Справа № 806/1995/14
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Житомир справа № 806/1995/14

категорія
10.2.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

за участі секретаря Смолінської І.П.,

за участі представників позивача та
відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Бердичеві
Житомирської області про стягнення
1053,57 грн.,

встановив:

Управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області звернулося до
суду з позовом, у якому просив стягнути
з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Бердичеві
невідшкодовані суми з виплати
основного розміру пенсії в загальній
сумі 1053,57 грн. У обґрунтування своїх
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в м. Бердичкві та
Бердичівському районі Житомирської
області посилається на те, що
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженому спільною
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, витрати по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, виплачені
позивачем, повинні бути відшкодовані
відповідачем за січень - березень 2014
року в сумі 1053,57 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві,
позов просив задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав та
заперечував щодо його задоволення з
підстав викладених у письмових
запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази наявні у матеріалах
справи, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що
при підписанні актів щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, за січень -
березень 2014 року, які були подані
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Бердичеві, останнім не
було прийнято до заліку частини витрат
Пенсійного фонду, що підлягають
відшкодуванню за січень - березень 2014
року в загальній сумі 1053,57 грн.,
внаслідок чого відповідачем були
складені таблиці розбіжностей до
вказаних актів.

Відповідно до вказаних таблиць
відповідачем не було прийнято до
заліку для відшкодування, виплачених
позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за січень -
березень 2014 року в загальному розмірі
1053,57 грн., оскільки акти Н-1 не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
Основи), загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Згідно із статтею 4 Основ, залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Пунктом 4 частини 1 статті 25 Основ
визначено, що за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням
надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення -
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків визначено статтею 21
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV,
у редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин (далі - Закон
1105-XIV).

В силу приписів частини 1 цієї статті
Закону 1105-XIV, у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні: пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

За таких обставин та враховуючи те, що
пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Між тим, статтею 81 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" передбачено, що
призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України.

У частині 4 статті 26 Основ зазначено, що
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічні положення закріплені у
статті 24 Закону 1105-XIV, зокрема, у пункті 5
частини 1 вказаної статті встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
призначено і виплачується позивачем
пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
підставою для призначення якої
слугували акти про нещасний випадок на
виробництві №2 та №86 відповідно (форми
Н-1).

Як видно із актів про нещасні випадки
на виробництві (форми Н-1) № 86 та №2
сталися при виконанні ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 трудових обов'язків.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що витрати, понесені органами
Пенсійного фонду України у зв'язку з
виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності від трудового каліцтва
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань як належного
страхувальника від нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання.

Така ж правова позиція викладена у
постановах Верховного суду України №№
21-129а13 від 21.05.2013 року та 21-150а13 від 04.06.2013
року.

Згідно із частиною 1 статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Суд критично оцінює посилання
відповідача на невідповідність акту
про нещасний випадок вимогам
законодавству, оскільки у
встановленому законом порядку він не
оспорений, не дійсним не визнаний та не
скасований.

Разом з цим, суд зазначає, що обов'язок
відшкодувати витрати Пенсійного фонду
України у Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
виникає не на підставі акту про
нещасний випадок, а виходячи з факту
призначення та виплати ПФУ потерпілим
пенсії по інвалідності внаслідок
отриманого каліцтва на виробництві.
Правомірність призначення пенсії по
інвалідності та правомірність її
виплати відповідачем не оспорюється.

Частиною 1 статті 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування (ч. 1
ст. 70 КАС України).

Згідно із положеннями статті 86 КАС
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідачем належних доказів на
спростування вищевказаних обставин
суду надано не було.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в м. Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області про стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Коростені суми
основного розміру пенсії за січень -
березень 2014 року у загальному розмірі
1053,57 грн. є обґрунтованими, відтак позов
слід задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позовні вимоги управління Пенсійного
фонду України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області задовольнити.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Бердичеві
Житомирської області суми пенсій, які
призначені особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв"язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання не прийнятих до заліку за
період з 1 січня 2014 року по 31 березня 2014
року в розмірі 1053,57 грн.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 29
травня 2014 р.