Справа № 667/2275/14-а
Суддя: Радченко Г. А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 667/2275/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2014 року Комсомольський
районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді Радченко
Г.А.,

при секретарі - Рушелюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
про визнання протиправною
бездіяльності та спонукання до
вчинення дій,

в
с т а н о в и в :

Представник позивачки звернувся до
суду з позовом в якому просив: визнати
незаконною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
щодо відмови у виплаті пенсії за віком
ОСОБА_1; зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з
01.06.2014 року.

В обґрунтування позову посилався
на те, що до листопада 2013 року ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала по АДРЕСА_1.
ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком,
надалі виїхала на постійне місце
перебування до Ізраїлю. З дати виїзду
виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.
Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009р. визнано не
конституційними положення п. 2 частини 1
ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
держане пенсійне страхування», та
такими, що втратили чинність з дати
прийняття рішення, зокрема зазначено:
«Виходячи із правової, соціальної
природи пенсії право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних приписів
зобов'язана гарантувати це право
незалежно від того, де проживає особа,
якій призначена пенсія, - в Україні чи
за її межами». 20.12.2013 року він, як
представник ОСОБА_1, звернувся до УПФ
України в м. Херсоні із заявою про
поновлення виплати пенсії.
Відповідачем у десятиденний термін
поновлення виплати пенсії не
здійснено. Листом № 489/0-1 від 22.01.2014р.
Управлінням Пенсійного фонду в
поновлені виплати пенсії відмовлено. В
обґрунтування прийнятого рішення УПФ
посилається на ст.ст. 49 та 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та на
відсутність ратифікованого договору
про соціальне забезпечення між
країнами. Вважав протиправною
бездіяльність щодо не поновлення
виплати пенсії.

В судовому засідання представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити з заявлених у ньому
підстав.

Представник відповідач позов не
визнав та пояснив, що ОСОБА_1 при виїзді
за кордон була виплачена пенсія
наперед, а саме по 31.05.2014 року.
Представник позивача звернувся до УПФ
з заявою про поновлення виплати пенсії
ще до закінчення строку, за який така
пенсія була виплачена. У зв'язку із
зазначеним йому було відмовлено у
поновлені виплати пенсії ОСОБА_1,
оскільки поновлення виплати
відбувається з дня подання заяви. Крім
того зазначила, що особисто ОСОБА_1 до
них не зверталася, оскілки мешкає за
кордоном. Ратифікований договір про
соціальне забезпечення між Україною та
місцем проживання позивачки - Ізраїлем,
відсутній. Дані факти не дають
відповідачу можливості встановити чи
взагалі ще живий пенсіонер, який
претендує на поновлення пенсії. Також
зазначила, що особа, яка виїхала за
кордон на постійне місце проживання,
соціально забезпечується тією країною,
у якій вона мешкає.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, суд вважає, що позов таким, що
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебувала на обліку Управління
пенсійного фонду з 04.01.2000 року та
отримувала пенсію за віком згідно
Закону.

18.11.2013 року позивачка звернулась до УПФ
із заявою про виплату пенсії наперед у
зв'язку з виїздом на постійне місце
проживання до країни Ізраїль та надала
талон зняття з реєстрації місця
проживання в Україні з 12.11.2013 року і
копію закордонного паспорта з
відміткою про постійне проживання в
країні Ізраїль.

Згідно розпорядження УПФ від 18.11.2013
року пенсію виплачено у листопаді 2013
року за шість місяців наперед, а саме за
період з 01.12.2013р. по 31.05.2014р. та припинено
виплату пенсії з грудня 2013 року.

Таким чином, ОСОБА_1 забезпечена
пенсією по 31.05.2014 року.

Вказані факти підтверджуються копією
закордонного паспорту позивачки та
копією відповіді з Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні №
489/0-1 від 22.01.2014 року.

20.12.2013 року представник ОСОБА_1
звернувся до УПФ України в м. Херсоні із
заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповідачем у десятиденний термін
поновлення виплати пенсії не
здійснено.

Листом № 489/0-1 від 22.01.2014р. Управлінням
Пенсійного фонду в поновлені виплати
пенсії відмовлено. В обґрунтування
прийнятого рішення УПФ посилається на
ст.ст. 49 та 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та на відсутність
ратифікованого договору про соціальне
забезпечення між країнами.

Суд вважає таку відмову незаконною
виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності відмови
відповідача у поновленні позивачці,
яка проживає за кордоном, виплати
призначеної її пенсії.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Конституції
України в Україні як соціальній,
правовій державі людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються
найвищою цінністю. Утвердження і
забезпечення прав та свобод людини є
головним обов'язком держави.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості. Пенсія
за віком, за вислугу років та інші її
види, що призначаються у зв'язку з
трудовою діяльністю, заслужені
попередньою працею і є однією з форм
соціального захисту. Цим
визначається зміст і характер
обов'язку держави стосовно тих
громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними
або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує
піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (частина третя статті 25
Конституції України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебувала на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України м. Херсоні та
отримувала пенсію за віком, з грудня 2013
року виплата пенсії позивачу була
припинена у зв'язку з її виїздом на
постійне проживання до держави
Ізраїль.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009р. №25-пр/2009
визнані, такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення п.2 ч.1
ст.49, друге речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», якими
передбачено, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується у тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дана Верховною
Радою України.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою,
як постійне проживання в Україні;
держава відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, відповідач,
відмовляючи в поновленні позивачу
раніше призначеної пенсії за віком,
діяв в порушення вищенаведених
законодавчих норм.

Керуючись ст.ст.11,69,86,159-162 КАС України,
ст. ст. 49, 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 1, 3, 22, 24, 25, 152
Конституції України, рішенням
Конституційного Суду України від
07.10.2009р. №25-пр/2009 суд,

П о с т а н о в и
в :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні про визнання
протиправною бездіяльності та
спонукання до вчинення дій -
задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні щодо відмови у виплаті
пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні поновити
виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.06.2014
року.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:Г. А. Радченко