поновлення
строку звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.04.2014 року
клопотання позивача про поновлення
строку звернення до суду залишено без
задоволення, а адміністративний позов -
залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.04.2014 року
та направити справу для продовження
розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на те, що
залишаючи адміністративний позов без
розгляду, суд першої інстанції дійшов
до неправомірного висновку про пропуск
позивачем встановленого законом
строку на звернення до суду із даним
позовом.

Відповідач надав письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких,
посилаючись на обґрунтованість та
об'єктивність рішення суду, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що ОСОБА_3 був прийнятий до
лав органів внутрішніх справ в 2000 році.
З серпня 2011 року проходив службу на
посаді дільничного інспектора ЦВМ
Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області.

Наказом №1254 від 23.09.2011 року позивачу
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності - звільнення з лав
МВС.

Наказом ГУМВС України в Харківській
області від 04.10.2011 року №219о/с ОСОБА_3
звільнений з органів внутрішніх справ
України.

Не погоджуючись із вказаними наказами,
позивач 08.04.2014 року звернувся до суду із
даним позовом.

Залишаючи без розгляду
адміністративний позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
позивачем без поважних причин
пропущено встановлений законодавством
процесуальний строк звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу строків
звернення до адміністративного суду
унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до вимог ч. 1
вищенаведеної статті Кодексу
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Колегія суддів зазначає, що практика
Європейського суду з прав людини також
свідчить про те, що право на звернення
до суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків на звернення до суду за
захистом порушених прав (справа
"Стаббігс та інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України
встановлено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України,
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що складовими
елементами правового статусу осіб
публічної служби є вступ на публічну
службу, умови та порядок її
проходження, звільнення з публічної
служби, соціальний статус осіб
публічної служби.

Враховуючи наведене та беручі до уваги,
що вказаний спір відноситься до справ
щодо прийняття громадян на публічну
службу, її проходження та звільнення з
публічної служби, до спірних
правовідносин повинен застосовуватись
спеціальний строк звернення з
адміністративний позовом, що
передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України,
тобто місячний строк.

В свою чергу, для вирішення питання про
наявність або відсутність пропуску
строку звернення до суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
необхідно з'ясувати, яким саме
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
права цієї особи, коли розпочався
перебіг цього строку.

Як свідчать матеріали справи, позивач
був затриманий правоохоронними
органами за підозрою у скоєнні злочину
та з 29.09.2011 року перебуває у
Харківському слідчому ізоляторі.

Позивач вказує, що під час ознайомлення
з матеріалами кримінальної справи
стало відомо про те, що він був
звільнений з органів внутрішніх справ.

З метою реалізації своїх
конституційних прав на звернення до
суду щодо оскарження звільнення,
позивач 07.11.2013 року (вих. №12/с-1066)
звернувся до начальника ХМУ ГУМВС
України в Харківській області із
заявою, в якій просив: надати
засвідчені матеріали, які слугували
підставою притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення із ОВС України; надати копію
наказу про звільнення із ОВС України
(а.с. 6).

Листом від 19.11.2013 року №40/с-211 ХМУ ГУМВС
України в Харківській області
повідомило, що заява була надіслана за
належністю до розгляду до відділу
інспекції з особового складу УКЗ ГУМВС
України в Харківській області (а.с. 8).

Листом від 09.12.2013 року №7/5454 ГУМВС
України в Харківській області
повідомило, що чинним законодавством
не передбачено надання копії
матеріалів службового розслідування
особам, відносно яких воно проводилось.
Крім того, відповідач зазначив, що
відповідно до вимог ст. 14
Дисциплінарного статуту ОВС України, у
разі звільнення з органів внутрішніх
справ, особі рядового або
начальницького складу видається витяг
з наказу (а.с. 34).

У зв'язку із чим ОСОБА_3 було надіслано
витяг із наказу ГУМВС України в
Харківській області від 04.10.2011 року №219
о/с про його звільнення (а.с. 9).

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п. 13 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду "Про практику
застосування адміністративними судами
окремих положень Кодексу
адміністративного судочинства України
під час розгляду адміністративних
справ" №2 від 06.03.2008р., зокрема, при
розгляді спорів з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються строки
звернення до суду, встановлені
спеціальними законами. У разі коли ці
закони зазначені питання не
врегульовують, то з врахуванням
необхідності субсидіарного
застосування законів про працю суди
повинні виходити із строків звернення
до суду, визначених частиною першою
статті 233 Кодексу законів про працю
України. Тому громадянин може
звернутися із заявою про вирішення
спору в тримісячний строк із дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення з публічної служби - у
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що саме з
моменту отримання трудової книжки або
копії наказу про звільнення, особа
вважається такою, що повідомлена про
звільнення з органів внутрішніх справ,
а відтак має право у випадку незгоди із
підставами звільнення, реалізувати
своє право на їх оскарження у судовому
порядку у встановлений ч. 3 ст. 99 КАС
України місячний строк.

В свою чергу, позивачем витяг із
оскаржуваного наказу було отримано
лише 18.12.2013 року, що підтверджується
підписом позивача та засвідчено
відповідальною особою слідчого
ізолятору (а.с. 143).

Таким чином, саме з моменту отримання
витягу з наказу про звільнення (18.12.2013
року) позивач мав право реалізувати
своє право на судовий захист у
встановлений ч. 3 ст. 99 КАС України
місячний строк.

Матеріалами справи підтверджено, що
представник позивача звернувся до суду
із вищезазначеним позовом 08.04.2014 року,
тобто з пропуском встановленого ч. 3 ст.
99 КАС України місячного строку.

Відповідно до ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Разом з тим, згідно із положеннями ст. 102
КАС України, пропущений з поважних
причин процесуальний строк,
встановлений законом, може бути
поновлений судом за наявності поважних
причин його пропуску.

Вирішуючи питання про поважність
причин пропущення строку звернення до
суду з даним позовом, колегія суддів
виходить з того, що поважними
визнаються лише такі причини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення сторони та пов'язані
з дійсними істотними перешкодами чи
труднощами, тобто, які б об'єктивно та
істотно перешкоджали його зверненню до
суду та не залежали від його
волевиявлення.

Як зазначив під час розгляду справи
представник позивача, підставою для
пропуску строку звернення до суду
слугував факт реалізації позивачем
встановленого права на досудовий
порядок вирішення спору.

З даного приводу колегія суддів
зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону
України «Про міліцію», міліція в
Україні - державний озброєний орган
виконавчої влади, який захищає життя,
здоров'я, права і свободи громадян,
власність, природне середовище,
інтереси суспільства і держави від
протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 статті 18 вищенаведеного
Закону встановлено, що порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 10 Розділу 2 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР №
114 від 29.07.1991 року передбачено, що особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ користуються
всіма соціально-економічними,
політичними та особистими правами і
свободами, виконують усі обов'язки
громадян, передбачені Конституцією та
іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», особа
рядового або начальницького складу має
право усно чи письмово послідовно
звернутися зі скаргою щодо накладення
на неї дисциплінарного стягнення до
старшого прямого начальника - аж до
міністра внутрішніх справ України або
до суду.

Строки оскарження дисциплінарних
стягнень визначені статтею 21 Закону
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України»,
згідно із якою, дисциплінарне
стягнення може бути оскаржено протягом
трьох місяців з дня ознайомлення з
наказом особи, на яку воно накладено.

Про результати розгляду заяви про
поновлення пропущеного строку
повідомляються особа рядового або
начальницького складу, яка її подала,
та начальник, який наклав на неї
дисциплінарне стягнення.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивач 19.11.2013 року (вих. № 12/с-1092)
звернувся до начальника ГУМВС України
в Харківській області із письмовою
заявою, в якій, посилаючись на
незаконність притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення з ОВС України, просив
скасувати наказ про притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
наказ про звільнення з ОВС України, та
поновити його на займаній посаді (а.с.
10). Згідно довідки Харківського
слідчого ізолятору, вказана заява була
подана позивачем через відділ по
контролю за виконання судових рішень
19.11.2013 року (а.с.51).

В свою чергу, як вказує позивач та не
заперечував під час розгляду справи
представник відповідача, відповідь на
вказане звернення позивачу надано не
було.

Також, колегія суддів зауважує, що
позивач, знаходячись в слідчому
ізоляторі, з об'єктивних підстав не мав
реальної можливості ознайомитись із
обставинами, які слугували підставами
звільнення із ОВС України.

Так, згідно з п.14.8 Інструкції "Про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України" (додаток №2 до наказу МВС
України від 6 грудня 1991 року № 552 "Про
заходи щодо зміцнення законності в
діяльності ОВС України") посадова особа
при проведенні службового
розслідування зобов'язана ознайомити з
затвердженим висновком особу, у
відношенні якої проводилась перевірка,
за її бажанням, якщо це не суперечить
вимогам дотримання державної або
службової таємниці.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач листом від 07.11.2013 року (вих.
№12/с-1066) просив, серед іншого, надати
засвідчені матеріали, які слугували
підставою притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення із ОВС України.

Натомість відповідач, листом від 09.12.2013
року №7/5454 відмовив у задоволенні
заяви, з посиланням на те, що чинним
законодавством не передбачено надання
копії матеріалів службового
розслідування особам, відносно яких
воно проводилось.

Колегія суддів зауважує, що як
вбачається з матеріалів справи та
підтверджено під час апеляційного
розгляду представником відповідача,
ГУМВС України в Харківській області не
було вчинено жодних дій щодо
ознайомлення позивача із висновком
службового розслідування, що слугував
підставою для звільнення останнього з
ОВС України.

Враховуючи наведене, беручі до уваги
відсутність у позивача можливості
ознайомитись із обставинами, які
слугували підставами для звільнення із
органів внутрішніх справ, що як
наслідок перешкоджає належній
реалізації останнім права на судовий
захист, та факт проведення процедуру
досудового врегулювання спору, колегія
суддів дійшла висновку, що строк
звернення до суду був пропущений
позивачем з поважних причин.

Відповідно до положень ст.55
Конституції України, держава кожному
гарантує право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної власності, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно до ч. 4 ст. 6 КАС України, ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», Європейська Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) є джерелом права.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції,
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п.23, 25
Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти
України», суд зобов'язаний надавати
відповідь на кожен з специфічних,
доречних та важливих доводів заявника,
а також давати обґрунтування своїх
рішень.

Колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1
ст. 11 КАС України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Враховуючи вищевикладені положення,
колегія суддів дійшла висновку, що
залишаючи без розгляду
адміністративний позов, судом першої
інстанції дійшов не було в повному
обсязі досліджено питання про
поважність причин пропуску позивачем
строку звернення до адміністративного
суду з даним позовом, в зв'язку з чим,
дійшов до передчасного висновку про
залишення позовної заяви без розгляду.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст. 99, 100 КАС України, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати ухвалу
суду, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду.

За змістом частини 4 статті 204 КАС
України, порушення норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання, є підставою для
скасування ухвали суду, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що ухвала Харківського
окружного адміністративного суду від
16.04.2014 року по справі №820/6470/14 не
відповідає вимогам ст.159 КАС України, а
тому відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 199
КАС України підлягає скасуванню з
прийняттям нової, про направлення
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3
ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного
адміністративного суду від 16.04.2014р. по
справі № 820/6470/14 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
про скасування наказу та поновлення на
посаді направити до суду 1 інстанції
для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А. Повний текст ухвали
виготовлений 06.06.2014 р.