Справа № 2а-3601/08
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/1659/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2008 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2010
року у справі № 2а-3601/08 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" до Криворізької митниці про
скасування рішення,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2008 року Відкрите акціонерне
товариство «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ВАТ ««Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»)
звернулось до суду із позовом до
Криворізької митниці про скасування
Картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України за
№ 113030000/2008/000062 від 31.03.2008 року та
визнання неправомірними вимоги щодо
надання відомостей, передбачених
абзацем 2 п.4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 01.10.1997 р. № 1104 у
забезпечення можливостей прийняття
митної декларації, митного оформлення
чи пропуску товарів через митний
кордон України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з
урахуванням вимог Закону України «Про
податок на додану вартість» та Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», рішення,
яке прийняте митним органом є
необґрунтованим і незаконним, а також
таким, що порушує права і законні
інтереси позивача.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2010 року, в задоволені
позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та ухвалити нове
рішення задоволення позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
подано до митного органу вантажну
митну декларацію з пакетом документів
для проведення процедури митного
оформлення з відстрочкою сплати
податку на додану вартість шляхом
подачі податкового векселю серії
АА№0137768 на суму ПДВ у розмірі 2302921,20грн.

За наслідками перевірки вантажної
митної декларації відповідач відмовив
позивачу у здійсненні митного
оформлення та видав Картку відмови в
прийняті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №113030000/2008/000062 від
31.03.2008р.

Підставою для прийняття картки відмови
стало порушення підприємством: вимог
абз.4 ч.2 ст.88 Митного кодексу України;
заборони ст.63 розділу І Закону України
від 28.12.2007р. №107 «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
щодо надання відстрочок щодо термінів
сплати податкових зобов'язань
суб'єктів господарювання за податками,
зборами (обов'язковими платежами); не
підтвердження вимог, передбачених абз.2
п.4 Порядку випуску, обігу та погашення
векселів, які видаються на суму податку
на додану вартість при імпорті товарів
на митну територію України, що
затвердженого постановою КМУ від
01.10.1997р. №1104

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
зазначали, що якщо двома різними
законами України запроваджено різні
правила щодо регулювання можливості
сплати при ввезенні товарів на
територію України ПДВ шляхом видачі
податкового векселя, то слід
застосовувати законодавчий акт, який
прийнято пізніше, тобто Закон України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України». При цьому
суди звернули увагу на п.3
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 03.10.97
року у справі №4-зп про набуття
чинності Конституцією України та на
постанову Верховного Суду України від
26.06.2007 року.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно п. 1.16 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
вексель являється письмовим
безумовним грошовим зобов'язанням
сплатити до бюджету відповідну суму
коштів, що підтверджується
комерційними банками шляхом авалю,
який видається платником на
відстрочення сплати податку на додану
вартість, що справляється при імпорті
товарів на митну територію України.
Податковий вексель видається
платником на відстрочення сплати ПДВ.

За загальним правилом ст. 11 Закону
України «Про податок на додану
вартість» платники податку на додану
вартість мають право надавати митним
органам у сплату ПДВ податковий
вексель на суму податкового
зобов'язання за цим податком.

В той же час ст. 63 розділу I Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
заборонено у 2008 році надання
відстрочок щодо термінів сплати
податкових зобов'язань суб'єктів
господарювання за податками, зборами.

Так як податковий вексель видається
платником на відстрочення оплати ПДВ,
то розрахунок за його допомогою є
відстрочкою оплати податкового
зобов'язання позивачем як суб'єктом
господарювання і, відповідно, підпадає
під дію ст. 63 розділу I Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Тобто, в даному випадку двома різними
законами України запроваджено різні
правила щодо регулювання одного
питання можливості сплати при ввезенні
товарів на територію України ПДВ
шляхом видачі податкового векселя.

Згідно із ст.75 Конституції України
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є Верховна Рада. Конституція
України не встановлює пріоритету
застосування того чи іншого закону, в
тому числі залежно від предмету
правового регулювання. Відсутній також
закон України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті з мотивувальної частини рішення
від 3 жовтня 1997р. №4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопередметними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом.
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
суди повинні застосовувати положення
закону з урахуванням дії закону у часі
за принципом пріоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше.

Для визначення, який закон підлягає
переважному застосуванню у випадку
різного регулювання одного й того ж
питання, використовуються в якості
правового звичаю такі правила як
спеціальний закон має переважну силу
над загальним та пізніше прийнятий акт
скасовує попередній.

Зазначені принципи визначення законів,
що підлягають застосуванні при
виникненні колізій, законодавчо не
закріплені, проте їх використання є
визначеним у правозастосовчій, в тому
числі, судовій практиці.

В даному випадку Закон України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» прийнятий
пізніше, ніж Закон України «Про податок
на додану вартість».

Судами встановлено, що на момент
виникнення спірних відносин положення
Закону України ст.63 «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» були діючими.
Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з наведеного дії відповідача
по відмові у здійсненні митного
оформлення товару із застосуванням
векселя, тобто відстрочкою оплати
податкових зобов'язань, та прийнятті
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні та
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України не
можна визнати неправомірними, оскільки
відповідач на час спірних
правовідносин діяв відповідно до
встановлених та діючих норм Закону.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2008 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша