Справа № 2а-25/11 (2а-367/12)
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/59783/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Голяшкіна О.В., Сороки
М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційну
скаргу ОСОБА_4, як представника ОСОБА_5,
на постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
квітня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_5, яка діє від свого імені
та від імені неповнолітньої доньки
ОСОБА_6, до Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, треті особи: виконавчий
комітет Києво-Святошинської районної
ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
протиправним та скасування рішення, - в
с т а н о в и л а:ОСОБА_5, яка діє від свого
імені та від імені неповнолітньої
доньки ОСОБА_6, звернулась до суду з
позовом до Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, треті особи: виконавчий
комітет Києво-Святошинської районної
ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
протиправним та скасування рішення.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області

від 10 квітня 2012 року у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 вересня
2012 року постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
квітня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, ОСОБА_4, як
представник ОСОБА_5 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету
Києво-Святошинської районної ради
народних депутатів Київської області
від 12 вересня 1989 року №177/66 ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 надано дозвіл на будівництво
двоквартирного житлового будинку в
АДРЕСА_1, на земельній ділянці, площею
1200 кв.м та зобов'язано провести

будівництво житлового будинку згідно
індивідуального проекту та закінчити
будівництво до

20 жовтня 1992 року.

Проте, вказані особи у зазначений строк
новий житловий будинок не побудували
та із заявами про продовження терміну
будівництва до Виконавчого комітету
Києво-Святошинської районної Ради
народних депутатів Київської області
не зверталися.

Рішенням Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області

від 17 квітня 2003 року №15/668
вищезазначене рішення виконкому
скасовано.

Крім того, рішенням Боярської міської
ради Києво-Святошинського району
Київської області

від 17 квітня 2003 року №15/668: вилучено
земельну ділянку площею 600 кв.м в
АДРЕСА_1 з земель запасу Боярської
міської ради з землекористування гр.
ОСОБА_9, згідно її письмової згоди;
надано земельну ділянку площею 600 кв.м у
АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7 для будівництва та
обслуговування житлового будинку.

При цьому зазначено, що земельна
ділянка в АДРЕСА_1, яка залишилася в
землекористування гр. ОСОБА_9 становить
600 кв.м.

Вважаючи, що рішення Боярської міської
ради Києво-Святошинського району
Київської області від 17 квітня 2003 року
№15/668 порушують її права та права її
неповнолітньої доньки, ОСОБА_5
звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до частини 1 статті 104
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка вважає, що порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

При цьому положеннями статті 125
Земельного кодексу України визначено,
що право власності на земельну ділянку,
а також право постійного користування
та право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
свідоцтвом про право на спадщину.

Право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

Право оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

При цьому статтею 1216 Цивільного
кодексу України встановлено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 Цивільного
кодексу України до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1225 Цивільного
кодексу України до спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку,
інших будівель та споруд переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, яка необхідна для
їх обслуговування, якщо інший її розмір
не визначений заповітом.

Так, судами встановлено, що у будинку в
АДРЕСА_1 проживали

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом із сім'єю:
дружиною, що є позивачем у справі, та
неповнолітньою донькою.

У 2009 році позивач та ОСОБА_10 звернулись
до Києво-Святошинського суду Київської
області із позовом про скасування
рішення Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 17 квітня 2003 року №15/668, який
було залишено без розгляду у зв'язку із
смертю ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9

Постановою Києво-Святошинської
районної державної нотаріальної
контори Головного управління юстиції у
Київській області від 25 червня 2010 року
№1472/02-31 позивачу та її неповнолітній
доньці відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом по 1/3
частині житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1 у зв'язку із ненаданням
останньою правовстановлюючого
документу на ім'я померлого ОСОБА_10 на
вказане нерухоме майно.

Разом з тим, відповідно до договору
дарування житлового будинку від 22
липня 2003 року ОСОБА_9 за життя
подарувала ОСОБА_8 житловий будинок
АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_10 правовстановлюючі
документи на земельну ділянку, надану
йому і ОСОБА_9 згідно з рішенням
виконавчого комітету
Києво-Святошинської районної ради
народних депутатів Київської області
від 12 вересня 1989 року №177/66 оформлені не
були.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що рішенням
виконавчого

комітету Києво-Святошинської районної
ради народних депутатів Київської
області

від 12 вересня 1989 року №177/66 права
позивачів не порушені.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, як
представника ОСОБА_5 залишити без
задоволення.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
квітня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_5, яка діє від свого імені
та від імені неповнолітньої доньки
ОСОБА_6 до Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, треті особи: виконавчий
комітет Києво-Святошинської районної
ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
протиправним та скасування рішення -
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: