Справа № 2а/1770/2967/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/29771/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою державного
підприємства "Бурштин України" на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2012 року у справі за
позовом державного підприємства
"Бурштин України" до Головного
управління Держкомзему у Рівненській
області в особі Управління з контролю
за використанням та охороною земель у
Рівненській області про визнання
протиправними дій,

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство "Бурштин
України" звернувся до суду з позовом до
Головного управління Держкомзему у
Рівненській області в особі Управління
з контролю за використанням та
охороною земель у Рівненській області
про визнання протиправними дій та
скасування проведених розрахунків
розміру шкоди, заподіяної державним
підприємством " Бурштин України"
внаслідок нецільового використання
земельної ділянки та внаслідок знаття
та переміщення ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) земельної
ділянки без спеціального дозволу.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю проведених розрахунків
розміру шкоди як таких, що ґрунтуються
на помилкових висновках відповідача
щодо заподіяння збитків у заявленому
розміру, на підставі хибних висновків
щодо самовільного зайняття земельної
ділянки, а також таких, що складено без
урахування факту наявності у позивача
матеріалів погодження розташування
земельної ділянки під кар'єр по
видобутку бурштину, а також
знаходження земельної ділянки в межах
гірничого відводу та території дії
спеціального дозволу на користування
надрами.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року провадження у справі в частині
позовних вимог щодо скасування
розрахунків розміру заподіяної ДП
"Бурштин України" шкоди - закрито на
підставі пункту 1 частини першої статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі державне
підприємство "Бурштин України" із
посиланням на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати оскаржувані рішення
та постановити нове рішення.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що Управлінням з
контролю за використанням та охороною
земель у Рівненській області у березні
2009 року проведено позапланову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог земельного законодавства, за
результатами якої складено акти від
19.03.2009 та 24.03.2009.

Перевіркою встановлено порушення
вимог земельного законодавства, а саме:
самовільного зайняття земельної
ділянки площею 10,05 га, використання її
не за цільовим призначенням,
перенесення ґрунтового покриву
(родючого шару ґрунту) без спеціального
дозволу. Так, встановлено, що державне
підприємство "Бурштин України" на
території Клесівської сільської ради
Сарненського району Рівненської
області використовує земельну ділянку
площею 13,5 га для розробки родовища
бурштину згідно з договором оренди
землі від 05.10.2007, зареєстрованим у
Сарненському районному відділі
Рівненської регіональної філії ДП
"Центр ДЗК" 05.10.2007 за №27, та
земельну ділянку площею 10,05 га, яка
межує із орендованою ділянкою,
відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
перебуває у користуванні ДП
"Клесівське лісове господарство" - для
розробки родовища бурштину ділянки
"Пугач".

За наслідками перевірки спеціалістами
Державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель у
Рівненській області проведено
розрахунки розміру шкоди, заподіяної
позивачем, що передбачено Методикою
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.07.2007 №963; матеріали, в порядку
статті 97 Кримінального процесуального
кодексу України, супровідним листом
від 26.03.2009 №393/01-10 направлено в
Рівненську міжрайонну природоохоронну
прокуратуру для вжиття заходів
реагування.

В подальшому, органами прокуратури
матеріали перевірки та проведені
розрахунки заподіяної шкоди були
скеровані до Господарського суду
Рівненської області разом з позовною
заявою про відшкодування завданих
державі внаслідок порушення
земельного законодавства збитків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з правомірності дій
відповідача по проведенню перевірки та
складанню розрахунків розміру
заподіяних збитків як таких, що вчинено
на виконання наданих законом
повноважень та за наявності факту
порушення державним підприємством
"Бурштин України" вимог
природоохоронного законодавства.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтю 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 1 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації.

Згідно з вимогами статті 126 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що документи, які б
посвідчували речові права позивача на
земельну ділянку площею 10,05 га, у
позивача відсутні.

Колегія суддів погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо необґрунтованості посилання
позивача на рішення Клесівської
селищної ради Сарненського району від
12.07.2006 №96, розпорядження голови
Сарненської районної державної
адміністрації від 14.08.2006 №360,
розпорядження голови Рівненської
обласної державної адміністрації від
09.10.2006, оскільки зазначеними
документами лише погоджувалось місце
розташування об'єкту для подальшої
передачі в оренду для Державного
підприємства "Бурштин України".
Відповідного рішення про вилучення
земельної ділянки у ДП "Клесівське
лісове господарство", зміну її
цільового призначення та надання в
оренду для позивача, Кабінетом
Міністрів України прийнято не було, що
сторонами не оспорювалось.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що розрахунки розміру
шкоди, заподіяної позивачем, проведено
на підставі Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 №963.

За вказаних обставин, зважаючи на факт
самовільного зайняття земельної
ділянки, колегія суддів погоджується
із висновками судів попередніх
інстанцій в частині правомірності дій
відповідача із складання розрахунків
розміру заподіяної шкоди, у зв'язку з
чим вказує на обґрунтованість позиції
судів щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої та апеляційної інстанції
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу державного
підприємства "Бурштин України"
відхилити, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: