Справа № 872/17702/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 рокусправа № 811/3097/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача : Бабченко
Олени Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
24 жовтня 2013 р.

у справі за позовом Відділу
Державної служби охорони при УМВС
України в Кіровоградській області до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Відділу Державної служби
охорони при УМВС України в
Кіровоградській області звернувся
30.09.2013 року до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є
Кіровоградська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень. Просив
визнати неправомірними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
15.07.2013 року № та №. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені на
підставі акту перевірки, згідно якого
правочини між позивачем та
контрагентом не спрямовані на реальне
настання правових наслідків.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня
2013р. даний позов задоволений. Визнано
неправомірними та скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення. Свою позицію суд
першої інстанції обґрунтував тим, що в
судовому засіданні не знайшов
підтвердження факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентом без мети настання
реальних наслідків.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції.
Зазначає, що податковим органом на
підставі наказу проведена позапланова
невиїзна документальна перевірка з
питань правильності нарахування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ «Ф.Т.Р.». За
результатами перевірки складено акт.
На підставі акту винесені податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2013 року
№ та №. За результатами
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ф.Т.Р.» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платником податків ТОВ «ІВІТЕК ТТК»
податковим органом міста Харкова
встановлено нереальність правочинів. У
зв'язку з тим, що діяльність ТОВ «ІВІТЕК
ТТК» за період з 01.01.2011 року по 31.09.2012
року, визнана як така, що спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх осіб
та є нереальною, ТОВ «Ф.Т.Р.» не мало
можливості отримати ТМЦ та послуги по
пошиттю. Отже, дані наведені в
деклараціях за березень 2012 року на суму
25202,50грн., за квітень 2012 року на суму
42433,48, за травень 2012 року на суму
15457,50грн., за липень 2012 року на суму
62132,65грн. в частині віднесення ТОВ
«Ф.Т.Р.» до складу податкового кредиту,
є недійсними. Первинні документи,
отримані Відділом Державної служби
охорони при УМВС України в
Кіровоградській області від ТОВ
«Ф.Т.Р.» не мають юридичної сили у
зв'язку з тим, що діяльність
контрагентів-постачальників була
спрямована на надання податкових вигод
та проведення безтоварних операцій.
Таким чином факт здійснення
господарських операцій з продажу не
підтверджено, а тому відсутні підстави
для податкового обліку відповідних
операцій.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
суду пояснив, що надані до перевірки
первинні документи підтверджують факт
здійснення реальності господарчих
операцій між позивачем та
контрагентом. Просить суд апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Представник відповідача (податкового
органу) в судове засідання не з'явився,
про час і місце судового засідання
повідомлений належним чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом проведено
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість, та доходів та витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємства по взаємовідносинах з ТОВ
«Ф.Т.Р» за період з 01.03.2012 року по 31.05.2012
року. За результатами перевірки
складено акт. На підставі акту прийняті
податкові повідомлення-рішення від
15.07.2013 року: №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 753грн.
(за основним платежем 602грн. та штрафні
санкції 151грн.) /а.с. 2/; та №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 670грн. (за основним
платежем 536грн. та штрафні санкції
134грн.) /а.с. 3/. За результатами
адміністративного оскарження,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення залишено без змін
/а.с.20-22/.

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Конституції України, Податкового
кодексу України, ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

В порядку ст. 198 (п.198.3) Податкового
кодексу України, який набув чинності з
01.01.2011 року, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених ст.. 39 ПКУ, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 ПКУ, протягом такого звітного
періоду у зв'язую з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Згідно п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу пп. 139.1.9 ст. 139 ПКУ, не включаються
до складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Матеріалами справи підтверджено, що
отримані та видані позивачем податкові
накладні не мають недоліків, які згідно
зі ст. 201 ПКУ, спричиняють втрату ними
статусу податкових накладних.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій позивача з його контрагентами
є належні первинні документи, які
містять всі необхідні реквізити та
відповідають вимогам, встановленим
чинним законодавством для первинних
документів, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Позивачем дотримано всіх вимог закону,
пов'язаних з формуванням податкового
кредиту та виникненням податкового
зобов'язання, оскільки підставою для
цього є наявність у платника
податку-0покупця належно оформленої
податкової накладної.

Між позивачем (покупець) та ТОВ
«Ф.Т.Р.» (постачальник) укладено
договори поставки № 20 від 15.02.2012 року
№50 від 04.04.2012 року, №78 від 17.04.2012 року,
№137 від 04.05.2012 року /а.с. 27-30/. Факт
отримання майна за вказаними
договорами поставки підтверджені
накладними на реалізацію речового
майна, податковими накладними0
платіжними дорученнями на
перерахування грошових коштів та ТМЦ
та копіями рахунків на сплату,
товарно-транспортними накладними на
транспортування товару.

Податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік платника
податків від інших осіб, від фактичної
сплати його контрагентами податків до
бюджету, від знаходження постачальника
за юридичною адресою, а також від його
господарських або виробничих
можливостей. При цьому, питання
віднесення певних сум до складу витрат
чи податкового кредиту не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Натомість, у разі, якщо такі особи не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо таких осіб.

Надані позивачем первинні документи
відповідають вимогам ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», мають всі необхідні
реквізити (печатки підприємств,
підписи уповноважених осіб) отже ці
первинні документи є такими, які
підлягають обов'язковому врахуванню як
в бухгалтерському, так і в податковому
обліку.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
аналізуючи обставини справи та норми
ст. 198 ПКУ (п. 198.2, п. 198.3, п. 198,6), прийшов до
правильного висновку, що позивач має
право на відображення господарських
операцій у податковому обліку.
Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів/послуг сум
податку на додану вартість є сам факт
придбання таких товарів та послуг з
метою їх подальшого використання у
власній господарській діяльності / або
подальшій реалізації.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильної думки, що висновок
податкового органу про нікчемність
правочину, який на думку податкового
органу вчинений з метою, що суперечить
інтересам держави та порушує публічний
порядок не може бути беззаперечним
доказом такої нікчемності, а повинен
доводитися в судовому порядку шляхом
подання відповідного позову на
виконання законодавчо визначених
повноважень.

Таким чином, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про скасування спірних
податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня
2013 р. у справі за позовом Відділу
Державної служби охорони при УМВС
України в Кіровоградській області до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна