Справа № П/811/1313/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 40
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року
справа №
П/811/1313/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Жука Р.В. розглянувши
у порядку скороченого провадження
адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду
України в м. Кіровограді доФізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 простягнення
заборгованості, - В С Т А Н О В И В:
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді звернулося до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків в сумі 1738,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у
відповідача виникла заборгованість зі
сплати страхових внесків, яка в
добровільному порядку не відшкодована.

Згідно із п.2 ч.5 ст.183-2 КАС України
справа повинна бути розглянута у
порядку скороченого провадження не
пізніше трьох днів з дня закінчення
строку, передбаченого частиною третьою
цієї статті, якщо до суду не було подано
заперечення відповідача та за умови, що
справа розглядається за місцем
знаходження відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем ухвалу про відкриття
скороченого провадження було отримано
10.05.2014 року (а.с.17), станом на 23.05.2014 року -
заперечення на позовну заяву чи заяву
про визнання позову до суду
відповідачем подано не було.

За таких обставин судом було здійснено
всі заходи для реалізації відповідачем
права судового захисту своїх прав та
інтересів.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрована в УПФ України в м.
Кіровограді як платник єдиного внеску
(а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003
р. (далі - Закон № 1058) Пенсійний фонд є
органом, який здійснює керівництво та
управління солідарною системою,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
підготовляє документи для її виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1058
передбачено, що цей Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 виключно
цим Законом визначаються коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки.

Частиною 3 статті 18 Закону № 1058
передбачено, що страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають,
зокрема, фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

З 17 липня 2010 року - з дня набрання
чинності Законом України "Про внесення
змін до Законів України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року № 2461-VI
порядок обчислення страхових внесків
змінився і їх сплата вже не повинна
була відбуватися у фіксованому
розмірі.

До введення в дію Закону України від
08.07.2010 р. № 2461 "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" доплата до мінімального
страхового внеску здійснювалася за
бажанням фізичної особи-платника
спрощеної системи оподаткування.
Починаючи з липня 2010 року Законом
України "Про внесення змін до Законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
08.07.2010 р. № 2461 встановлено обов'язкову
сплату підприємцями-фізичними особами
на спрощеній системі оподаткування
страхових внесків до Пенсійного фонду
в порядку, визначеному Законом України
№ 1058.

З урахуванням внесених змін, які
набрали чинності, згідно п.2 ч.1 ст.7
Закону № 1058 загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
здійснюється за принципами:
обов'язковості страхування осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством, а також
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.14 Закону №
1058 страхувальниками відповідно до
цього Закону є застраховані особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та
частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 платниками
страхових внесків до солідарної
системи є страхувальники, зазначені в
статті 14 цього Закону, і застраховані
особи, зазначені в частині першій
статті 12 цього Закону.

Частиною 3 статті 15 Закону № 1058
передбачено, що страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків до Пенсійного фонду з дня
взяття їх на облік територіальним
органом Пенсійного фонду.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Частиною 6 ст. 20 вказаного Закону, яка
регулює питання обчислення та сплати
страхових внесків, визначено, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Законом України "Про внесення змін до
Законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08 липня 2010 року № 2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" викладено в
такій редакції: "Фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Відповідно до ч.12 ст.20 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. У разі наявності в платника
страхових внесків одночасно із
зобов'язаннями із сплати страхових
внесків зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати страхових внесків
виконуються в першу чергу і мають
пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).
Закон набрав чинності 17 липня 2010 року і
діяв до 01 січня 2011 року - дня набрання
чинності Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Відповідно до ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

Строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Відповідачем до суду подано звіт, в
якому самостійно визначено суму
страхових внесків, які необхідно
сплатити на рахунок управління, а саме -
1837,80 грн. При цьому відповідачем
самостійно сплачено 99,00 грн. (а.с.9).

Відповідно до вимог ч.3 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
позивачем було направлено відповідачу
вимогу про сплату боргу від 19.10.2012 року
№ 3 на суму 1738,80 грн. (а.с.10). Вимога
отримана відповідачем особисто, що
підтверджується підписом на
повідомленні про вручення поштового
відправлення(а.с.11).

Згідно п.4 ст. 25 Закону (в редакції від
04.07.2013 року) орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Платник
єдиного внеску зобов'язаний протягом
десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до Розділу ІІ «Прикінцевих
положень» Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи» №406-VII від
04.07.2013 року органи Пенсійного фонду
України продовжують адмініструвати
єдиний внесок у частині завершення
процедур такого адміністрування.

Враховуючи той факт, що спірні
правовідносини виникли до набрання
чинності вище вказаного Закону, тому
позивач мав право звернення з даним
позовом до суду.

Разом з тим, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню враховуючи
наступне.

Аналіз положень ст. 25 Закону 2464-УІ
свідчить про те, що оскільки вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом, то суб'єкт владних
повноважень, в даному випадку позивач
по справі, позбавлений можливості
звертатися до адміністративного суду
із заявами, в яких ставиться вимога про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах, наданих йому Законом
2464-УІ повноважень.

Отже, в разі прийняття суб'єктом
владних повноважень вимоги про сплату
недоїмки, яке підлягає виконанню
органами ДВС, повторне звернення до
суду про її стягнення не допускається,
оскільки є рішення з цього ж питання
суб'єкта владних повноважень.

Позивач до органів ДВС не звертався для
стягнення суми боргу, натомість
звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
даним позовом і при цьому право на
звернення до органів ДВС не втрачено.

Суд приходить до висновку, що в даному
випадку суб'єкт владних повноважень
фактично ставить вимогу про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому законом
повноважень.

З огляду судової практики щодо даних
правовідносин вбачається, що орган
пенсійного Фонду України повинен
звернутися з виконавчим документом,
винесеним за власним вмотивованим
рішенням та підставі наданих йому
повноважень до органу, якому
законодавством надано право проводити
процедуру примусового стягнення, а не
звертатися до суду.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
03 жовтня 2013 року у справі №21-359а/13.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до
висновку, що адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159 - 167, 183-2, 254, 256 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову
- відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення
строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10 - денний строк з
дня отримання копії постанови.

Суддя

Р.В. Жук