Справа № 815/2409/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2409/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Чернобай А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ГУТ.» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 31.12.2013 року
№№ 000692210, 000702210, 000712210, від 11.03.2014 року
№№ , , .

В обґрунтування адміністративного
позову позивач (далі - Товариство)
зазначив, що висновки в акті перевірки
від 11.12.2013 року № 3251/22-1/36675024, на підставі
якого прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, містять
відомості щодо виявлених порушень,
факт існування яких не підтверджений
належними засобами доказування та
допустими доказами, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесені всупереч законодавству, що
регулює спірні правовідносини.
Зокрема, перевіряючим встановлено
порушення позивачем податкового
законодавства на підставі акту
перевірки контрагента позивача - ТОВ
«КІРС», яким встановлено ознаки
нікчемності правочинів; неможливість
контрагента здійснювати господарську
діяльність. Разом із тим, позивач
зазначає, що формування валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість здійснювалося за
наявності усіх визначальних факторів,
що є підставою для зменшення об'єкту
оподаткування. Висновки про
неправомірність віднесення до валових
витрат та податкового кредиту коштів,
сплачених за взаємовідносинами із
контрагентом не підтверджені жодним
документом бухгалтерського та
податкового обліку, або іншими
доказами, які є допустимими у розумінні
чинного податкового законодавства та,
відповідно, є незаконними. Отже
покладені в основу спірних податкових
повідомлень-рішень висновки за актом
перевірки є необґрунтованими, у зв'язку
із чим зазначені податкові
повідомлення-рішення неправомірні та
підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги із викладених
вище підстав підтримав у повному
обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, в задоволенні позову
просив відмовити, зважаючи на
обґрунтованість оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень та
наявність порушень позивачем
податкового законодавства.

Вислухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про часткову
обґрунтованість адміністративного
позову.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу від 21.11.2013 року № 1247 та
повідомлення про проведення
документальної невиїзної перевірки
від 21.11.2013 року, виданих ДПІ у
Приморському районі м. Одеси, згідно з
пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.79.1 ст.79 ПК України
співробітником податкової інспекції
проведено позапланову документальну
невиїзну перевірку ТОВ «ГУТ.» щодо
підтвердження відомостей, отриманих
від особи, яка мала правові відносини з
платником податків ПП «КІРС» за період:
серпень та жовтень 2012 року, за
результатами якої складений акт від
11.12.2013 року № 3251/22-1/36675024.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«ГУТ.» вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198
ПК України, в результаті чого завищено
значення п.24 звітної декларації з
податку на додану вартість за серпень
2012 року на суму 93513 гривень та заниження
значення податку на додану вартість
(р.25) за серпень 2012 року на суму 194329
гривень; завищено значення р.24 звітної
декларації з податку на додану
вартість за жовтень 2012 року на суму 57742
гривень та занижено сплату податку на
додану вартість за жовтень 2012 року на
суму 368811 гривень; п.138.2 ст.138 ПК України,
в результаті чого завищено витрати, які
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
приватних підприємств за 2012 рік на
загальну суму 3571975 гривень, що
спричинило заниження податку на
прибуток в сумі 750115 гривень.

На підставі вищевказаного акту
перевірки ДПІ у Приморському районі м.
Одеси прийняті податкові
повідомлення-рішення від 31.12.2013 року №
000692210, яким Товариству збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 563140
гривень та застосовано штрафну санкцію
в розмірі 281570 гривень; від 31.12.2013 року №
000702210, яким Товариству зменшено розмір
від'ємного значення ПДВ в сумі 151255
гривень (серпень 2012 року - 93513 грн.;
жовтень 2012 року - 57742 грн.); від 31.12.2013
року № 000712210, яким Товариству збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток в сумі 750115 гривень та
застосовано штрафні санкції в розмірі
375058 гривень.

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішенням,
ТОВ «ГУТ.» оскаржило останні в
адміністративному порядку до ГУ
Міндоходів в Одеській області, в
результаті чого останнім прийнято
рішення про результати розгляду
первинної скарги від 21.02.2014 року №
487/10/15-32-10-02-07, яким встановлено, що ТОВ
«ГУТ.» по взаємовідносинам з ТОВ «КІРС»
у перевіреному періоді занижено до
сплати в бюджет ПДВ в сумі 624795 гривень,
а не 563140 гривень, - як вказано в акті
перевірки; та завищено від'ємне
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 37333 гривень за
січень 2013 року, а не на 151255 гривень, - як
вказано в акті перевірки. Також при
проведенні перевірки не враховано, що
за даними рядку 23.2 Уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за січень 2013 року
від 03.10.2013 року) ТОВ «ГУТ.»
задекларувало суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в наступним звітних
періодах в розмірі 32698 гривень, яка
виникла за рахунок залишку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду (ряд.24), який було
зменшено попереднім актом перевірки,
про що винесено відповідне податкове
повідомлення-рішення від 20.05.2013 року №
.

За результатами розгляду скарги
податковим органом встановлено: що ТОВ
«ГУТ.» завищено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за січень 2013 року на
суму 32698 гривень;на підставі п.123.1 ст.123
ПК України за заниження податку на
додану вартість необхідно застосувати
штрафні санкції в розмірі 312398 гривень
(624795 грн. х 50% (вересень-грудень 2012р.), а
не 281571 грн.; за завищення суми, що
підлягає бюджетному відшкодування у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
за січень 2013 року в розмірі 32698 гривень
необхідно застосування штрафні
санкції в розмірі 8175 гривень (32698 грн. х
25%). У зв'язку із цим податкове
повідомлення-рішення від 31.12.2013 року №
000702210 скасовано в частині зменшення
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в сумі 113922 гривень, а в
іншій частині залишено без змін;
податкові повідомлення-рішення від
31.12.2103 року №№ 000692210, 000712210 - залишені
без змін (із збільшенням суми грошового
зобов'язання та розміру штрафу;
визначено завищення суми, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ та
збільшено розмір штрафу).

На підставі вищевказаного рішення про
результати розгляду первинної скарги
ДПІ у Приморському районі м. Одеси
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 11.03.2014 року №
, яким товариству зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ у розмірі
37333 гривень; від 11.03.2014 року № ,
яким Товариству збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 61655
гривень та застосовано штрафну санкцію
в розмірі 30827 гривень; від 11.03.2014 року №
, яким Товариству зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі
32698 гривень та застосовано штрафну
санкцію в розмірі 8175 гривень.

При цьому суд враховує, що внаслідок
часткового скасування податкового
повідомлення-рішення від 31.12.2013 року №
000702210 за результатами
адміністративного оскарження ДПІ у
Приморському районі м. Одеси прийнято
податкове повідомлення-рішення від
11.03.2014 року № , яким Товариству
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ у розмірі 37333 гривень, у зв'язку
із чим податкове повідомлення-рішення
від 31.12.2013 року № 000702210 вважається
відкликаним в силу пп. 60.1.2, п.60.1, п.60.3
ст.60 ПК України, відповідно до якого
повідомлення-рішення визнається
відкликаним у разі прийняття
контролюючим органом рішення, яким
задовольняється скарга на користь
платника податків.

З урахуванням викладеного суд не
вбачає наявності спору щодо акту
індивідуальної дії - податкового
повідомлення-рішення від 31.12.2013 року №
000702210, адже останнє є відкликаним
податковим органом, у зв'язку із чим в
задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Поряд із тим, оцінивши належність,
допустимість, достовірність наданих
сторонами доказів, а також достатність
та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає податкові повідомлення-рішення
від 31.12.2013 року №№ 000692210, 000712210, від
11.03.2014 року №№ , ,
необґрунтованими, а позовні в цій
частині підлягаючими задоволенню у
зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«ГУТ.» (Покупець) у перевіреному
періоді мало господарські відносини із
ТОВ «КІРС» (Постачальник) на підставі
укладених догорів купівлі-продажу № 28
від 20.08.2012 року, № 39 від 21.08.2012 року, № 41
від 28.08.2012 року, № 45 від 27.08.2012 року, № 47
від 29.08.2012 року, № 49 від 30.08.2012 року, № 67
від 04.10.2012 року, № 117 від 24.10.2012 року,
відповідно до яких позивач купував
товар - цукор білий.

За змістом вищезазначених договорів
позивач зобов'язувався прийняти та
оплатити товар «цукор-пісок»,
розфасований в поліетиленові мішки по
50 кг. виробництва Теофіпольського
цукрового заводу (п.1.1). Продавець
здійснював відвантаження товару
партіями згідно заявок Покупця (п.3.1),
який здійснював 100% попередню оплату
партій Товару згідно з виставленими
рахунками (п.3.2). Передача Товару
здійснювалась за місцезнаходженням
кладу Продавця: смт. Зеленогірське, пл.
60-річчя Жовтня, Любашівський район,
Одеська область (п.4.1).

На виконання зазначених договорів ТОВ
«КІРС» у серпні та жовтні 2013 року
поставило товар та виписало на користь
«ГУТ.» видаткові та податкові накладні
на загальну суму 4286370 гривень, у т.ч. ПДВ
- 714394,99 гривень.

Товар перевозився залученим
перевізником - ТОВ «Торговий дім
«Антарес», з яким позивачем укладено
договір про надання
транспортно-експедиційних послуг №
03/005 від 03.05.2012 року. Перевезення партій
товару оформлялось актами виконаних
робіт, товарно-транспортними
накладними, копії яких були надані в
ході перевірки та до суду.

Суми податку на додану вартість за
виписаним ТОВ «КІРС» податковими
накладеними позивачем включені до
податкового кредиту, а суму витрат на
придбання товару - до валових витрат:
декларація з ПДВ за серпень 2012 року від
20.09.2011 року № - у розмірі 287842
гривень; декларація з ПДВ за жовтень 2012
року від 20.11.2011 року № - у розмірі
426553 гривень; декларація з податку на
прибуток підприємств за 2012 рік від
28.01.2013 року № - у розмірі 3571975
гривень, що на думку перевіряючого
здійснено безпідставно, оскільки
фактичний продаж товару, передбачений
договірними домовленостями між ТОВ
«ГУТ.» та ТОВ «КІРС», місця не мав.
Зазначені висновки за актом перевірки
здійснені на підставі досліджених в
ході перевірки первинних документів,
наданих Товариством, акту ГУ
Міндоходів у Черкаській області від
09.09.2013 року № 2/23-00-22-04/30842594 «Про
результати проведення позапланової
перевірки ТОВ «КІРС» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2012 року по
31.07.2013 року».

Зі змісту вищевказаного акту
вбачається, що податковим органом
встановлено, що ТОВ «КІРС» не має
власних офісних приміщень, а орендує
приміщення в м. Черкаси; не має
торгівельного обладнання,
торгівельних площ, складських
приміщень, транспортних засобів та
іншого рухомого та нерухомого майна;
чисельність працюючих на підприємстві
- 2 особи. У зв'язку із ненаданням
відповіді на запит щодо первинних
документів, які підтверджують
формування податкових показників,
податковий орган дійшов висновку про
відсутність фактів поставок продукції
та безпідставність відповідних
бухгалтерських та податкових обліків.

Поряд із тим, судом встановлено, що
постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року по справі № 823/3078/13-а за позовом
приватного підприємства «Кірс» до
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області дії Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області по коригуванню податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість приватного
підприємства «Кірс», проведені на
підставі акту перевірки від 09.09.2013 року
№ 2/23-00-22-04/30842594, визнані неправомірними.
Головне управління Міндоходів у
Черкаській області зобов'язано
поновити в детальній інформації по
платнику ПДВ щодо результатів
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту
автоматизованої системи співставлення
Інформаційної системи Міністерства
доходів і зборів України «Податковий
блок» показники податкової звітності з
податку на додану вартість приватного
підприємства «Кірс» за період з 01.07.2012
року по 31.07.2013 року, які були виключені
на підставі акту перевірки від 09.09.2013
року № 2/23-00-22-04/30842594.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року вищезазначена постанова
визнана нечинною, у зв'язку із
ліквідацією ТОВ «Кірс» в порядку
господарського судочинства. Отже судом
апеляційної інстанції підтверджено
законність та обґрунтованість
постанови Черкаського окружного
адміністративного суду.

Таким чином, взявши до уваги акт ГУ
Міндоходів у Черкаській області №
2/23-00-22-04/30842594 «Про результати
проведення позапланової перевірки ТОВ
«КІРС» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2012 року по 31.07.2013 року» та відхиливши
первинну документацію, надану до
перевірки ТОВ «ГУТ.» (договори
купівлі-продажу, податкові та
видаткові накладні, декларації з ПДВ та
податку на прибуток, акти виконаних
робіт тощо), податковий орган зробив
висновок про нереальність
вищезазначених правочинів щодо
поставки білого цукру.

Суд не погоджується з вказаними
висновками акту перевірки, на підставі
яких прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, та дослідивши
фактичність проведених господарських
операцій, їх зв'язок з господарською
діяльністю позивача, дійшов висновку
про обґрунтованість формування
податкового кредиту та валових витрат,
з огляду на наступне.

Відповідно до п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 зазначеного
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Перевіряючим не надано оцінки фактам,
що понесені позивачем витрати
обумовлені виробничою необхідністю, а
також направлені на організацію
виробничого процесу та мали реальний
характер; докази того, що дані, наведені
в документах, не відповідають
дійсності та товар не придбавався в
ході перевірки не встановлені. При
цьому перевіряючим не надано оцінки
первинним документам, що підтверджують
фактичність господарських операцій,
які оформлені відповідно до вимог
чинного законодавства. Натомість
констатовано, що ці документи не
доводять реальності операції.

В даному випадку податковий орган
обмежився посиланням на акт перевірки
іншої податкової інспекції та без
самостійного дослідження
господарських операцій дійшов хибного
висновку про безтоварність укладених
позивачем із контрагентом правочинів,
залишивши поза увагою первинну
документацію.

Поряд із тим з наданих позивачем
доказів судом вбачається, що договір
мав на меті настання реальних правових
наслідків, що обумовлені ним, оскільки
товар був поставлений, а договір
виконано сторонами в повному обсязі.

При цьому в акті перевірки відображено,
що отримана позивачем від ТОВ «КІРС»
продукція (цукор білий) реалізована ТОВ
«Наталка-Трейд» у вересні, жовтні та
листопаді 2012 року відповідно до
податкових та видаткових накладних,
які були надані до перевірки та копії
яких наявність в матеріали справи. Суми
податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
включено до податкових зобов'язань
відповідного періоду, відображених у
реєстрі виданих податкових накладних,
які відповідають даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість та даним декларації з
ПДВ за вересень, жовтень, листопад 2012
року.

Таким чином, встановивши реальність
операцій між позивачем та його
контрагентом ТОВ «КІРС», дотримання
ТОВ «ГУТ.» вимог Податкового кодексу
України, пред'явлення ним
контролюючому органу первинної
документації, відсутність будь-якої
шкоди інтересам держави тощо, суд
дійшов висновку про правомірне
формування позивачем податкового
кредиту та валових витрат, та,
відповідно, про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Зважаючи на встановлені судом
обставини, з урахуванням положень
діючого законодавства, суд приходить
до висновку, що доводи перевіряючого
щодо безпідставного формування ТОВ
«ГУТ.»» податкового кредиту та валових
витрат, які підтверджені первинними
бухгалтерськими документами, та
складені належним чином і відповідають
вимогам ведення бухгалтерського
обліку, є необґрунтованими, оскільки
факти отримання товару підтверджені
достатніми та належними доказами.

Перевіряючи обґрунтованість та
законність дій та рішень суб'єкта
владних повноважень, суд враховує
наведене нормативне регулювання та
вимоги частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3
Конституції України, ст.7 КАС України
принцип верховенства права, який в
адміністративному судочинстві
зобов'язує суд надавати законам та
іншим нормативно-правовим актам
тлумачення у спосіб, який забезпечує
пріоритет прав людини при вирішенні
справи. Тлумачення законів та
нормативно-правових актів не може
спричиняти несправедливих обмежень
прав людини.

Системний аналіз наведених правових
норм при застосуванні до
правовідносин, що є предметом судового
дослідження, вказує на те, що
відповідач, який є суб'єктом владних
повноважень при прийнятті
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень діяв без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), без
дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), та без дотримання
принципу верховенства права.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про часткову
обґрунтованість позовних вимог, у
зв'язку із чим позов підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГУТ.» задовольнити
частково.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
31.12.2013 року №№ 000692210, 000712210, від 11.03.2014
року №№ , , .

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02
червня 2014 року.

Суддя
_______________ І.В. Завальнюк