Справа № 2а/1770/2550/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/46458/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби

на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
16.11.2011

та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2012

у справі № 2а/1770/2550/2011

за позовом Приватного
підприємства науково-впроваджувальна
фірма «Вестар»

до Державної
податкової інспекції у м. Рівне

про визнання дій
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство
науково-впроваджувальна фірма
«Вестар» (надалі - позивач, ПП НВФ
«Вестар») звернулося до Рівненського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівне (надалі
- відповідач, ДПІ у м. Рівне), у якому
просило суд визнати дії ДПІ у м. Рівне
щодо прийняття податкових
повідомлень-рішень від 23.12.2010 №
/0/15-214 та від 23.12.2010 № /0/15/214
протиправними та скасувати вказані
податкові повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.11.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2012
адміністративний позов ПП НВФ «Вестар»
задоволено частково: податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від
23.12.2010 № /0/15-214 та від 23.12.2010 №
/0/15/214 скасовано. В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Письмових заперечень позивача на
касаційну скаргу відповідача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено невиїзну
документальну (камеральну) перевірку
позивача з питань своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
до бюджету.

За результатами перевірки 23.12.2010
відповідачем складено акт № 463 (надалі
акт), у якому відображено факт
порушення позивачем приписів
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (надалі - Закон
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»), яке виразилося у
несвоєчасності сплати підприємством
узгодженого податкового зобов'язання з
податку на додану вартість:

за звітний період червень 2010 року
(термін сплати 30.07.2010), сума зобов'язання
27,00 грн., вказану суму фактично сплачено
29.11.2010, кількість днів прострочення 122;

за звітний період червень 2008 року
(уточнюючий розрахунок) (термін сплати
24.09.2010), сума зобов'язання 1 117,00 грн.,
вказану суму фактично сплачено 29.11.2010,
кількість днів прострочення 66.

На підставі акта відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення форми
«Ш»:

№ /0/15-214, яким за порушення
граничного строку сплати узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 27,00 грн. позивача
зобов'язано сплатити штраф у розмірі 50%,
а саме в сумі 13,50 грн.;

№ /0/15-214, яким за порушення
граничного строку сплати узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1 117,00 грн.
позивача зобов'язано сплатити штраф у
розмірі 20%, а саме в сумі 223,40 грн.

За результатами адміністративного
оскарження, вказаних податкових
повідомлень-рішень, скарги позивача
залишено податковими органами без
задоволення, а податкові рішення без
змін.

Суди попередніх інстанцій, частково
задовольняючи адміністративний позов,
виходили з того, що винесені
відповідачем податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню, оскільки
порушення встановленні в акті
перевірки відповідача не знайшли свого
документального підтвердження.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судами встановлено, що 19.07.2010 позивач
подав до ДПІ у м. Рівне податкову
декларацію з податку на додану
вартість за червень 2010 року (вхідний №
), в рядку 27 якої задекларовано до
сплати в бюджет суму податку на додану
вартість 27,00 грн.

Самостійно визначена платником сума
27,00 грн. податку на додану вартість
сплачена до бюджету платіжним
дорученням від 28.07.2010 № 62 з
призначенням платежу «податок на
додану вартість за червень 2010 року».

24.09.2010 ПП НВФ «Вестар» подало до ДПІ у м.
Рівне уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за звітний (податковий)
період вересень 2010 року у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2008 року, яким
збільшено суму, яка підлягала сплаті до
бюджету, на 1 117,00 грн., а також позивачем
було самостійно нараховано штраф, у
зв'язку з таким виправленням, в сумі 56,00
грн.

Загальну суму податкового зобов'язання
в розмірі 1 173,00 грн. (1117,00 + 56,00) позивачем
сплачено до бюджету платіжним
дорученням від 24.09.2010 № 106 з
призначенням платежу «податок на
додану вартість по уточненій
декларації за 09.2010 року».

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПП НВФ «Вестар» подало
до ДПІ у м. Рівне податкову декларацію з
податку на додану вартість від 22.11.2010, в
рядку 27 якої задекларовано до сплати в
бюджет суму податкового зобов'язання 12
289,00 грн.

Самостійно визначена до сплати сума
податку на додану вартість 12 289,00 грн.
сплачена позивачем до бюджету
платіжним дорученням від 29.11.2010 № 171 з
призначенням платежу «податок на
додану вартість за жовтень 2010 року».

Разом з тим, сплачені ПП НВФ «Вестар» до
бюджету суми податкових зобов'язань
податковий орган зарахував в рахунок
погашення поточних податкових
зобов'язань.

Нормами пункту 1.2 статті 1 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкове зобов'язання
визначено як зобов'язання платника
податків сплатити до бюджетів або
державних цільових фондів відповідну
суму коштів у порядку та у строки,
визначені цим Законом або іншими
законами України.

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 вказаного Закону передбачено,
що платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) -у
рівних пропорціях.

Наведена норма визначає правило, але не
містить порядку або механізму його
реалізації та не передбачає будь-якого
суб'єктного складу, тобто переліку
осіб, щодо яких вона застосовується, та
переліку осіб, яким надано право її
виконання.

Інші норми Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» також не
встановлюють порядку та механізму
погашення боргу за рахунок сплачених
платником податків поточних
податкових зобов'язань і в жодному разі
не наділяють орган державної
податкової служби повноваженнями
здійснювати будь-які дії стосовно
визначення черговості сплати
податкових зобов'язань чи погашення
податкового боргу, зміни призначення
платежу, вказаного платником податків,
а також розпорядження його коштами.

Підпункт 8.6.2 пункту 8.6 статті 8
зазначеного Закону надає платнику
податків право вільно здійснювати
операції з коштами без узгодження з
податковим органом.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
повноважень у органу державної
податкової служби змінювати
призначення коштів, які сплачуються
платником податків в рахунок погашення
поточних податкових зобов'язань.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій обґрунтовано задовольнили
позовні вимоги та скасували
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій було порушено
норми матеріального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.11.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2012 у
справі № 2а/1770/2550/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис)Т.М.
Шипуліна