Справа № 2а-49/10/2170
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/29286/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в Херсонській
області до Херсонського обласного
військового комісаріату про стягнення
коштів, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Головного управління Пенсійного фонду
України в Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19 січня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року Головне управління
Пенсійного фонду України в Херсонській
області звернулося до суду з позовом до
Херсонського обласного військового
комісаріату про стягнення коштів.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 29
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2012
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі Постанови
Кабінету Міністрів України № 1294 від 07
листопада 2007 року «Про впорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового та начальницького
складу" була надана довідка за №018980 від
04 квітня 2008 року пенсіонеру ОСОБА_3 про
розмір грошового забезпечення з
включенням нового посадового окладу, в
якій зазначено, що надбавка за особливі
умови служби становить 35%.

На підставі зазначеної довідки
Головним управлінням Пенсійного фонду
України в Херсонській області було
зроблено перерахунок пенсії ОСОБА_3 з
01 січня 2008 року з урахуванням
надбавки у розмірі 35%. Пенсія у новому
перерахунку виплачувалася в період з 01
січня 2008 року по 31 липня 2008 року.

10 липня 2008 року за №018980 позивачем
отримана нова довідка щодо розміру
грошового забезпечення ОСОБА_3 з 01
січня 2008 року, в якій зменшено розмір
надбавки за особливі умови праці з 35% на
25%, на підставі якої позивачем було
зроблено перерахунок пенсії. Внаслідок
цього виникла переплата пенсії у
розмірі 585,90 грн.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку, що чинним
законодавством на Військкомат не
покладений обов'язок щодо повідомлення
та вирішення питання про розмір
грошового забезпечення для
перерахунку пенсій
військовослужбовцям. Цей обов'язок
покладається на Міністерство оборони
України та Пенсійний фонд України,
тобто вирішується на централізованому
рівні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС)
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Приписам наведеної норми
кореспондують положення частини
четвертої статті 21 КАС, згідно з якими
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає
підстави для однозначного висновку про
те, що адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднанні з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

За встановлених судами обставин
відповідач у спірних відносинах не
виконував функцій суб'єкта владних
повноважень, а виступав організацією,
установою, яка мала надати документи,
необхідні для перерахунку пенсії
органами, що призначають пенсії.

Відповідно до статті 101 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про
пенсійне забезпечення» органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскільки спір у справі виник між
юридичними особами поза межами
публічно-правового спору, то дану
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2013 року у справі № 21-204а13.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України
передбачено, що суд закриває
провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС
України суд касаційної інстанції
скасовує судові рішення в касаційному
порядку і залишає позовну заяву без
розгляду або закриває провадження у
справі з підстав, встановлених
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 157, 220, 222, 223,
224, частиною 1 ст. 228, ст.ст. 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Херсонській
області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19 січня 2012 року скасувати, а
провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: