Справа № 219/1552/2014-а
Суддя: Компанієць І.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року справа
№219/1552/2014-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Компанієць І.Д.,
суддів Васильєвої І.А., Бишова М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради на постанову
Артемівського міськрайоного суду
Донецької області від 31 березня 2014 року
по адміністративній справі №219/1552/2014-а
за позовом ОСОБА_2 до управління праці
та соціального захисту населення
Артемівської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В
И В:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, у якому просила: визнати
неправомірними дії Управління щодо
відмови у перерахунку їй допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку (далі - допомога)
відповідно до вимог законодавства;
стягнути з Управління допомогу за
період з березня 2012 року по грудень 2013
року виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Постановою Артемівського
міськрайонного суду від 31 березня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо недоплати позивачу
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача щомісячну грошову допомогу
до догляду за дитиною, до досягнення
нею трирічного віку за період з 14.09.2012
року по 31.12.2013 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей до 6
років, з врахуванням виплачених сум в
розмірі 13040,96 грн.

Відповідач, не погодившись з судовим
рішенням, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову, прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що в межах бюджетних
асигнувань Управління правильно
виплачувало допомогу позивачці,
виходячи з розмірів, встановлених
постановою КМУ №13 від 11.01.2007 року «Про
деякі питання призначення та виплати
допомоги сім»ям з дітьми».

Відповідно до ч.8 ст.183-2 КАС України,
справу розглянуто в порядку письмового
провадження.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 має на утриманні малолітню
дитину - сина ОСОБА_3, народження
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку в
Управлінні з березня 2012 року та
отримувала допомогу в розмірі 130 грн на
місяць як особа, застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12. 2007
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон №107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що спір виник
щодо виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі №21-410а12.

Відповідно до ст.244-2 КАС України,
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Отже, висновок суду першої інстанції за
цією справою ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Проте, розглядаючи справу, суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем заявлено позов про визнання
дій неправомірними, стягнення
щомісячної державної соціальної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з вересня 2012 року по грудень 2013
року.

З адміністративним позовом ОСОБА_2
звернулася до суду 14.03.2014 року, в якому
просила поновити строк звернення до
суду з цим позовом, який пропущений з
поважних причин.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Про порушення своїх прав на отримання
допомоги у відповідному розмірі
позивач повинна була дізнатися при
отриманні цих щомісячних сум допомоги,
починаючи з березня 2012 року. Причини
пропуску строку, вказані позивачем, не
є поважними, тому позовні вимоги за
період з 14.09.2012 року по 14.09.2013 року
необхідно залишити без розгляду.

В іншій частині постанова ухвалена
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись статтями 24, 195, 197, 198, 200, 203, 205,
206, 211, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради на постанову
Артемівського міськрайоного суду
Донецької області від 31 березня 2014 року
по адміністративній справі №219/1552/2014-а -
задовольнити частково.

Постанову Артемівського міськрайоного
суду Донецької області від 31 березня 2014
року по адміністративній справі
№219/1552/2014-а - скасувати в частині
позовних вимог ОСОБА_2 до управління
праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії з 14.09.2012 року по 14.09.2013
року.

Позов ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії з 14.09.2012 року по 14.09.2013
року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Артемівського міськрайоного суду
Донецької області від 31 березня 2014 року
по адміністративній справі №219/1552/2014-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий
І.Д.Компанієць

Судді
І..А.Васильєва

М.В.Бишов