Справа № 816/930/14
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/930/14

Полтавський окружний адміністративний
суд колегією у складі:

головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю.,

суддів - Молодецького Р.І. , Бойка С.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання -
Панькіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Міністерства внутрішніх справ України
- Сиромятнікова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України , Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Кіровоградській області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2014 року ОСОБА_1 (надалі -
позивач) звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
(надалі - відповідач - 1, МВС України) ,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області (надалі - відповідач - 2, УМВС
України в Кіровоградській області) про
зобов'язання визначити грошове
забезпечення, що відповідає займаній
посаді позивача, виплатити грошове
забезпечення за час перебування на
лікуванні згідно листів
непрацездатності, виданих з 06.05.2008 по
02.12.2013 та відшкодувати витрати на
лікування в розмірі 9 400 грн.,
зобов'язання виплатити грошове
забезпечення за надану чергову
відпустку за 2013 рік та надати
матеріальну допомогу для оздоровлення
при основній відпустці за 2013 рік.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 30.12.2013 звільнений з органів
внутрішніх справ згідно наказу №1218 о/с
від 27.12.2013, однак, при остаточному
розрахунку та видачі документів для
оформлення пенсій, згідно відповіді
УМВС в Кіровоградській області від
28.02.2014, відмовлено у встановленні
грошового забезпечення, оплаті часу
перебування на лікарняних, оплаті
чергової відпустки та наданні
матеріальної допомоги для
оздоровлення при щорічній основній
відпустці. Позивач, вважає вказану
відмову безпідставною та незаконною, а
тому звернувся до суду із даним
позовом.

24 березня 2014 року до суду
надійшла заява про уточнення та
збільшення позовних вимог, в якій
позивач просить суд:

- зобов'язати Міністерство внутрішніх
справ України визначити грошове
забезпечення, що відповідає посаді
старшого уповноваженого в особливо
важливих справах відділення
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Департаменту внутрішньої
безпеки МВС України, про що видати
відповідний наказ із зазначенням
конкретного розміру посадового окладу,
окладу за спеціальне звання позивача,
надбавок, доплат тощо;

- зобов'язати Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області виплатити
грошове забезпечення за час
перебування на лікуванні згідно листів
непрацездатності, виданих з 06.05.2008 по
02.12.2013 та відшкодувати витрати на
лікування в розмірі 9 400 грн.;

- зобов'язати Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області виплатити
грошове забезпечення за надану чергову
відпустку за 2013 рік та надати
матеріальну допомогу для оздоровлення
при основній відпустці за 2013 рік;

- зобов'язати Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області видати у
зв'язку із звільненням позивача з
органів внутрішніх справ грошовий
атестат та довідку про щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення та
премії за 24 останні календарні місяці
служби перед звільненням), що
відповідає посаді старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділення внутрішньої
безпеки в Кіровоградській області
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
України;

- стягнути з Міністерства внутрішніх
справ України на користь позивача 10000
(десять тисяч) гривень відшкодування
моральної шкоди.

15 квітня 2014 року позивачем подана
заява про уточнення позовних вимог,
згідно з якою він просив суд прийняти
уточнення першої позовної вимоги, а
саме: зобов'язати Міністерство
внутрішніх справ України визначити
грошове забезпечення за період з 30.12.2011
по 30.12.2013, що відповідає посаді старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділення внутрішньої
безпеки в Кіровоградській області
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
України, про що видати відповідний
наказ із зазначенням конкретних
розмірів посадового окладу, окладу за
спеціальне звання, надбавки за вислугу
років, надбавки за виконання особливо
важливих завдань, надбавки за
оперативно-розшукову діяльність
надбавки за службу в умовах режимних
обмежень, набавки за службу в
спеціальних підрозділах по боротьбі з
організованою злочинністю, премії при
звільненні.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити, з урахуванням заяв про
уточнення позовних вимог.

Представник відповідача - МВС України в
судовому засіданні проти позову
заперечував та просив відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
правомірність дій МВС України, з
підстав викладених у запереченні на
позов.

Відповідач УМВС України в
Кіровоградській області явку
уповноваженого представника не
забезпечив, надав заяву про проведення
розгляду справи без їх участі та
зазначив, що заперечує проти позову та
просить відмовити у задоволенні позову
з підстав викладених у запереченні на
позов.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з наказом
МВС України № 1514 о/с від 14 листопада 2007
року позивач призначений на посаду
старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю МВС України.

Наказом МВС України № 1016 о/с від 12
червня 2008 року підполковник міліції
ОСОБА_1 на підставі атестаційного листа
від 29 травня 2008 року звільнений з
посади старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю МВС України
та зарахований у розпорядження МВС
України.

Не погоджуючись з вищезазначеним
наказом ОСОБА_1 звернувся до суду з
вимогою про його скасування.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 09
квітня 2010 року позов задоволено
частково. Скасовано Наказ Міністерства
внутрішніх справ України № 1016 о/с від 12
червня 2008 року в частині звільнення
ОСОБА_1 з посади старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю
Міністерства внутрішніх справ України
та зарахування в розпорядження
Міністерства внутрішніх справ України
визнано незаконним. Поновлено ОСОБА_1
на посаді старшого оперуповноваженого
в особливо важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю МВС України
з 13 червня 2008 року. Стягнуто з
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області на користь ОСОБА_1
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 13 червня 2008 року
по 13 червня 2009 року з урахуванням
сплачених сум грошового забезпечення.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

22 січня 2013 року ухвалою Вищого
адміністративного суду України
постанову Харківського апеляційного
суду від 25 жовтня 2010 року скасовано,
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2010
року залишено в силі.

На виконання постанови Полтавського
окружного адміністративного суду від 09
квітня 2010 року та ухвали Вищого
адміністративного суду України
постанову Харківського апеляційного
суду від 22 січня 2013 року Міністерством
Внутрішніх справ України прийнято
наказ № 177о/с від 01 березня 2013 року

Вищезазначеним наказом скасований
пункт наказу МВС від 12 червня 2008 року №
1016 о/с у частині звільнення
підполковника міліції ОСОБА_1 (С-432922) з
посади старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю та
зарахуванням його в розпорядження МВС.
Поновлено підполковника міліції
ОСОБА_1 (С-432922) на посаді старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю з 13 червня
2008 року.

Наказом МВС України від 27.12.2013 №1218 о/с
ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх
справ у відставку за п. 65 "б" (через
хворобу) з 30.12.2013 (т. 1 а.с. 7).

Листом відділу фінансового
забезпечення та бухгалтерського
обліку УМВС України в Кіровоградській
області від 28.02.2014 № 12/П-4 (т. 1 а.с. 149),
ОСОБА_1 повідомлено про відсутність в
УМВС України в Кіровоградській області
підстав для виплати грошового
забезпечення, матеріальної допомоги
для оздоровлення за час перебування у
черговій відпустці, проведення
остаточного розрахунку при звільненні
та надання грошового атестату і
довідки для призначення пенсії.

Відмовляючи, у вищевказаних виплатах,
відповідач посилався на те, що посада
на яку було поновлено позивача
скорочена, у подальшому на рівнозначну
посаду ОСОБА_1 не призначено, наказ про
надання чергової відпустки за 2013 рік
від МВС України не надходив, у
фінансовому підрозділі відсутні
накази по особовому складу про
підтвердження конкретних дат
перебування ОСОБА_1 на лікарняних на
підставі листів непрацездатності

Не погоджуючись з діями відповідачів
позивач звернувся до суду з
вищевказаними вимогами.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи оцінку позовним вимогам
позивача про зобов'язання МВС України
визначити грошове забезпечення за
період з 30.12.2011 по 30.12.2013, що відповідає
посаді старшого уповноваженого в
особливо важливих справах відділення
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Департаменту внутрішньої
безпеки МВС України, про що видати
відповідний наказ із зазначенням
конкретних розмірів посадового окладу,
окладу за спеціальне звання, надбавки
за вислугу років, надбавки за виконання
особливо важливих завдань, надбавки за
оперативно-розшукову діяльність
надбавки за службу в умовах режимних
обмежень, набавки за службу в
спеціальних підрозділах по боротьбі з
організованою злочинністю, премії при
звільненні та зобов'язання Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Кіровоградській області видати у
зв'язку із звільненням позивача з
органів внутрішніх справ грошовий
атестат та довідку про щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення та
премії за 24 останні календарні місяці
служби перед звільненням), що
відповідає посаді старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділення внутрішньої
безпеки в Кіровоградській області
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
України, суд виходить із наступного.

Як встановлено в ході розгляду справи,
наказом МВС України від 01.03.2013 № 177 о/с
на виконання постанови Полтавського
окружного адміністративного суду від
09.04.2010, винесеної по справі № 2-а-12946/09,
позивача поновлено на посаді старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області СВ ГУБОЗ МВС України з 13.06.2008, що
також підтверджується постановою
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 19.03.2013 про закінчення виконавчого
провадження № 36687379 (копію долучено до
матеріалів справи).

Відповідно до наказу МВС від 23.01.2008 №118
о/с, полковнику міліції ОСОБА_1 було
встановлено посадовий оклад у розмірі
950 грн., жодних інших надбавок чи виплат
ОСОБА_1 встановлено не було.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України № 348 від 21 липня 2008 року внесено
перелік змін у штатах МВС України на
виконання рішення Комітету Верховної
Ради України з питань боротьби з
організованою злочинністю і корупцією
від 11 липня 2008 року № 04-12/14-1811 щодо
внесення змін до структури підрозділів
Служби внутрішньої безпеки ГУБОЗ
Міністерства внутрішніх справ України,
з метою вдосконалення організаційно -
штатної структури та забезпечення
належного виконання оперативно -
службових завдань, покладених на
Службу внутрішньої безпеки ГУБОЗ.

Згідно переліку змін у штатах МВС
України посада старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю скорочена.

Спірні відносини публічної служби з
приводу прийняття громадян на службу в
органи внутрішніх справ, її
проходження та звільнення з неї
урегульовані спеціальним
законодавством, до якого належать
Закон України "Про міліцію" та
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР, затверджене Постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року № 114 (надалі - Положення).

Так, відповідно до ст.40 вищезазначеного
Положення, призначення на посади
рядового і начальницького складу
провадиться відповідними начальниками
згідно з номенклатурою посад, що
визначається Міністром внутрішніх
справ, відповідно до його компетенції.

Переміщення по службі осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, відповідно до пункту 42
Положення №114, провадиться, зокрема,: а)
на вищі посади - в порядку
просування по службі; б) на
рівнозначні посади - у разі службової
необхідності, проведення планової
заміни в місцевостях, що зазнали
радіоактивного забруднення в
результаті аварії на Чорнобильській
АЕС, а також для доцільнішого
використання з урахуванням їх ділових
і особистих якостей, стану здоров'я,
віку та підготовки за новою
спеціальністю; в) у зв'язку з початком
навчання у закладах Міністерства
внутрішніх справ - при звільненні зі
штатної посади, а також у разі
призначення на посаду після закінчення
навчання; г) на нижчі посади - за
підставами, передбаченими пунктом 45
цього Положення.

Рішення про переміщення по службі осіб
середнього, старшого або вищого
начальницького складу приймається
відповідним начальником з урахуванням
думки їх прямих начальників і
колективу працівників.

Поряд з цим, відповідно до п. 45
Положення № 114 переміщення осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу з вищих посад на
нижчі провадиться, зокрема, при
скороченні штатів і за станом здоров'я
прямими начальниками в межах наданих
їм прав за умови, якщо немає можливості
для призначення на рівнозначну посаду.

Згідно пункту 21 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ особи рядового і
начальницького складу зобов'язані
проходити службу там, де це викликано
інтересами служби і обумовлено
наказами прямих начальників.

Слід зазначити, що переміщення по
службі здійснюється після визначення
придатності до служби в ОВС за станом
здоров'я та фізичного розвитку.

При ньому підпунктом "є" пункту 40
Положення визначено, що необхідність і
терміновість переміщення осіб
середнього, старшого і витою
начальницького складу, що не досягли
встановленого пунктом 7 цього
Положення віку, на інші посади, на яких
вони можуть виконувати обов'язки з
урахуванням стану здоров'я, підготовки
і досвіду служби, мають визначатися
відповідними прямими начальниками на
підставі висновку війського -
лікарською комісією.

Таким чином, передумовою переміщення
особи начальницького складу ОВС по
будь-якій посаді с насамперед
визначення прямими начальниками
ділових якостей підлеглого, його віку,
рівня підготовки тощо. Окремою умовою
переміщення є визначення стану
здоров'я кандидата, якій маг пройти у
встановленому порядку
військово-лікарську комісію та надати
відповідний висновок.

Наказом МВС України від 06.02.2001 №85,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 22.02.2001 р. за № 164/5355, було
затверджено "Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС" і "Порядок проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС".

Відповідно до підпункту 1.3 Положення
про діяльність BЛK в системі МВС
основним завданням
військово-лікарської комісії є
проведення військово-лікарської
експертизи з метою: - визначення за
станом здоров'я, фізичного розвитку, а
для окремих видів службової діяльності
за індивідуальними
психофізіологічними особливостями,
придатності до служби в органах
внутрішніх справ, військової служби,
можливості проходження служби за
кордоном, вступу (навчання) до
навчальних закладів МВС і Міністерства
оборони осіб, які є кандидатами на
службу в органи внутрішніх справ, осіб
рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ, у тому числі
при переміщенні по службі,
військовослужбовців внутрішніх військ
МВС, курсантів і слухачів навчальних
закладів МВС України; - визначення
причинного зв'язку захворювань,
поранень, травм, контузій і каліцтв у
осіб рядового й начальницького складу
ОВС, що проходять службу, при їх
звільненні та осіб рядового і
начальницького складу, що звільнилися
зі служби.

Пунктом 1.3.1 Положення про діяльність
ВЛК та пункту 1.43 Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС передбачає
здійснювати переміщення по службі
після визначення придатності до служби
в ОВС за станом здоров'я та фізичного
розвитку.

Відповідно до пункту 2.21 Інструкції про
організацію проведення попередніх та
періодичних медичних оглядів та
диспансеризації в лікувально -
профілактичних закладах МВС України,
затвердженої наказом МВС від 04.11.2003
року № 1296 зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 13.05.2004
року за № 598/9197, особи рядового і
начальницького складу, які не пройшли
обов'язкові попередні або періодичні
медичні огляди в установлений термін,
до роботи не допускаються.

12 березня 2013 року позивачем подано
рапорти в яких він просив призначити
його на рівнозначну посаду на якій
перебував до скорочення старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділення
оперативного супроводження відділу
внутрішньої безпеки в Кіровоградській
області Служби внутрішньої безпеки
Головного управління по боротьбі з
організованою злочинністю до
скорочення у штатах МВС України, видати
довідку з місця роботи окремо за кожен
рік за період з 2007 по 2013 роки включно
для пред'явлення за місцем черги
квартирного обліку, надання йому
невикористані чергові відпустки за
2007-2012 роки з наданням путівок на
санітарно-курортне лікування.

08 квітня 2013 року за № 18/7ЦА -П -311,313,314 на
рапорт позивача від 12.03.2013 року надано
відповідь Департаментом внутрішньої
безпеки МВС України відповідно до
якого ОСОБА_1 було повторно
запропоновано пройти медичний огляд
військово-лікарською комісією для
визначення придатності до служби в ОВС
за станом здоров'я та фізичного
розвитку.

18.01.2012 на нараді керівництва
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
України за присутності ОСОБА_1 було
прийнято рішення про направлення
останнього на військо-лікарську
комісію для визначення придатності
його до служби в органах внутрішніх
справ і для подальшого прийняття
рішення щодо доцільності його
призначення на штатну посаду ДВБ МВС
України, що підтверджується протоколом
від 18 січня 2012 року № 18.

Із пояснень представника відповідача -
1, судом встановлено, що ОСОБА_1 для
отримання направлення не з'явився та,
уникаючи розмов з цього приводу, на
телефонні дзвінки працівників
кадрового апарату не відповідав, на
підтвердження чого надано рапорт від 06
лютого 2012 року.

Крім того, про необхідність
проходження медичного огляду ОСОБА_1 у
подальшому неодноразово повідомлявся
письмово листами ДВБ МВС України від
08.04.2013 № 18/7ЦА-П-31 1,313,314, від 31.05.2013 №
18/7ЦА-2442, від 07.11.2013 № 18/7ЦА-ГІ-217 о/п. Разом
із зазначеними листами ОСОБА_1
надсилалися направлення на медичний
огляд для проходження
військово-лікарської комісії.

ОСОБА_1 пройшов медичний огляд
військово-лікарською комісією УМВС
України в Полтавській області лише
09.12.2013, за результатами якого був
визнаний непридатним до проходження
військової служби.

Вказане унеможливило подальше
переміщення ОСОБА_1 по службі і
наказом МВС України від 27.12.2013 № 1218 о/с
останній був звільнений з органів
внутрішніх справ відповідно до п. 65 "б"
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
(через хворобу), що сторонами не
заперечується.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31.12.2007 №499 підставою для
виплати грошового забезпечення є наказ
начальника органу внутрішніх справ про
призначення на штатну посаду, яка
входить у його номенклатуру, наказ
ректора вищого навчального закладу про
зарахування на навчання або наказ про
зарахування в розпорядження
відповідного органу та встановлення
конкретного розміру окладів, надбавок,
доплат тощо.

Відповідно до п. 3.3.1 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, при зміні штату
(повністю чи частково) особам рядового
і начальницького складу, призначеним
на посади за зміненим штатом, оклади за
цими посадами виплачуються з дня
підписання наказу про призначення на
посаду, якщо в ньому не вказана інша
дата.

Таким чином, посада, на якій позивача
поновлено згідно з судовим рішенням, не
була передбачена чинним штатним
розписом, її фінансування не
здійснювалося, а ОСОБА_1 фактично не
виконував службові обов'язки на даній
посаді.

Як наслідок на даний час відсутні
правові підстави для виплати грошового
забезпечення та встановлення
конкретного розміру окладів, надбавок,
доплат тощо.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання МВС
України визначити грошове
забезпечення за період з 30.12.2011 по
30.12.2013, що відповідає посаді старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділення внутрішньої
безпеки в Кіровоградській області
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
України, про що видати відповідний
наказ із зазначенням конкретних
розмірів посадового окладу, окладу за
спеціальне звання, надбавки за вислугу
років, надбавки за виконання особливо
важливих завдань, надбавки за
оперативно-розшукову діяльність
надбавки за службу в умовах режимних
обмежень, набавки за службу в
спеціальних підрозділах по боротьбі з
організованою злочинністю, премії при
звільненні та зобов'язання Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Кіровоградській області видати у
зв'язку із звільненням позивача з
органів внутрішніх справ грошовий
атестат та довідку про щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення та
премії за 24 останні календарні місяці
служби перед звільненням), що
відповідає посаді старшого
уповноваженого в особливо важливих
справах відділення внутрішньої
безпеки в Кіровоградській області
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
України.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області виплатити грошове
забезпечення за час перебування на
лікуванні згідно листів
непрацездатності, виданих з 06.05.2008 по
02.12.2013 та відшкодувати витрати на
лікування в розмірі 9 400 грн., колегією
суддів встановлено наступне.

Згідно статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" підставою для призначення
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах є виданий у встановленому
порядку листок непрацездатності, а в
разі роботи за сумісництвом - копія
листка непрацездатності, засвідчена
підписом керівника і печаткою за
основним місцем роботи.

Порядок і умови видачі, продовження та
обліку листків непрацездатності,
здійснення контролю за правильністю їх
видачі встановлюються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я, за
погодженням з Фондом.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про
порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455,
тимчасова непрацездатність
працівників засвідчується листком
непрацездатності.

Відповідно до пп. 3.2.1., 3.2.2 Інструкції
про порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31.12.2007 №499 особам
рядового і начальницького складу, що
звільнені від служби через хворобу на
підставі листків непрацездатності або
перебувають у відпустці через хворобу,
зберігається виплата грошового
забезпечення в розмірі, одержуваному
на день хвороби, але не більш ніж за
чотири місяці, крім випадків, коли
законодавством України передбачені
більш тривалі строки перебування на
лікуванні. Особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, які перебувають на
лікуванні у зв'язку з пораненням,
контузією чи каліцтвом, отриманими під
час виконання ними службових
обов'язків, грошове забезпечення
виплачується за весь час перебування
на лікуванні аж до вступу їх у
виконання обов'язків за посадою або
звільнення з органів внутрішніх справ.

Як встановлено колегією суддів,
зокрема, із довідки МВС України від
20.03.2014 (а.с. 118 т. 1), з червня 2008 року до
теперішнього часу до Департаменту
внутрішньої безпеки МВС України
жодного листа непрацездатності
відносно ОСОБА_1 не надходило.

Крім того, із заперечень відповідача - 2,
встановлено, що оплата листків
непрацездатності не проводилася у
зв'язку із відсутністю у фінансовому
підрозділі наказів по особовому складу
про підтвердження конкретних дат
перебування ОСОБА_1 на лікуванні на
підставі листків непрацездатності.

Із матеріалів справи, колегією суддів
встановлено, та позивачем не
заперечується, що оригінали листів
непрацездатності ОСОБА_1, видані в
період з 06.05.2008 по 02.12.2013 (а.с. 13-107 т. 1)
позивачем направлені на адресу МВС
України лише 21.03.2014, що підтверджується
копією заяви, копією опису вкладення до
поштового відправлення, з відміткою
поштової організації від 21.03.2014 та
копією відповідного фіскального чека
про оплату (а.с. 35-41 т. 2). До суду із
позовом ОСОБА_1 звернувся 11.03.2014.

У поданій позовній заяві позивач не
визначив права, які порушено
відповідачем щодо виплатити грошове
забезпечення за час перебування на
лікуванні в період з 06.05.2008 по 02.12.2013 та
не зазначено в чому саме полягає
порушення цих прав на час звернення до
суду.

Приймаючи до уваги ту обставину, що
колегією суддів не встановлено факту
своєчасного направлення оригіналів
листів непрацездатності ОСОБА_1,
виданих в період з 06.05.2008 по 02.12.2013 до МВС
України, а позивач не заперечує даний
факт, колегія суддів погоджується з
доводами відповідача - 2 про
відсутність у нього можливості
проведення ОСОБА_1 виплатити грошового
забезпечення за час перебування на
лікуванні згідно вищевказаних листів
непрацездатності, оскільки така
виплата здійснюється та підставі
листків непрацездатності.

До цього суд, зазначає, що
відшкодування витрат на лікування
законодавством України відповідно до
якого проводиться нарахування
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ не
передбачено та до компетенції УМВС
України в Кіровоградській області не
входить.

Згідно частини 1 статті 6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскільки
оригінали листів непрацездатності
ОСОБА_1, виданих в період з 06.05.2008 по
02.12.2013 на час розгляду цієї справи
знаходяться в процесі вирішення МВС
України, тому, відповідно відсутнє
порушене право позивача за захистом
якого останній звернувся до суду.
Відсутнє порушення права позивача в
цій частині також і на дату звернення
його до суду із позовом 11.03.2014.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що на момент звернення
позивача до суду із позовними вимогами
про зобов'язання УМВС України в
Кіровоградській області виплатити
грошове забезпечення за час
перебування на лікуванні згідно листів
непрацездатності, виданих з 06.05.2008 по
02.12.2013, права позивача на отримання
грошового забезпечення за час
перебування на лікуванні не порушено, а
тому позовні вимоги ОСОБА_1 до
відповідача - 2, в цій частині, є
передчасними та безпідставними, а
заявлені вимоги про відшкодування
витрат на лікування в розмірі 9 400 грн.
не ґрунтуються на вимогах закону.

Також колегія суддів, не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
про зобов'язання УМВС в
Кіровоградській області виплатити
грошове забезпечення за надану чергову
відпустку за 2013 рік та надати
матеріальну допомогу для оздоровлення
при основній відпустці за 2013 рік, з
огляду на наступне.

Відповідно до норм Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 № 114, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ надаються, зокрема,
чергові відпустки. Особам середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, звільненим із органів
внутрішніх справ за віком, через
хворобу, обмежений стан здоров'я чи
скорочення штатів, у році звільнення,
за їх бажанням, надається чергова
відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до пункту 51
цього Положення.

Згідно п.п. 3.6.1. Інструкції про порядок
виплати грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, які
відповідно до законодавства України
мають право на відпустки (чергові та
додаткові, короткострокові, соціальні,
у зв'язку з вагітністю та пологами),
виплата грошового забезпечення
здійснюється в розмірі, встановленому
за основною (а не тимчасовою) штатною
посадою на день вибуття у відпустку.

Відповідно до пп. 2.17.4 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, підставою для
надання допомоги для оздоровлення
особам рядового чи начальницького
складу є наказ про особовий склад, за
яким особа рядового чи начальницького
складу вибуває в чергову відпустку.

Отже, лише за умови видання наказу про
відпустку згідно з встановленими
законодавством вимогами гарантовано
право позивача, на отримання відпустки
визначеної тривалості із збереженням
на її період місця роботи (посади),
заробітної плати (допомоги).

Колегією суддів встановлено, що
позивачем подано рапорт до
Департаменту внутрішньої безпеки МВС
України вх. №П-217 о/п від 16.10.2013 про
надання відпустки за 2013 рік, відповідно
до п. 56 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

06.11.2013 МВС України було видане
відпускне посвідчення за № 233 про те, що
позивачу дозволена чергова відпустка з
11.11.2013 по 26.12.2013 з перебуванням в м.
Хмільник Вінницької області (т. 1 а.с. 116),
що також підтверджується довідкою ДВБ
МВС України від 20.03.2014 (т. 1 а.с. 187).

Разом з тим, як встановлено колегією
суддів, зокрема із пояснень
відповідачів, наказ МВС України про
надання ОСОБА_1 чергової відпустки за
2013 рік не видавався та до УМВС України в
Кіровоградській області не надходив, а
тому у останнього відсутні правові
підстави для нарахування та виплати
грошового забезпечення, матеріальної
допомоги для оздоровлення.

Слід зауважити, що відпускне
посвідчення про надання чергової
відпустки за 2013 рік з 11.11.2013 по 26.12.2013, на
яке посилається позивач, не доводить
надання ОСОБА_1 відповідної відпустки.
Крім того, законодавством України не
передбачено надання відпустки без
винесення відповідного наказу про
надання відповідної відпустки.

З огляду на викладене, позовні вимоги
щодо зобов'язання УМВС в
Кіровоградській області виплатити
грошове забезпечення за надану чергову
відпустку за 2013 рік та надати
матеріальну допомогу для оздоровлення
при основній відпустці за 2013 рік, не
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення
моральної шкоди, колегія суддів
зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 Цивільного
кодексу України, - особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я; 2) у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується
грошима, іншим майном або в інший
спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
р. встановлено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування
моральної шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги в частині стягнення
на користь позивача моральної шкоди
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не надано доказів, які б
підтвердили факт завдання йому
моральної шкоди та доказів в
обгрунтування заявленого розміру
відшкодування в розмірі 10 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позовні вимоги є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України , Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Кіровоградській області про
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 02
червня 2014 року.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва суддя
суддя Р.І. Молодецький С.С. Бойко