Справа № 2а-1870/309/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/48820/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М.розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Конотопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 24.01.2012

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2012

у справі № 2а-1870/309/12

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Конотопської міжрайонної
державної податкової інспекції
Сумської області (правонаступник
Конотопська об'єднана державна
податкова інспекція Сумської області
Державної податкової служби)

про скасування
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 24.01.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012,
скасовано податкові
повідомлення-рішення Конотопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби: від 20.12.2011 № ,
яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у розмірі 19 492,49 грн., у т.ч. за основним
платежем - 15 593, 99 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 3 898, 50 грн.; від
20.12.2011 № , яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4 збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності та інших
доходів громадян по місту у розмірі 12
284, 94 грн. за основним платежем; від
20.12.2011 № , яким до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій
(штрафу) у розмірі 1, 00 грн.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати оскаржувані рішення і
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність оскаржуваних судових
рішень.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено документальну
позапланову перевірку позивача з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2010 по 31.12.2010, за
результатами якої 08.12.2011 складено акт №
734/17-1/НОМЕР_4 (надалі акт)

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів: статті 1, 5 Указу
Президента України № 727/98 від 03.07.1998
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів
підприємницької діяльності» (надалі -
Указ Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів підприємницької
діяльності»), який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, а
саме платником отримано протягом 2010
року дохід, який перевищив, визначений
статтею 1 Указу ліміт у 500 тис. грн.,
внаслідок чого позивачу донараховано
податкові зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
12 284,94 грн.; підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті
3, пункту 9.4 статті 9 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (надалі - Закон України «Про
податок на додану вартість»), який діяв
на час виникнення спірних
правовідносин, що виразилося у не
сплаті позивачем до бюджету за 2010 рік
податку на додану вартість на загальну
суму 15 593,99 грн.

На підставі висновків акта
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 20.12.2011 №
, яким визначено позивачу
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 19 492, 49 грн., у
т.ч. за основним платежем - 15 593, 99 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями - 3
898,50 грн.; від 20.12.2011 № , яким
визначено позивачу податкові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 12 284,94 грн.; від
20.12.2011 № , яким до позивача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 1, 00 грн.

Обґрунтовуючи правомірність
нарахування податкових зобов'язань,
податковий орган зазначив, що за період
з 01.04.2010 по 31.12.2010 позивачем не було
зараховано до доходу готівкові кошти у
розмірі 548 199,10 грн., отримані від
Комунальним підприємством «КТУ» за
оренду автобусів. До такого висновку
податковий орган дійшов на підставі
аналізу договорів оренди, актів
виконаних робіт, відомостей на виплату
та видаткових касових ордерів, наданих
Комунальним підприємством «КТУ».

У зв'язку з цим, відповідач вважає, що
позивач у періоді з 01.04.2010 по 31.12.2010
отримав дохід у розмірі 609 199,45 грн., який
перевищив граничний розмір виручки (500
тис. грн.), визначений Указом Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів підприємницької діяльності».

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності доказів фактичного
отримання позивачем, у періоді, який
перевірявся, коштів за здачу в оренду
автомобілів на суму, яка б перевищувала
500 тис. грн.

Переглянувши судове рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Спеціальним законодавством, зокрема,
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» запроваджено
спеціальний режим оподаткування,
обліку та звітності, спрямований на
підтримку суб'єктів малого
підприємництва. За змістом статті 1
зазначеного Указу єдиний податок
сплачується виключно з доходів,
одержаних фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності з
додержанням вимог Указу, зокрема, якщо
виручка платника єдиного податку за
рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Відповідно до статті 5 вищенаведеного
Указу Президента у разі порушення
вимог, установлених статтею 1 цього
Указу, платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Якщо суб'єкт підприємницької
діяльності, який обрав спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності, отримує доходи за умов,
відмінних ніж встановлено Указом для
провадження спрощеної системи
оподаткування, зокрема, якщо дохід
(виручка) перевищує 500 тис. грн. на рік,
то сума такого перевищення підлягає
оподаткуванню у порядку, встановленому
розділом IV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян» (який
був чинним на час виникнення спірних
відносин).

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручка у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Суд касаційної інстанції вважає, що у
разі перевищення граничного розміру
виручки у платника єдиного податку
виникає як обов`язок переходу у
наступному податковому періоді на
загальну систему оподаткування, так і
обов'язок оподаткування суми такого
перевищення у порядку, встановленому
розділом IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», який, згідно із п. 22.10 ст. 22
«Прикінцеві положення» Закону України
від 22.05.2003 № 889-IV «Про податок з доходів
фізичних осіб», застосовується з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
цього Закону.

Як вбачається з змісту рішень судів
попередніх інстанцій, суди обмежились
лише констатуванням, викладених в акті,
висновків щодо невключення до складу
доходу виручки, отриманої від надання в
оренду автомобілів Комунальному
підприємству «КТУ», та посиланням на
книгу обліку доходів і витрат, згідно
змісту якої не вбачається жодних
занижень, однак, не надали належної
правової оцінки фактам, які можуть
свідчити про отримання позивачем
доходу, який перевищував 500 тис. грн. на
рік.

Так, у матеріалах справи містяться
копії договорів оренди транспортних
засобів, укладених між позивачем та
Комунальним підприємством «КТУ», які
укладалися між сторонами у період,
охоплений перевіркою. Факт укладання,
вказаних договорів та їх виконання,
позивачем не заперечується. В
обґрунтування суми виручки, отриманої
позивачем за надані послуги, та яка
перевищила 500 тис. грн. на рік,
податковий орган послався на відомості
Комунального підприємства «КТУ» про
виплату, вказаних коштів Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4.

Даним обставинам суди попередніх
інстанцій не надали жодного належного
висновку.

Посилання підприємця на те, що згадані
відомості Комунального підприємства
«КТУ» на виплату коштів Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4 є
сфальсифікованими, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає необґрунтованими, оскільки
відповідно до частини четвертої статті
72 Кодексу адміністративного
судочинства України лише вирок суду у
кримінальному провадженні, який набрав
законної сили, є обов'язковими для
адміністративного суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,і
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що без встановлення і
дослідження наведених обставин
рішення судів не можуть відповідати
незмінним принципам законності,
повноти і обґрунтованості у розумінні
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Зважаючи на те, що судами попередніх
інстанцій вищеназвані обставини
враховано не було, і це призвело до
передчасних та не обґрунтованих
належним чином висновків щодо прав і
обов'язків сторін у даному спорі, а
також те, що передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального та процесуального права,
що підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Конотопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби задовольнити
частково.

2. Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 24.01.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012 у
справі № 2а-1870/309/12 скасувати.

Справу № 2а-1870/309/12 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:(підпис)Лосєв А.М.
Судді(підпис)Бившева Л.І. (підпис)
Шипуліна Т.М.