Справа № 2270/5837/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/72634/12

К/9991/73095/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.,

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Хмельницькому, третя особа
- Головне управління Державної
казначейської служби України у
Хмельницькій області про стягнення
збору за касаційними скаргами
Управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому та Головного
управління Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому, третя особа на
стороні відповідача Головне
управління Державного казначейства
України про визнання дій
неправомірними та стягнення помилково
сплаченого збору.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року адміністративний позов
задоволено. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача
13220,22 грн. збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування та стягнуто
судові витрати.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06 листопада
2012 року рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому та Головне управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області
звернулись до суду з касаційними
скаргами, в яких просили скасувати
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2012 року і ухвалити нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційних скарг без
задоволення з таких підстав.

Так, судами попередніх інстанції
встановлено, що позивач придбав
автомобіль BMW 740dx та розпочав його
реєстрацію.

Відповідно до абзацу 12 пункту 8 "Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок",
реєстрація транспортних засобів
проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків, а також
внесення в установленому порядку
платежів за огляд транспортних
засобів, реєстрацію, перереєстрацію та
зняття з обліку, відшкодування
вартості бланків реєстраційних
документів та номерних знаків.

При реєстрації придбаного автомобіля в
органах ДАІ позивач сплатив збір до
Пенсійного фонду (3% його вартості) в
сумі 13220,22грн., що підтверджується
квитанцією №144532/11 від 27.06.2012 року.

Вважаючи, що зазначений збір сплачений
ним помилково, позивач 18.07.2012 року
звернувся до відповідачів з проханням
повернути збір та отримав відмову
(№15559/06 від 03.08.2012 року).

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій, посилаючись на
положення п. 7 ст. 1, ст. 3 Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування", п.п. 12, 17 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року, зазначили, що
позивач має право на повернення
примусово сплаченого до Пенсійного
фонду України збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, у
розмірі 13220,22грн. при придбанні
автомобіля.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування», в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначено виключний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Тобто, відповідно до вказаного Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається на осіб лише
у випадку відчуження, а не при купівлі
автомобілів.

Проте, відповідно до пункту 12 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5)
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого
органу (акти Президента України,
постанови Верховної Ради України,
постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, нормативно-правові
акти Верховної Ради Автономної
Республіки Крим чи рішення Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
акти органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними є
норми Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» № 400/97-ВР.

Виходячи з фактичних обставин справи
та керуючись приписами пунктом 7 статті
1 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування», № 400/97-ВР, суд касаційної
інстанції вважає, що ОСОБА_4, як
покупець автомобіля, не є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування у спірних правовідносинах
при реєстрації придбаного автомобіля в
органах ДАІ.

Подібна правова позиція була також
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 26 лютого 2013 року у справі
№ 21-29а13 про стягнення незаконно
отриманого 3 % збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
купівлі автомобіля, яка, відповідно до
приписів статті 244-2 КАС України, є
обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року та ухвала Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2012 року, ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220-1, 224, 231 КАС України
суд, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін