Справа № 809/1368/14
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.
Справа № 809/1368/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Главача І.А.,

за участю секретаря судового
засідання - Куриша Р.В.,

представника позивача - Кічури Г.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу у
сумі 26 843,44 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
позивач, ДПІ у м. Івано-Франківську)
звернулася з адміністративним позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(надалі - відповідач) про стягнення
податкового боргу у сумі 26 843,44 грн.
Позовні вимоги мотивувала тим, що за
відповідачем залишається непогашеною
податкова заборгованість перед
бюджетом, яка виникла у зв'язку з
несплатою податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб за 2013
рік у сумі 1 501,93 грн. та авансових
платежів з податку на доходи фізичних
осіб за 2014 у рік у сумі 375,48 грн.; податку
на додану вартість за грудень 2013 року,
січень та лютий 2014 року у сумі 4 874,00 грн.,
3 377,00 грн., 568,00 грн. відповідно; штрафних
санкцій, нарахованих платником податку
самостійно у зв'язку з виправленням
помилки при визначенні податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, у сумі 15 035,58 грн., а також
нарахованої пені у загальній сумі 1 111,45
грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві.
Суду пояснила, що податковий борг у
сумі 26 843,44 грн. виник у зв'язку з
несплатою відповідачем самостійно
узгоджених податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб і
податку на додану вартість та
нарахованої внаслідок цього пені.
Просила позов повністю задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився. Кореспонденція, направлена
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за
адресою місця проживання, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
повернулася на адресу суду з відміткою
працівника поштового зв'язку "за
закінченням терміну зберігання" (а.с.28,
39).

Відповідно до частини 4 статті 33
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за адресою
місцезнаходження, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Згідно частини 11 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
розписку про одержання повістки
(повістку у разі неможливості вручити
її адресату чи відмови адресата її
одержати) належить негайно повернути
до адміністративного суду. У разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яка не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином.

З урахуванням наведеного, суд
приходить висновку, що відповідач
повідомлений належним чином про дату,
час та місце розгляду справи.

Наданим правом на подання заперечення
проти позову не скористався. Заяв чи
клопотань про відкладення розгляду
справи суду не подав.

Статтею 128 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час та
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів (частина 4).

Враховуючи вищевикладене, а також
наявність у матеріалах справи
достатньої кількості доказів,
необхідних для вирішення справи по
суті, суд вбачає за можливе розглянути
справу на підставі наявних у ній
доказів за відсутності представника
відповідача.

Вислухавши представника позивача,
розглянувши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
і оцінивши докази, суд дійшов висновку
про те, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
зареєстрований виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
Івано-Франківської області як фізична
особа - підприємець (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1) (а.с.23) та взятий на
податковий облік як платник податків
ДПІ у м. Івано-Франківську.

Судом також з'ясовано, що відповідач у
відповідності до підпункту 162.1.1 пункту
162 статті 162, статті 180 Податкового
кодексу України являється платником
податку на доходи фізичних осіб та
платником податку на додану вартість
(свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість НОМЕР_2,
індивідуальний податковий номер -
НОМЕР_1) (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що
10.02.2014 року відповідачем на виконання
вимог пункту 177.5 статті 177 Податкового
кодексу України подано до ДПІ у м.
Івано-Франківську податкову
декларацію про майновий стан і доходи
за 2013 рік, а 03.03.2014 року - уточнюючу
податкову декларацію про майновий стан
і доходи за вказаний період, якими
платником податків самостійно
узгоджено податкові зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб за 2013
рік у сумі 1 501,93 грн.

При цьому судом з'ясовано, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 в уточнюючій
декларації також самостійно визначено
розмір квартальних авансових платежів
з податку на доходи фізичних осіб, що
підлягають сплаті до бюджету у
наступному за звітним році, що
становить 375,48 грн. (а.с.10-11, 12-13).

20.12.2013 року, 20.02.2014 року та 20.03.2014 року
ОСОБА_2 подано до ДПІ у м.
Івано-Франківську податкові
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року, січень 2014
року та лютий 2014 року, якими узгоджено
податкове зобов'язання платника
податків з податку на додану вартість
за вказані періоди у сумі 4 874,00 грн., 3
377,00 грн. та у сумі 568,00 грн. відповідно.

Крім того, у зв'язку із самостійним
виявленням помилки при визначенні
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за листопад 2013 року,
21.01.2014 року платником податків на
виконання вимог пункту 50.1 статті 50
Податкового кодексу України подано
відповідачу уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість. Згідно вказаного
уточнюючого розрахунку відповідачем
самостійно визначено суму штрафу у
зв'язку з виправленням помилки у
розмірі 20 671,00 грн. (а.с.20-21).

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, який,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового
кодексу України встановлено, що не
підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що податкові зобов'язання відповідача,
визначені ним у податкових деклараціях
з податку на доходи фізичних осіб за 2013
рік, податкових деклараціях з податку
на додану вартість за грудень 2013 року,
січень 2014 року та лютий 2014 року, а також
самостійно визначена ним сума штрафу
згідно уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку із
виправленням самостійно виявлених
помилок, є узгодженими.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України
встановлено, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
України з питань митної справи.

У відповідності до вимог абзацу 1
пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу
України встановлено, що платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті
177 цього Кодексу, авансові платежі з
податку на доходи фізичних осіб
розраховуються підприємцем
самостійно, але не менш як 100 відсотків
річної суми податку з оподатковуваного
доходу за минулий рік (у співставних
умовах), та сплачуються до бюджету по 25
відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15
травня, до 15 серпня і до 15 листопада).

Статтею 203 розділу V "Податок на додану
вартість" Податкового кодексу України
встановлено, що платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації (пункт 203.2).

Податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця (пункт 203.1).

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що самостійно узгоджені
відповідачем суми податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб на 2013 рік та авансові
платежі з податку на доходи фізичних
осіб на 2013 рік підлягали сплаті
платником податків у строк,
встановлений абзацом 1 пункту 57.1 статті
57, підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 статті 177
Податкового кодексу України
відповідно. Тоді як узгоджені ним суми
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за грудень 2013 року,
січень 2014 року та лютий 2014 року, а також
самостійно визначена ним згідно
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість сума штрафу у розмірі 20 671,00
грн. підлягають сплаті у строк,
встановлений пунктом 203.2 статті 203
Податкового кодексу України.

Відповідно пункту 36.1 статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що у зв'язку із не виконанням
відповідачем визначеного Законом
обов'язку, за останнім залишається
непогашеною заборгованість зі сплати
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих у 2013 році від провадження
господарської діяльності, у сумі 1 501,93
грн., авансових платежів з податку на
доходи фізичних осіб на 2014 рік у сумі
375,48 грн. (за І квартал 2014 року) та з
податку на додану вартість за грудень
2013 року, січень 2014 року та лютий 2014 року
у сумі 4 874,00 грн., 3 377,00 грн. та у сумі 568,00
грн.

При цьому судом з'ясовано, що
відповідачем частково сплачено штраф у
сумі 5 635,42 грн., непогашеними
залишається 15 035,58 грн.

Статтею 59 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі, коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення
(абзац 1 пункту 59.1).

У разі коли у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується,
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу такого платника
податку, що виник після надіслання
(вручення) податкової вимоги.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається) (пункт 59.5).

Судом з'ясовано, що позивачем на
виконання вимог пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України вручено
відповідачу податкову вимогу № 242-11 від
28.01.2014 року, яку останнім отримано 29.01.2014
року (а.с.22).

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 вказану податкову вимогу не
оскаржував, доказів протилежного суду
не подано.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ДПІ у м.
Івано-Франківську на виконання вимог
підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129
Податкового кодексу України за
несплату відповідачем податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб та з податку на додану
вартість нараховано останньому пеню у
розмірі 37,73 грн. та 1 063,71 грн. відповідно.

При цьому представник позивача у
судовому засіданні також вказала, що за
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
залишається непогашеною пеня у сумі 10,01
грн., нарахована за несвоєчасну сплату
узгодженого податкового зобов'язання
по єдиному податку, платником якого
відповідач являвся до 01.01.2011 року.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 цієї статті
встановлено, що грошове зобов'язання
платника податків - сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що податкові зобов'язання зі
сплати податку на доходи фізичних осіб
за 2013 рік у сумі 1 501,93 грн. та авансових
платежів з податку на доходи фізичних
осіб за 2014 у рік у сумі 375,48 грн.; податку
на додану вартість за грудень 2013 року,
січень та лютий 2014 року у сумі 4 874,00 грн.,
3 377,00 грн., 568,00 грн. відповідно; штрафних
санкцій, нарахованих платником податку
самостійно у зв'язку з виправленням
помилки при визначенні податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за листопад 2013 року, у сумі 15
035,58 грн., а також нарахованої пені у
загальній сумі 1 111,45 грн. є податковим
боргом відповідача, який ним не
сплачено. Наявність податкового боргу
підтверджується довідкою ДПІ у м.
Івано-Франківську від 25.04.2014 року (а.с.5),
обліковими картками даного платника
податків та іншими матеріалами справи.

Підстав для звільнення відповідача від
сплати заборгованості судом не
встановлено.

Доказів сплати податкового боргу
відповідач суду не представив, чим
фактично не заперечив наявність
заборгованості, яка є предметом спору у
даній справі.

За таких обставин, податковий борг у
сумі 26 843,44 грн. підлягає стягненню у
судовому порядку.

Статтею 87 Податкового кодексу України
визначено, що джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика (кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею,
а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

Згідно пункту 87.11 статті 87 Податкового
кодексу України орган стягнення
звертається до суду з позовом про
стягнення суми податкового боргу
платника податку - фізичної особи.
Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 даного
Кодексу стягнення коштів та продаж
майна платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Згідно з пункту 95.3. статті 95 цього
Кодексу стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) в
дохід держави 26 843 (двадцять шість тисяч
вісімсот сорок три) грн. 44 коп.
податкового боргу.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Главач І.А.

Постанова складена в повному
обсязі 06.06.2014 року.