Справа № 2а/2370/7092/11
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/58059/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Іваненко
Я.Л., Лиски Т.О.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сміла та Смілянському районі
Черкаської області до відкритого
акціонерного товариства «Смілянське
автомобільно-транспортне підприємство
№17128» про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2011 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути з відповідача
заборгованість по витратах на виплату
та доставку пільгових пенсій у розмірі
21632,40 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року, яку залишено без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що відкрите
акціонерне товариство «Смілянське
автотранспортне підприємство 17128»
зареєстроване як юридична особа з
14.11.1995 року виконавчим комітетом
Смілянської міської ради народних
депутатів.

На обліку в управлінні Пенсійного
фонду України в м. Сміла перебувають 5
колишніх працівників відповідача, які
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах відповідно до пунктів «б»- «з»
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» №1788-ХІІ (далі -Закон
№1788-ХІІ).

Факт трудових відносин зазначених осіб
на роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком №2 виробництв,
робіт, професій посад і показників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України, підтверджується
довідками про уточнюючий характер
робіт, виданих відповідачем на кожну
особу.

Позивач поніс витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій працівникам
відповідача за червень 2011 року у сумі
6214,68 грн., за липень 2011 року у сумі 8678,48
грн. та за серпень 2011 року у сумі 6739,24
грн., загальна сума становить - 21632,40 грн.
Понесені витрати підтверджуються
розрахунками фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій за червень,
липень і серпень 2011 року, направлених
та отриманих відповідачем.

Відповідач на виконання вимог позивача
платіжними дорученнями №605 від 20.06.2011
року на суму 6214,68 грн., №733 від 20.07.2011
року на суму 8678,48 грн., №833 від 16.08.2011
року на суму 6739,24 грн. сплатив позивачу
21632,40 грн. із призначенням
платежу-сплата пільгової пенсії за
червень 2011 року, липень 2011 року і
серпень 2011 року відповідно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що у позивача не було
правових підстав зараховувати кошти,
які надійшли з визначеним призначенням
платежу, на покриття заборгованості за
минулі періоди.

Обов'язок з відшкодування відповідних
витрат Управлінню Пенсійного фонду
встановлено Законом України від 26
червня 1997 року №400/97-ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 400/97).

Згідно з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 цього Закону для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
№1788-ХІІ до досягнення працівниками
пенсійного віку, передбаченого статтею
12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
№ 400/97 встановлено ставку збору у
розмірі 100 відсотків від об'єкта
оподаткування, визначеного абзацом
четвертим пункту 1 статті 2 цього
Закону.

Пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.04.2004 року №22
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 29.03.2004 року за №377/89/76, кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусовогосписання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Враховуючи вищенаведене, суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку, що право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного законодавства України
належить виключно платнику, а тому у
позивача не було правових підстав для
зарахування коштів відповідача,
направлених на погашення
заборгованості за спірний період, на
покриття заборгованості за попередні
періоди.

Наведені обставини були правильно
враховані судами попередніх інстанцій,
які обґрунтовано прийняли рішення про
відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Я.Л.Іваненко

Т.О. Лиска