Справа № 2а-9221/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа № 20266/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представника позивача:
Мокрій Р.З.

та представника відповідача:
Яремко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Шахта» «Надія» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Шахта»
«Надія» до Сокальська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И
Л А:

18.10.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 30.09.2010 року на суму 761 436,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони
самостійно визначивши та
перерахувавши суми ПДВ, виконали своє
зобов'язання зі сплати ПДВ за
визначеними ними періоди, що виключає
застосування до них штрафних санкцій
на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу, передбаченого п.п.7.7
ст.7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», податковий орган
не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта Мокрій Р.З. надав
пояснення та просить задовольнити
апеляційну скаргу.

Представник відповідача Яремко В.П. у
ході апеляційного розгляду надала
пояснення та просить відхилити
апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Ухвалою суду про процесуальне
правонаступництво замінено позивача
Державного відкритого акціонерного
товариства «Шахта «Надія» на його
правонаступника Публічне акціонерне
товариство «Шахта» «Надія»,
відповідача Державної податкової
інспекції у Сокальському районі
Львівської області на його
правонаступника Сокальська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Львівській області.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що згідно Податкового
роз'яснення щодо черговості погашення
та окремих питань стягнення сум
податкового боргу, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України №540 від 13.11.2002
року «кошти, що надійшли на сплату
зобов'язань з податку, збору
(обов'язкового платежу), спрямовуються
на погашення податкових зобов'язань з
того самого платежу у порядку
календарної черговості настання
термінів їх сплати. Така черговість
погашення діє незалежно від волі
платника податків та стосується як
самостійно розрахованих платником
податків податкових, зобов'язань, так і
податкових зобов'язань, розрахованих
контролюючим органом».

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією у Сокальському
районі Львівської області проведено
перевірку своєчасності внесення
позивачем сум узгодженого податкового
зобов'язання до бюджету за період з
30.05.2008 року по 26.08.2010 року, за
результатами складено Акт №779/160/00175175
від 16.09.2010 року.

Встановлено, що позивачем подано
відповідачу декларацію по податку на
додану вартість №13405 від 17.05.2008 року (до
сплати визначено податкове
зобов'язання в сумі 1522872.00 грн.).
Граничний термін сплати узгоджених
податкових зобов'язань по вказаній -
сплив 30.05.2008 року, однак, узгоджені суми
податкових зобов'язань в граничні
терміни не були сплачені.

На підставі вказаного Акту перевірки
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
30.09.2010 року, яким позивача на підставі
пп.17.1.7п 17.1 ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» за
затримку на 818 календарних днів
граничного строку згодженої суми
податкового зобов'язання в розмірі 1 522
872,00 грн., зобов'язано ч штраф у сумі 761
436,01 грн.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181
передбачено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

У відповідності до вимог пп.7.1.1 п.7.1
зазначеної статті джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі отримані від
продажу товарів (робіт, послуг), майна і
немайнових цінностей, випуску цінних
паперів, у тому числі корпоративних
прав, отримані у позику (кредит), а також
з інших джерел з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно п.6 ст.7 Закону України «Про
Національний банк України» від 20.05.1999р.
за №679-ХІУ, з наступними змінами та
доповненнями, Національний банк
України визначає систему, порядок і
форми платежів, у тому числі між
банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 29
березня 2004 року за №377/8976, з наступними
змінами та доповненнями, передбачено,
що кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

Згідно пункту 3.8 даної Інструкції
Реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж-та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу". Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів зазначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику, а
тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2
п.16.5 ст.16 Закону №2181 слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом №2181, який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
встановлює порядок погашення
зобов'язань юридичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків. Не передбачено таких
повноважень і згідно вимог Закону
України «Про державну податкову
службу» від 04.12.1990 року за №509- XII, з
наступними змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, що у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбачено п.
7.7. ст. 7 Закону №2181, податковий орган не
наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків, що
узгоджується з позицією ВАСУ, яка
викладена в Листі від 17.03.2009р. №358/13/13-09.

Право визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" слід вважати сплаченими у день
реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
та порушено норми процесуального
права.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Шахта»
«Надія» задовольнити, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року у справі №2а-9221/10/1370 скасувати та
прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сокальської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області №/0 від 30.09.2010 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний