Справа № 1005/9090/12 (2-а/1005/256/12)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м.Київ
К/800/17257/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Бориспіль
та Бориспільському районі Київської
області на постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бориспіль та Бориспільському районі
Київської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м.Борисполі та Бориспільському районі
Київської області, в якому просила
визнати неправомірною відмову у
нарахуванні та виплаті грошової
допомоги при виході на пенсію у розмірі
10 місячних посадових окладів
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» та зобов'язати
нарахувати та виплатити грошову
допомогу при виході на пенсію у розмірі
10 місячних посадових окладів
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу».

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що з 23 березня 2011 року в неї
виникло право на пенсію за півтора року
до досягненню пенсійного віку
відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, а
тому на підставі ст.37 Закону України
«Про державну службу» їй повинна бути
виплачена грошова допомога в розмірі 10
місячних посадових окладів.

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року, позов задоволено; визнано
неправомірною відмову Управління
Пенсійного фонду України в м.Бориспіль
та Бориспільському районі Київської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_2
грошову допомогу при виході на пенсію в
розмірі 10 місячних посадових окладів
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу»; зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу грошову допомогу при виході
на пенсію у розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до ст.37
Закону України «Про державну службу».

Рішення судів першої та апеляційної
інстанції мотивовані тим, що на час
призначення пенсії державного
службовця позивач за віком, страховим
стажем та стажем державної служби
набула право на достроковий вихід на
пенсію відповідно до ст.21 Закону
України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні»», а тому відповідач
зобов'язаний був виплатити їй грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів згідно із ст.37 Закону
України «Про державну службу».

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями, Управління Пенсійного фонду
України в м.Бориспіль та
Бориспільському районі Київської
області звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає, що на момент припинення
службово-трудових відносин з позивачем
за п.2 ст.40 КЗпП України не виникає
правової підстави для нарахування та
виплати працівнику 10 посадових
окладів, тому як ст.37 Закону України
«Про державну службу» вказані
обставини припинення державної служби
як підставу для такої виплати не
передбачає.

ОСОБА_2 у поданих запереченнях просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 23 березня 2011 року
звільнена з посади начальника відділу
з виплати пенсій Управління Пенсійного
фонду України у м.Борисполі на підставі
п.2 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю
України у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я.

З березня 2011 року позивачу призначено
пенсію за віком як державному
службовцю.

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бориспіль та Бориспільському районі
Київської області з заявою про виплату
їй грошової допомоги в розмірі 10
місячних посадових окладів у з зв'язку
з виходом на пенсію на підставі ст.37
Закону України «Про державну службу».

Листом від 10 серпня 2012 року № 72/4-3
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бориспіль та Бориспільському районі
Київської області повідомило ОСОБА_2
про відмову у виплаті їй грошової
допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбаченої ст.37
Закону України «Про державну службу» з
посиланням на те, що підставою для
звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України не є
вихід на пенсію.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст.21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» особам
передпенсійного віку, трудовий договір
з якими було розірвано з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідацією, реорганізацією,
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників, а
також виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий
стаж для чоловіків - 25 років, для жінок -
20 років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах, - стаж
роботи, який дає право на цей вид
пенсії.

Згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці

Відповідно до ч.13 ст.37 Закону України
«Про державну службу» державним
службовцям у разі виходу на пенсію за
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

З аналізу вищезазначених норм
випливає, що грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону
не встановлено.

Грошова допомога, передбачена вказаним
законодавчим положенням, має разовий
характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у пункті 2 частини
першої ст.40 КЗпП України не може
нівелювати право державного службовця
на отримання зазначеної грошової
допомоги за умови наявності стажу
державної служби не менше 10 років.

Таким чином, державний службовець у
разі дострокового (не раніше ніж за
півтора року до встановленого
законодавством строку) виходу на
пенсію державного службовця на
підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку з виявленою невідповідністю
займаній посаді за станом здоров'я та
неможливістю переведення, за його
згодою, на іншу роботу відповідно до
частини другої ст.40 КЗпП України, за
наявності стажу державної служби не
менше 10 років і страхового стажу, як і
інші державні службовці, які виходять
на пенсію з посад державних службовців
після досягнення віку, зазначеного в
частині першій статті 37 Закону, має
право на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Аналогічна правова позиція визначена
Конституційним Судом України у рішенні
від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 у
справі №1-14/2013 за конституційним
зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо
офіційного тлумачення положення
частини тринадцятої статті 37 Закону
України «Про державну службу» в
системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини першої, частини другої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні».

Приписами ч.2 ст.150 Конституції України
закріплено, що з питань, передбачених
цією статтею, Конституційний Суд
України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені.

За вказаними обставинами колегія
суддів погоджується з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій про
неправомірну відмову відповідача у
нарахуванні та виплаті позивачу
грошової допомоги при виході на пенсію
у розмірі 10 місячних посадових окладів
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» та зобов'язання в
силу приписів ч.13 ст.37 Закону виплатити
позивачу грошову допомогу в розмірі 10
місячних посадових окладів.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Бориспіль
та Бориспільському районі Київської
області відхилити.

Постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 жовтня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту ухвалення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді