Справа № 2а/1670/2765/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/65138/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
«Кременчуцький завод технічного
вуглецю»

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12.09.2011

у справі №2а/1670/2765/11

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Кременчуцький завод технічного
вуглецю»

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Кременчуцький завод технічного
вуглецю» (далі по тексту - позивач, ВАТ
«Кременчуцький завод технічного
вуглецю») звернулося до суду з позовом
до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі по тексту - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області), в якому просить суд, визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення №/0/19 від
24.03.2010 про зменшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за січень 2010 року на 94102,00 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011
позовні вимоги задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2011
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанцій та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що згідно акту перевірки встановлено
порушення позивачем: пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
завищення від'ємного значення за
січень 2010 року у сумі 26000,00 грн. (послуги
охорони); пп. 7.4.1, пп. 7.4.3, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» за листопад, грудень 2009 року,
що призвело до завищення суми, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, за
січень 2009 року у сумі 94102,00 грн. (послуги
охорони, послуги оренди земельних
ділянок, залізничних дільниці,
вагонів-хоперів).

Згідно висновків акту перевірки, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
порушення формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
грудень 2009 року на суму 8776,00 грн.
внаслідок завищення звичайних цін при
сплаті орендної плати за земельні
ділянки позивачем у ТОВ
«Карбонтранссервіс», внаслідок
завищення звичайних цін при сплаті
орендної плати за під'їзні залізничні
колії позивача у ТОВ
«Карбонтранссервіс», за наслідками
операцій щодо оренди вагонів-хоперів у
ТОВ «Карбонтранссервіс», з яким був
укладений договір №2007/11 від 02.08.2007
оперативної оренди майна, а саме
використання у грудні 2010 року
позивачем вагонів-хоперів у кількості
152 штуки, внаслідок віднесення суми
операцій щодо отримання послуг охорони
від ТОВ «Охорона Комплекс ЄС», з яким
був укладений договір №16.002/2008 року від
01.07.2008 про комплексну охорону та
вдосконалення безпеки, оскільки
відбувається дублювання функцій
власного підрозділу, та наданих послуг
ТОВ «Охорона Комплекс ЄС».

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги) та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8 1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

База оподаткування операції з
поставки товарів (послуг), відповідно
до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок
на додану вартість» визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижчі за звичайні ціни, з
урахуванням акцизного збору,
ввізного мита, інших загальнодержавних
податків та зборів (обов'язкових
платежів), згідно з законами України з
питань оподаткування (за винятком
податку на додану вартість, а також
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари
(послуги) перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операції
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

Згідно з абз. 1, 2 пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів
(абзац перший підпункту 1.20.2 цього
пункту).

Відповідно до пп. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» обов'язок доведення того,
що ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
цим Законом, покладається на
податковий орган у порядку,
встановленому законом. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін або послатися на
норми абзацу першого підпункту 1.20.1
цього пункту.

Крім того, згідно з п. 1.18 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» звичайні ціни розуміються
та застосовуються за правилами,
визначеними п. 1.20 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», яким, в свою чергу,
встановлено, що донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами.

Відповідно до пп. 4.3.5 п. 4.3 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» рішення про застосування
непрямих методів приймається
податковим органом за
місцезнаходженням платника податків
за наявності підстав, визначених у
підпункті 4.3 цього пункту. Нарахування
податкових зобов'язань з використанням
непрямого методу здійснюється
виключно податковим органом. Рішення
про сплату податкових зобов'язань
приймається у судовому порядку за
поданням керівника (його заступника)
відповідного податкового органу.

З врахуванням положень п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» вимоги наведеної
правової норми при визначенні
податкового зобов'язання внаслідок
визначення звичайних цін стосуються
тільки процедури, а відтак податковий
орган, здійснивши відповідне
донарахування податкових зобов'язань,
зобов'язаний звернутися до суду з
позовом про стягнення з платника
податків в доход відповідного бюджету
донарахованої суми.

Таким чином, оскільки, непрямий метод
при визначенні звичайної ціни не
використовувався, вірним є висновок
попередніх інстанцій щодо
обґрунтованості позовних вимог в цій
частині.

Стосовно завищення позивачем
податкового кредиту з ПДВ за грудень 2009
року та, відповідно, бюджетного
відшкодування за січень 2010 року на 26000,00
грн. внаслідок віднесення суми
операцій щодо отримання послуг охорони
від ТОВ «Охорона Комплекс ЄС».

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні, розрахункові (платіжні)
документи, в силу Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» N996-XIV від 16.07.1999 (в
редакції, чинній на час існування
спірних правовідносин) та Положення
N168/704 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), є
первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Докази того, що
вказані накладні, розрахункові
(платіжні) документи не мають юридичної
сили або визнані в установленому
порядку недійсними - відсутні. Відтак,
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ, сплачених
в ціні за товарно-матеріальні цінності,
відповідає вимогам пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Судом першої інстанції встановлено, що
первинні документи в підтвердження
здійснення господарських операцій
повністю відповідають вимогам
законодавства щодо їх оформлення, а
отже висновки контролюючого органу про
заниження податкового кредиту є
формальними, оскільки факт надання
послуг з охорони відповідачем не
спростовано. При цьому актом перевірки
та судом не встановлено жодного
фактичного порушення позивачем вимог
законодавства, яким регламентується
порядок формування податкового
кредиту, яке б позбавляло позивача
права на формування податкового
кредиту.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Отже, постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011
прийнята відповідно до вимог чинного
законодавства і скасована постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2011
помилково.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалене
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2011 та
залишення в силі постанови
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Кременчуцький завод технічного
вуглецю» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2011
скасувати та залишити в силі постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров