Справа № К/9991/8469/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року м. Київ
К/9991/8469/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою
Міністерства фінансів України на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 4 лютого 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що з 4 листопада 2004 року працює на
посаді судді Кіровського районного
суду м. Донецька. Відповідно до частини
2 статті 44 Закону України «Про статус
суддів» розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Постановою Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці суддів» від 3
вересня 2005 року № 865
затверджені схеми посадових окладів
керівників і суддів Конституційного
Суду України, Верховного Суду України,
вищих спеціалізованих судів,
Апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6
у співвідношенні до мінімальної
заробітної плати. Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 грудня 2005 року
№1310 постанову від 3 вересня 2005 року №
865 доповнено пунктом 4-1, згідно з яким
мінімальна заробітна плата для
обчислення посадових окладів суддів
встановлена у розмірі 332 грн і при її
підвищенні у подальшому перерахунок
заробітної плати не провадиться.
Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року, що
набрала чинності 3 грудня 2007 року, та
постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
травня 2008 року, що набрала чинності 19
серпня 2009 року, пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
визнано протиправним і скасовано. Крім
цього, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» стосовно
оплати праці суддів визнані
неконституційними. Проте відповідачі
продовжують незаконно нараховувати
посадовий оклад, виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн, а
не з розміру мінімальної заробітної
плати, яка встановлена законодавчими
актами за вказаний період.

Просила визнати незаконною
бездіяльність відповідачів щодо не
приведення посадового окладу позивача
у відповідність до статті 44 Закону
України «Про статус суддів», постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 без застосування
обмеження величини мінімальної
заробітної плати, встановленого
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 та пунктом 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 (в редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310) та з не
усунення порушень фінансування,
нарахування і виплати заробітної
плати;

зобов'язати Державну судову
адміністрацію України нарахувати у
відповідності до вимог статті 44 Закону
України «Про статус суддів» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 без
застосування обмеження величини
мінімальної заробітної плати,
встановленого постановою Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 та пунктом 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня
2005 року № 865 (в редакції постанови
Кабінету Міністрів України від
31 грудня 2005 року № 1310) та виплатити
недоплачену частину заробітної плати
за період з 1 червня 2005 року по 31 травня
2010 року;

зобов'язати Державну судову
адміністрацію України здійснювати
нарахування та виплату позивачу
заробітної плати, починаючи з 1 червня
2010 року у відповідності до вимог статті
44 Закону України «Про статус суддів» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 без
застосування обмеження величини
мінімальної заробітної плати,
встановленого постановою Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 та пунктом 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня
2005 року № 865 (в редакції постанови
Кабінету Міністрів України від
31 грудня 2005 року № 1310).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України та територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області в частині
не проведення ОСОБА_1 перерахунку та
виплати заробітної плати з урахуванням
підвищення мінімальної заробітної
плати відповідно до законів України
про Державний бюджет України на 2009, 2010
роки з 19 серпня 2009 року по 31 травня 2010
року.

Зобов'язано територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області виплатити
ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату з
урахуванням підвищення мінімальної
заробітної плати відповідно до законів
України про Державний бюджет України
на 2009, 2010 роки з 19 серпня 2009 року по 31
травня 2010 року, а Міністерство
фінансів України та Державну судову
адміністрацію України виділити для
цього кошти і здійснити відповідне
фінансування територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 4 лютого 2011
року апеляційні скарги Міністерства
фінансів України та територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області було залишено без задоволення,
а постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Міністерства фінансів України, судами
порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні заявлених
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 працює на
посаді судді Кіровського районного
суду м. Донецька. Заробітна плата
позивача обчислювалася, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн без урахування підвищення
мінімальної заробітної плати на
підставі законів України про Державний
бюджет України на 2005-2010 роки.

Відповідно до додатку 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року №865 посадовий
оклад судді Кіровського районного суду
м. Донецька становить 7,5 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 доповнено
постанову Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 пунктом 4-1,
відповідно до положень якого розміри
посадових окладів, передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 гривні і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19
серпня 2009 року, визнано незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
«Про питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, частково задовольнив
позовні вимоги позивача.

Проте з таким висновком судів першої та
апеляційної інстанцій погодитись не
можна.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала чинності з 1
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243
встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 та іншими нормативно-правовими
актами, розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19
серпня 2009 року, визнано незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
«Про питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

За правилами частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була
обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати
набрання нею законної сили) до 1 січня
2012 року (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008
року - з 19 серпня 2009 року (дати набрання
нею законної сили) до 13 квітня 2011
року, дати її скасування постановою
Вищого адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року не
може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться. Положення
зазначеної постанови стали преамбулою
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року постанова
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 3 вересня
2005 року № 865, постанова Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 та пункт 4 постанови Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня
2005 року № 1310 були визнані незаконними
постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року). Обов'язковому
виконанню підлягає рішення суду,
резолютивна частина якого ухвалена
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

У резолютивній частині постанови
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865. Рішення про
визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини
1 статті 168 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, що ухвалив
судове рішення, може за заявою особи,
яка брала участь у справі, чи з власної
ініціативи прийняти додаткову
постанову у випадку, якщо суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Враховуючи викладене, слід прийти до
висновку про те, що зазначені положення
постанов Кабінету Міністрів України,
будучи визнані судом незаконними,
нечинними не визнавались, а тому
підлягали виконанню.

Крім цього, статтею 44 Закону України
«Про статус суддів» від 15 грудня 1992
року № 2862-XII в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин, було
встановлено, що заробітна плата суддів
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок. Розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Частина 4 зазначеної правової
норми встановлювала розміри
щомісячної надбавки за вислугу років,
яка підлягала виплаті суддям.

Розміри посадових окладів, премій
встановлювались Кабінетом Міністрів
України, розміри надбавок за
кваліфікаційні класи суддів та інших
надбавок у різні періоди визначались
указами Президента України та (або)
постановами Кабінету Міністрів
України.

При цьому відповідно до положень
статті 13 Закону України «Про оплату
праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
оплата праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі законодавчих
та інших нормативних актів України,
генеральної, галузевих, регіональних
угод, колективних договорів у межах
бюджетних асигнувань та інших
позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України
встановлено, що відповідно до
затвердженого бюджетного розпису
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів. Затвердження,
а також коригування протягом
бюджетного року кошторисів бюджетних
установ здійснюється розпорядниками
коштів відповідно до затвердженого
бюджетного розпису Державного бюджету
України.

Розпорядники бюджетних коштів несуть
відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконанням процедур та
вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при визначенні розміру заробітної
плати працівників бюджетних установ, у
тому числі і суддів, повинен виходити з
обсягів витрат на оплату праці,
затверджених Державним бюджетом
України на відповідний рік.

Встановивши сталу величину посадових
окладів суддів, Кабінет Міністрів
України регулював розмір заробітної
плати суддів у спірний період за
рахунок розміру премій та інших доплат
у межах визначених Державним бюджетом
України обсягів.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про перерахунок заробітної плати на
підставі постанови Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року та постанови окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року задоволенню не
підлягають.

Відповідно до положень частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Статтею 225 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 223
Кодексу адміністративного судочинства
України при зміні судового рішення
суду першої інстанції судове рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити
частково.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 4 лютого 2011
року скасувати.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року змінити.

Скасувати зазначену постанову в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання протиправною
бездіяльності Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України та
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області в частині не
проведення ОСОБА_1 перерахунку та
виплати заробітної плати з урахуванням
підвищення мінімальної заробітної
плати відповідно до законів України
про Державний бюджет України на 2009, 2010
роки з 19 серпня 2009 року по 31 травня 2010
року; зобов'язання територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області виплатити ОСОБА_1 недоотриману
заробітну плату з урахуванням
підвищення мінімальної заробітної
плати відповідно до законів України
про Державний бюджет України на 2009, 2010
роки з 19 серпня 2009 року по 31
травня 2010 року, а Міністерство
фінансів України та Державну судову
адміністрацію України виділити для
цього кошти і здійснити відповідне
фінансування територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України, територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області про
визнання бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії у цій
частині відмовити.

В решті постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.