Справа № 2а-46792/09/1670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/1207/11

№ К/9991/1207/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Холдингової компанії
«АвтоКрАЗ» у формі відкритого
акціонерного товариства

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.02.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2010

у справі № 2а-46792/09/1670 Полтавського
окружного адміністративного суду

за позовом Холдингової компанії
«АвтоКрАЗ» у формі відкритого
акціонерного товариства

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ)

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.02.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2010, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Холдингова
компанія «АвтоКрАЗ» у формі відкритого
акціонерного товариства просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення та прийняте нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом надати
заперечення на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для застосування
до позивача штрафних санкцій,
встановлених підпунктом 17.1.7 пункту 17.1
ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (Закон № 2181-ІII),
згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, став
висновок контролюючого органу,
викладений в акті перевірки від 14.08.2009
№ 677, про порушення позивачем вимоги
норми підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст. 5
Закону № 2181-ІІІ щодо граничних строків
сплати узгодженої суми податкового
зобов`язання з орендної плати за землю.

На підставі акта перевірки ОДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 17.08.2009 №
/0/259 - про товариства штрафу в
розмірі 32737,79 грн. за затримку
граничного строку сплати узгодженого
податкового зобов'язання з орендної
плати за землю у сумі 327377,85 грн. та №
/0/2592 - про застосування до
позивача штрафу в розмірі 20 % - 120873,69 грн.
за затримку граничного строку сплати
узгодженого податкового зобов'язання з
орендної плати за землю у сумі 564300,00
грн.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про плату за землю» (Закон № 2535-ХII)
плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель; за земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати на земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки.

У судовому процесі встановлено, що між
позивачем (орендар) та Кременчуцькою
міською радою (орендодавець) укладено
ряд договорів оренди землі, згідно умов
яких орендодавцем передаються
орендарю земельні ділянки, що за
цільовим призначенням відносяться до
земель несільськогосподарського
призначення.

Відповідно до статті 21 «Про оренду
землі» визначено, що орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Статтею 21 Закону України «Про оренду
землі» та статтею 19 Закону України «Про
плату за землю» встановлено, що розмір,
умови і строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди між
орендодавцем і орендарем (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про плату за землю» податкове
зобов'язання по земельному податку, а
також по орендній платі за землі
державної та комунальної власності,
визначене у податковій декларації на
поточний рік, сплачується рівними
частками власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцем знаходження земельної
ділянки за базовий податковий (звітний)
період, який дорівнює календарному
місяцю, щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Оскільки позивач є орендарем земельних
ділянок, що належать до комунальної
власності, а орендна плата за землі
комунальної і державної власності є
податковим зобов'язанням, що підлягає
сплаті в установлений договором оренди
строк, то за невиконання позивачем
цього податкового обов'язку податковий
орган правомірно застосував штрафні
санкції, встановлені підпунктом 17.1.7
пункту 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ.

Доводи позивача в касаційній скарзі, що
орендна плата за землю, якою він
користується, не є податковим платежем,
суперечать статті 14 Закону України
«Про систему оподаткування», якою
визначено, що до загальнобов'язкових
податків і зборів (обов'язкових
платежів) належить плата за землю
(земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування оскаржуваних судових
рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Холдингової компанії
«АвтоКрАЗ» у формі відкритого
акціонерного товариства залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.02.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2010 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош