Справа № 817/414/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" травня 2014 р.
Справа № 817/414/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Тарасюк Р.В.,

від відповідача: Якимчук Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс" на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "07" березня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Західсервіс" до Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень та
податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс" (далі -
ТОВ "Західсервіс") звернулося до
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - ДПІ у Рівненському
районі) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 09.10.2013 року
№ про визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 57203 грн. 00 коп., в тому
числі 53734 грн. 00 коп. за основним
платежем та 3469 грн. 00 коп. за штрафними
(фінансовими) санкціями, та від 09.10.2013
року № про визначення грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 49831 грн. 00 коп., в тому числі 49830 грн.
00 коп. за основним платежем та 1 грн. 00
коп. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

До початку розгляду судом першої
інстанції справи по суті позивачем
подано заяву про збільшення позовних
вимог, згідно з якою ТОВ "Західсервіс"
просило суд визнати протиправними та
скасувати зазначені вище податкові
повідомлення-рішення, а також
податкову вимогу від 12.02.2014року №7-06.

В обґрунтування позову заперечує
висновки податкового органу про
безтоварний характер господарських
операцій по правочинах, укладених між
позивачем та контрагентами ТОВ
"Технобудальянс" та ТОВ "Укрпросторг",
оскільки даний висновок податкового
органу є безпідставним та не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства. Окрім того зазначив, що
податкові повідомлення-рішення від
09.10.2013 року № та №
оскаржувались ним в адміністративному
порядку. Рішенням №281/10с/10-210/302 від
11.11.2013 року ГУ Міндоходів у Рівненській
області продовжило розгляд скарги до
25.12.2013 року. Остаточне рішення про
результат розгляду скарги він до цього
часу не отримував, а відтак скарга у
відповідності до п.56.9 ст.56 Податкового
кодексу України є повністю
задоволеною. Збільшення грошових
зобов'язань, застосування штрафних
(фінансових) санкцій та надіслання
податкової вимоги вважає
неправомірним.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 07 березня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову повністю.

Стягнуто до Державного бюджету України
з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс"
недоплачену суму судового збору у
розмірі 1070,34 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТОВ "Західсервіс" звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким позов задовольнити
повністю. В апеляційній скарзі позивач
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні
суду заперечив проти доводів
апеляційної скарги. Вважає, що
постанова суду першої інстанції є
законною та обґрунтованою, а тому
просив залишити її без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до п. 81.3 ст.81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що ТОВ
"Західсервіс" зареєстроване як
юридична особа Рівненською районною
державною адміністрацією 29.02.2008 року,
свідоцтво про державну реєстрацію
серії А01№197469 від 29.02.2008 року
№0002291, код суб'єкта
господарювання за , взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 03.03.2008 року за №1609 в
ДПІ у Рівненському районі (а.с.108-115).

З 16 по 18 вересня 2013 року ДПІ у
Рівненському районі проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс", з
питань дотримання вимог податкового
законодавства та іншого законодавства
по взаємовідносинах з ТОВ
"Технобудальянс" код за за
лютий 2011 року та ТОВ "Укрпросторг" код
за за лютий 2013 року, за
результатами якої складено акт від
25.09.2013 року №97/22-141/35749943 (а.с.10-36).
Відповідно до висновків акту
перевіркою встановлено порушення (які
стосуються предмета спору):

- п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 22.05.1997року №283/97-ВР (із
змінами і доповненнями), в результаті
чого занижено податок на прибуток в
періоді, що перевірявся, у загальній
сумі 49830,0 грн., у тому числі: за І квартал
2011 року у сумі 49830,00 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010року №2755-VI (із
змінами і доповненнями), в результаті
чого занижено податок на додану
вартість в періоді, що перевірявся у
загальній сумі 53734,00 грн. в тому числі:
за лютий 2011 року в сумі 39864,00 грн., за
лютий 2013 року в сумі 13870,00 грн.

ДПІ у Рівненському районі на підставі
акта перевірки від 25.09.2013 року
№97/22-141/35749943 прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від
09.10.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 57203 грн. 00 коп., в
тому числі 53734 грн. 00 коп. за основним
платежем та 3469 грн. 00 коп. за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.37-38);

- податкове повідомлення - рішення від
09.10.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 49831 грн. 00 коп., в тому
числі 49830 грн. 00 коп. за основним
платежем та 1 грн. 00 коп. за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.39-40).

Позивач використав процедуру
адміністративного оскарження
податкових повідомлень-рішень, за
наслідками якої Головним управлінням
Міндоходів у Рівненській області було
прийнято рішення від 24.12.2013 року
№348/10с/10-210/302, про відмову в задоволені
скарги (а.с.42-49, 129-131).

В подальшому ДПІ у Рівненському районі
винесено податкову вимогу від 12.02.2014
року №7-06 на суму грошових зобов'язань,
визначених в податкових
повідомленнях-рішеннях від 09.10.2013 року
№, №, а саме: основний платіж
- 103564,00 грн. (49830,00 + 53734,00), штрафна
(фінансова) санкція 3470,00 грн. (а.с.100) +
3469,00 грн. (а.с.103). З акта перевірки та
рішення податкового органу за
наслідками адміністративного
оскарження встановлено, що висновку
про порушення податкового
законодавства, який оспорюється
позивачем, податковий орган дійшов за
результатами дослідження
взаємовідносин між ТОВ "Західсервіс" та
його контрагентами: ТОВ
"Технобудальянс" та ТОВ "Укрпросторг".

Судом встановлено, що ТОВ "Західсервіс"
отримало від ТОВ "Технобудальянс» в
лютому 2011 року металопластикові
конструкції в кількості 453 кв.м. на
загальну суму 239184 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№131 від 17.02.2011р. та податковою
накладного №131 від 17.02.2011р. Дані
первинні бухгалтерські документи
містять всі обов'язкові реквізити, а
саме: назву підприємства від імені
якого складений документ, назву
документа (форми), код форми, дата і
місце складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади , прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа, підписи осіб
скріплені печаткою підприємства.

Отже, видаткова та податкова накладна
відповідають вимогам п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженому в Міністерстві
юстиціїУкраїни 05.06.1995р. за №168/704 та п.п.
7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок
на додану вартість".

На отримання металопластикових
конструкцій була виписана довіреність
№8/1 віл 17.02.2011р., зі змісту якої
вбачається, що дана довіреність видана
завідуючому виробництвом Дмитруку
Сергію Олександровичу, який отримав
товар від ТОВ "Технобудальянс", про що
свідчить підпис у видатковій накладній
№131 від 17.02.2011р.

Придбаний товар позивач оприбуткував
на складі, про що свідчать
оборотно-сальдові відомості по
рахунках 20,28.

Для оплати товару позивач застосував
дві форми розрахунків: безготівкову та
вексельну. Зокрема, 28 лютого 2011 року за
отриманий товар позивач перерахував на
розрахунковий рахунок ТОВ
"Технобудальянс" грошові кошти в
розмірі 104 000 грн. та 05 вересня 2011 року
виписав простий вексель №041 на
суму 135 184 грн.

Перевезення товару здійснювалося
транспортом ТОВ "Технобудальянс", про
що свідчить лист №07 від 14.02.2011р.,
підписаний директором ТОВ
"Технобудальянс" Лавровим А.В.
Товарно-транспортна накладна не
складалася, оскільки згідно Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р., зареєстровані
в Міністерстві юстиції України №128/2568
від 20.02.1998р. товарно-транспортна
накладна - це єдиний юридичний
документ для учасників транспортного
процесу, тобто для вантажовідправника,
вантажоотримувача та перевізника.

Основне призначення даного документа,
забезпечення документального
підтвердження факту надання
транспортних та експедиційних послуг.
Враховуючи той факт, що
транспортування металопластикових
конструкцій здійснювалося транспортом
ТОВ "Технобудальянс", тому оформлення
товарно-транспорних накладних, в
даному випадку, чинним законодавством
не передбачено.

В подальшому, отримані від ТОВ
"Технобудальянс" металопластикові
конструкції в кількості 35.150 кв.м., були
використані позивачем на ремонт
приміщення за адресою: м.Рівне,
вул.Олексинська,15А, що підтверджується
актом списання №СПТ-000002 від 31.03.2011р.

Дане приміщення позивач отримав від
ТОВ-фірми "Рівнерембуд" в безоплатне
користування згідно договору позички
від 03.01.2011р. та використовував для
виробництва металопластикових
конструкцій.

Згідно п.18 цей договір набирає чинності
з моменту його підписання обома
сторонами та укладений терміном на 1
рік.

Оскільки договір був укладений на рік,
тому в 2012 році сторони також укладали
договір позички та підписували акт
приимання-передачі майна в
користування.

Металопластикові конструкції,
придбані у ТОВ "Технобудьяльянс" в
кількості 417.850 кв.м. були
реалізовані ТОВ "Мережасистем-Вуд", що
підтверджується договором
купівлі-продажу №27 від 11.03.2011р.,
видатковою накладною №РН-0000006 від
11.03.2011р., податковою накладною №12 від
11.03.2011р.

Металопластикові конструкції були
реалізовані ТОВ "Мережасистем-Вуд" з
націнкою, що мало наслідком отримання
прибутку.

На момент продажу металопластикових
конструкцій ТОВ "Технобудальянс"
знаходилося в єдиному державному
реєстрі та перебували на обліку у ДШ у
Ленінському районі м.Харкова, було
належним чином зареєстроване як
платник податку на додану вартість
(свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ
від 21.08.2010р. №100298796).

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
(чинний на момент здійснення
господарської операції) валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (чинний на момент здійснення
господарської операції) податковим
кредитом є сума, на яку платник
податків має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду, яка
визначена згідно з цим законом.

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податків у звітному періоді
у зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
встановлено, не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, валові витрати на суму 199320 грн. та
податковий кредит на суму 39864 грн.,
сформовані позивачем по факту
придбання металопластикових
конструкцій від ТОВ "Технобудальянс",
відповідають вищевказаним приписам
податкового законодавства.

Як доказ відсутності реально вчиненої
господарської операції відповідач
покликається на довідку ДПІ у
Ленінському районі м.Харкова
№1024/23-304/37190526 від 07.06.2011р. про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Технобудальянс" в
частині правомірності нарахування
податкового зобов'язання та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01.02.2011р. по
28.02.2011р. та в частині правомірності
формування валових доходів та валових
витрат з податку на прибуток
підприємств за період з 01.02.2011р. по
28.02.2011р., однак колегія суддів оцінює
критично цю довідку.

Оскільки ТОВ "Технобудальянс"
звернулося до суду з адміністративним
позовом до ДПІ у Ленінському районі
м.Харкова, в якому просило суд:

- скасувати наказ ДШ у Ленінському
районі м.Харкова №628 від 13.05.2011 року про
призначення

документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Технобудальянс";

- визнати неправомірними дії ДПІ у
Ленінському районі м.Харкова щодо
проведення

документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Технобудальянс", за
наслідками якої

складено довідку №1024/23-304/37190526 від
07.06.2011 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.07.2011р.по
справі №2а-5323/11/2070 позов ТОВ
"Технобудальянс" задоволено в повному
обсязі. Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2011р. по справі №2а-5323/11/2070
апеляційну скаргу ДШ у Ленінському
районі м.Харкова залишено без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
20.07.2011р. - без змін.Таким чином, рішення
суду першої інстанції набрало законної
сили і є чинним.

Також в лютому 2013 року позивач
придбавав у ТОВ "Укрпросторг"
товарно-матеріальні цінності:
склопакет двухкамерний 4-6-4-6, армування
преф.WT-02, рама (W100, штапік під 24
с/п (W432/W632), імпост (W100, дверна
стулка зовнішня 116, штапік СПО
Станадарт сірий, коробка 300 GАLАХУ,
ступка 300 GАLАХУ, імпост 300 УНІВЕРСАЛ,
підвіконний профіль 2, заглушка штульпа
біла, з'єднувач імпоста 3-х камерного,
армуючий профіль 40[50, склопакет
однокамерний 4-16-4, всього на загальну
суму 83221 грн., в тому числі ПДВ 13870,22 грн.
Придбання товарно-матеріальних
цінностей підтверджується видатковими
накладними №1802-0003, №1802-0004 від 18.02.2013р.,
податковими накладними №17, №18 від
18.02.2013р.

Дані первинні бухгалтерські документи
містять всі обов'язкові реквізити, а
саме: назву підприємства від імені
якого складений документ, назву
документа (форми), код форми, дата і
місце складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа, підписи осіб
скріплені печаткою підприємства.

На придбання товарно-матеріальних
цінностей від ТОВ "Укрпросторг"
позивичем була виписана довіреність
№10 від 13.02.2013р. зі змісту якої
вбачається, що дана довіреність видана
директору Климчуку Миколі Ігоровичу,
який отримав ТМЦ від ТОВ "Укрпросторг",
про що свідчить підпис у видаткових
накладних №1802-0003 та №1802-0004 від 18.02.2013р.

Придбаний товар позивач оприбуткував
на складі, про що свідчать
оборотно-сальдові відомості по
рахунках 20,28.

Придбані товарно-матеріальні цінності
позивач використав для виробництва
метало пластикових конструкцій, які в
березні-квітні 2013 року були
реалізовані Білокриницькій сільській
раді, що підтверджується договором
купівлі-продажу №13 від 04.03.2013р., від 22
від 09.04.2013р., №24 від 16.04.2013р., видатковими
накладними №РН-0000014 від 04.03.2013р.,
№РН-0000022 від 09.04.2013р., №РН-0000025 від
16.04.2013р., податковими накладними №1 від
04.03.2013р., №3 від 09.04.2013р., №8 від 16.04.2013р.

Факт використання придбаних
товарно-матеріальних цінностей у ТОВ
"Укрпросторг" для виробництва
металопластикових конструкцій
підтверджується остаточною
калькуляцією вартості виробництва
продукції №КА-0000016 від 01.03.2013р., №КА-0000022
від 03.04.2013р., №КА-0000024 від 08.04.2013р.

Перевезення товару здійснювалося
транспортом ТОВ "Укрпросторг", про що
свідчить лист №15/02 від 15.02.2013р.,
підписаний ком.директором ТОВ
"Укрпросторг" Ткачук А.В.
Товарно-транспортна накладна не
складалася, оскільки згідно Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р., зареєстровані
в Міністерстві юстиції України №128/2568
від 20.02.1998р. товарно-транспортна
накладна - це єдиний юридичний документ
для учасників транспортного процесу,
тобто для вантажовідправника,
вантажоотримувача та перевізника.

Основне призначення даного документа,
забезпечення документального
підтвердження факту надання
транспортних та експедиційних послуг.
Враховуючи той факт, що
транспортування металопластикових
конструкцій здійснювалося транспортом
ТОВ "Укрпросторг", тому як вже
зазначалося оформлення
товарно-транспорних накладних, в
даному випадку, чинним законодавством
не передбачено.

На момент здійснення господарської
операції ТОВ "Укрпросторг" перебувало в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
було зареєстроване ДПІ у Печерському
районі м.Києва у встановленому
законодавством порядку як платники
ПДВ.

Також відповідачем зазначено, що в ході
перевірки встановлено відсутність
поставок товарів (робіт, послуг) по
ланцюгу постачання від ТОВ
"Легтрейдторг" до ТОВ "Укрпросторг" за
лютий 2013 року, то відповідно відсутні
поставки товарів (робіт, послуг) від ТОВ
"Укрпросторг" до контрагентів-покупців.

Суд уважає, що при дослідженні факту
здійснення господарських операцій, що
були підставою для формування витрат
платника податків, оцінювати слід
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку. Відносини між учасниками
попередніх ланок постачання товарів не
мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
конкретними контрагентами. В разі
наявності у органу державної
податкової служби інформації щодо
порушення окремим платником податків
податкового законодавства, негативні
наслідки повинні застосовуватися саме
щодо цієї особи.

Тому позивач не може нести
відповідальність за дії чи
бездіяльність контрагента щодо
невідображення або відображення не в
повному обсязі сум податків по
господарським операціям та/або
неподання звітності до податкового
органу.

По факту придбання
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
"Укрпросторг" сума податку на додану
вартість в розмірі 13870 грн. була
включена позивачем до податкового
кредиту.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п.201.1 ст.201 Податкового кодекс
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, у
якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

У відповідності із п.201.6 ст.201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що позивачем було
виконано всі зобов'язання, які
покладено Цивільним кодексом України
за договорами укладеними з його
контрагентом - ТОВ "Укрпросторг", а саме:
прийнято поставлений товар, сплачено
продавцям грошові кошти за товар, про
що свідчать вищеперелічені первинні
документи.

Надані позивачем документи оформленні
відповідно до вимог чинного
законодавства, мають всі необхідні
реквізити та дають підстави для
висновку про сплату ТОВ "Західсервіс"
сум податку на додану вартість в ціні
придбання товарів у ТОВ "Укрпросторг",
які видали позивачу податкові
накладні.

Що стосується посилань ДПІ у
Рівненському районі на акт ДПІ у
Печерському районі м.Києва №1758/22-4/38347590
від 21.05.2013р. про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Укрпросторг" з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
при проведенні
фінансово-господарських
взаємовідносин з платником податків
ТОВ "Легтрейдторг" (код ЄДРПОУ 3424173) за
лютий 2013 року, в якому зазначено, що
фінансово-господарська діяльність ТОВ
"Укрпросторг" та ТОВ "Легтрейдторг"
здійснюється поза межами правового
поля, що у свою чергу свідчить про не
набуття належним чином цивільної
дієздатності останніх,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ "Укрпросторг",
ТОВ "Легтрейдторг" та їх контрагентами
є фіктивними правочинами, та такими, що
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлюються
правочинами; за результатами
проведених заходів не встановлено
реальність здійснення
фінансово-господарської діяльності
ТОВ "Укрпросторг" та ТОВ "Легтрейдторг"
зі своїми контрагентами, слід
зазначити таке.

Суд не погоджується з твердженнями
відповідача та оцінює їх критично,
оскільки будь-яких обґрунтованих та
логічних пояснень з приводу
взаємозв'язку господарських операцій,
що викликають сумніви податкового
органу щодо їх реальності із
господарськими операціями, які було
досліджено у ході перевірки
контрагентів позивача щодо тотожності
предмету господарських відносин у
вказаних підприємств та їх зв'язку із
виконанням зобов'язань перед позивачем
податковим органом не наведено.

Суд зауважує, що оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів (наприклад, їх
"фіктивність", відносини з іншими
контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Проте, відповідачем право позивача на
формування податкового кредиту
поставлено в залежність від
добросовісності його контрагентів, що
суперечить приписам податкового
законодавства. Так, якщо такі
контрагенти не виконали своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження показників податкового
обліку, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. На
переконання суду, своїми рішеннями
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням податкового органу,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом. Більш того, у разі
наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 року у справі
"Інтерсплав проти України").

Відтак, ураховуючи положення статей 69,
70 Кодексу адміністративного
судочинства України, належними та
допустимими доказами при встановленні
факту відсутності керівних органів -
юридичної особи за її
місцезнаходженням є саме відомості,
які містяться в Єдиному державному
реєстрі.

Суду надано виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відповідно
до яких, контрагенти позивача
знаходяться в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а записів, щодо зміни
місцезнаходження, виключення з
державного реєстру не внесено.

Відтак, факт наявності інформації в
автоматизованих базах даних та
службових документах податкового
органу про відсутність платників
податків за юридичними адресами не
може бути підставою для виключення сум
ПДВ з податкового кредиту, якщо така
адреса відповідає даним Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців, а також за
умови вірно заповнених всіх інших
реквізитів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи та з
урахуванням того, що у справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкових
накладних, виданих зареєстрованим
платником податку на додану вартість,
суд дійшов висновку про протиправність
донарахування позивачеві сум грошових
зобов'язань , а також застосування
штрафних (фінансових) санкцій спірними
податковими повідомленнями-рішенням.
Виставлення податкової вимоги також є
протиправним, оскільки грошові
зобов'язання не є узгодженими
податковими зобов'язаннями.

Крім того слід зазначити, що на час
здійснення господарських операцій
контрагенти позивача - ТОВ "Укпросторг"
були зареєстровані як платники податку
на додану вартість, що також
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України,
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Відтак підлягає відшкодуванню з
Державного бюджету сплочений ТОВ
"Західсервіс" судовий збір.

Відповідно до ст.198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати їх та прийняти нову
постанову суду.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга
позивача підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню з прийняттям нової про
задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Західсервіс" задовольнити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "07" березня
2014 р. скасувати та прийняти нову.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс"
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Міндоходів у
Рівненській області від 09 жовтня 2013
року № та № та податкову
вимогу від 12 лютого 2014 року №7-06.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТОВ "Західсервіс" 2140 (дві
тисячі сто сорок грн.) 68 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Повний текст cудового рішення
виготовлено "30" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Західсервіс"
вул.Городищенська,78,с.Городище,Рівненс
ький район, Рівненська область,35341

3- відповідачу: Державна податкова
інспекція у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33028

- ,