Справа № 2а/0470/7600/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
м. Київ К/800/46505/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І. В.
Бухтіярової І. О. Костенко М. І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2013 р.

у справі № 2а/0470/7600/12

за позовом Публічного акціонерного
товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
підприємствами гірничо-металургійного
комплексу у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 р. Публічне акціонерне
товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
(далі - позивач, ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг») звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області (далі - відповідач, СДПІ по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області) про скасування податкових
повідомлень - рішень від 06.03.2012 р. форми
«В4» № та форми «В1» . № .

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.08.2012 р. у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2013 р. постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 30.08.2012 р.
скасовано та прийнято нову постанову,
якою адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013 р. і
залишити в силі постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 30.08.2012 р.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі направлень
від 27.02.2012 р. № 85 та № 86, виданих СДПІ по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області та наказу від 27.02.2012 р. № 56,
посадовими особами відповідача
проведена документальна виїзна
позапланова перевірка ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» з питань
взаємовідносин з ТОВ
«ІНТЕРПРОМРЕСУРС» за період
травень-червень 2011 р., за результатами
якої складено Акт від 05.03.2012 р. №
33/08-06-127/1/24432974, яким були зафіксовані
допущені позивачем порушення ст. 22, п.
185.1 ст. 185, п. 198.6 ст. 198, п. 200.3 ст. 200, п. 201.1,
п. 201.2, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення
податкового кредиту та від'ємного
значення податку на додану вартість за
травень 2011 р. на суму 193 566 грн.; п. 198.6 ст.
198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України - завищення
податкового кредиту та від'ємного
значення за період з 01.05.2011 р. по 31.05.2011
р., що призвело до завищення бюджетного
відшкодування ПДВ у червні 2011 р. на суму
193 566 грн.

На підставі зазначеного акту
відповідач 06.03.2012 р. прийняв податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу зменшено розмір відємного
значення суми податку на додану
вартість за 5 місяців 2011 р. у розмірі 193
566 грн. та податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за 6 місяців 2011 р. у розмірі 193
566 грн..

Позивач здійснював оскарження
вказаних податкових
повідомлень-рішень в
адміністративному порядку, зокрема,
звертався із скаргами до Державної
податкової служби у Дніпропетровській
області від 15.03.2012 р. № 811-12/184 та до
Державної податкової служби України
від 25.04.2012 р. № 8111-12/150, проте, у
задоволенні зазначених скарг було
відмовлено.

Скасовуючи постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 30.08.2012 р. та
задовольняючи адміністративний позов,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що прийняті податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
та такими що не відповідають вимогам
чинного законодавства України,
оскільки позивачем надано усі копії
документів, що стали підставою для
формування податкового кредиту.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно положень статті 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

З вищенаведених правових норм
вбачається, що для отримання права
сформувати податковий кредит із сум
податку на додану вартість платник
податку на додану вартість повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
у власній господарській діяльності.
При цьому, право на бюджетне
відшкодування частини від'ємного
значення виникає лише у разі фактичної
сплати податку на додану вартість в
ціні придбаного товару (робіт, послуг)
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України.

При цьому, сама по собі несплата
податку продавцем при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця
та суму бюджетного відшкодування.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем в межах
своєї господарської діяльності було
укладено договір доручення від 30.12.2010 р.
№ 33 з ТОВ «ІНТЕРПРОМРЕСУРС», за яким
ТОВ «ІНТЕРПРОМРЕСУРС» зобов'язується
організувати перевезення і доставку
брухту й відходів чорних металів
залізничним транспортом у зазначене
місце; зобов'язується за рахунок
позивача замовити послуги у
перевізника по доставці вантажу
залізничним транспортом. Позивач
зобов'язується прийняти все виконане
ТОВ «ІНТЕРПРОМРЕСУРС» та відшкодувати
йому витрати по провізній платі товару
залізничним транспортом.

В матеріалах справи наявні первинні
документи бухгалтерського та
податкового обліку, які підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій між позивачем та вказаним
контрагентом, а саме: податкові
накладні, рахунки,
приймально-здавальні акти на
металобрухт, акти прийому-здачі послуг
на перевезення.

Отже, фактичні обставини об'єктивно
засвідчують правомірність формування
позивачем податкового кредиту,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковій накладній, яка виписана на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаним у акті податкової перевірки
контрагентом за період, що перевірявся,
мають характер припущень та є
необґрунтованими, а відтак, не можуть
бути покладені в основу спірних
податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Виходячи з вищевикладеного та
встановлених обставин справи, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
обґрунтованість вимог позивача.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судом апеляційної
інстанції виконано всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтоване
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2013 р. у справі № 2а/0470/7600/12
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко З
оригіналом згідно