Справа № 820/7407/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 820/7407/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Чудних С.О.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Гирі В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
справу за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-
Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 24.02.2014 року №
зобов'язання по податку на додану
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідачем була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача щодо правомірності
формування податкового зобов'язання та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01.09.2013 року
по 30.09.2013 року, за результатами якої
складено акт. На підставі вказаного
акту перевірки № 93/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 від
24.01.2014 року відповідачем було прийняте
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення від 24.02.2014 року № 1.
Обставини, які викладені в акті
перевірки, неправомірно кваліфіковані
як порушення, що передбачені ст.198
Податкового кодексу України,
вищевказані порушення встановлено
відповідачем при довільному
трактуванні норм права та при грубому
порушенні норм податкового
законодавства. В основу встановленого
відповідачем у висновках акту
перевірки є викладені у акті перевірки
висновки з приводу того, що позивачем
не доведено факту придбання та
необхідності придбання
товарно-матеріальні цінностей у
контрагентів придбані, та мети
подальшої їх реалізації. Позивач не
погоджується з вказаним висновком
відповідача та зазначає, що
обґрунтування відповідачем
відсутності мети подальшої реалізації
придбаної продукції не ґрунтується на
нормах діючого законодавства України
та свідчить про поверхневе проведення
перевірки. У зв'язку із чим, позивач
вважає, що податкове повідомлення -
рішення від 24.02.2014 року № 1 є
протиправним та підлягає скасуванню, у
зв'язку з чим просить суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
зазначив, що порушення, встановлені в
ході перевірки позивача, зафіксовані
належним чином в акті перевірки,
підставою для винесення спірного
податкового повідомлення - рішення
слугував відображений в акті перевірки
висновок про відсутність факту
придбання та необхідності придбання
товарно-матеріальних цінностей
позивачем, оскільки під час проведення
перевірки позивачем не було надано
первинних документів, у зв'язку із чим
просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 щодо правомірності формування
податкового зобов'язання та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01.09.2013 року
по 30.09.2013 року, за результатами якої
складено акт № 93/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 від
24.01.2014 року (а.с. 10-15) .

Перевіркою встановлено порушення
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
вимог п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-2010
року, зі змінами та доповненнями, в
результаті чого донараховано податку
на додану вартість у сумі 26793 грн. (а.с.15).

На підставі вказаного акту перевірки №
93/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 від 24.01.2014 року
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення - рішення від 24.02.2014 року №
1 про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 26793 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
розмірі 13396,50 грн. (а.с. 16).

З дослідженого акту перевірки №
93/20-34-17-02-07/НОМЕР_1 від 24.01.2014 року судом
встановлено, що фактичною підставою
для відображення в акті порушень і
винесення спірного податкового
повідомлень-рішення слугував
викладений в акті висновок відповідача
про відсутність у підприємства мети
подальшого використання придбаних
товарів у власній господарській
діяльності (а.с.14).

Однак, суд не погоджується з такими
висновками відповідача виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у перевіряємий період мав
господарські відносини з ТОВ "Стронг
Юкрейн", ТОВ "Мобібум" та ТОВ "Тайгер-ГК".

Матеріалами справи підтверджено, що
між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) та ТОВ "Стронг
Юкрейн" (Постачальник) укладено договір
поставки №01/69 від 01.10.2012 року. За
умовами укладеного договору
постачальник зобов'язується
систематично постачати та передавати у
власність (повне господарське відання)
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
обладнання та аксесуари для систем
прийому супутникового телебачення (
а.с. 62-64).

Реальність виконання умов укладеного
договору №01/69 від 01.10.2012 року
підтверджується залученими до
матеріалів справи документами
первинного та бухгалтерського обліку:
податковими накладними від 18.09.2013 року
№ 124, від 25.09.2013 року № 198, видатковими
накладними №1711 від 19.09.2013 року, №1769 від
26.09.2013 року, платіжними дорученнями №183
від 18.09.2013 року та №184 від 25.09.2013 року
(а.с.65-70).

Також між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) та ТОВ
"Мобібум" (Постачальник) укладено
договір поставки №5 від 18.04.2013 року, за
умовами якого постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
(передати у власність покупця), а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар ( а.с.53-56).

Доказами виконання позивачем
зобов'язань по укладеному договору від
18.04.2013 року є залучені до матеріалів
справи документи первинного та
бухгалтерського обліку: податкова
накладна від 03.09.2013 року № 3, видаткова
накладна № 393 від 04.09.2013 року та
платіжне доручення № 178 від 03.09.2013 року
(а.с. 57-59).

Судом встановлено, що позивачем
(Покупець) було укладено з ТОВ
"Тайгер-ГК" (Постачальник) договір
поставки № 210113/2/М від 21.01.2013 року,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується передати покупцеві
термінали мобільних телефонів, цифрову
фототехніку, електротехнічні товари,
обладнання та аксесуари в асортименті,
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар (а.с.74-77)

Реальність виконання умов зазначеного
договору підтверджується наявними у
матеріалах справи документами
первинного та бухгалтерського обліку:
замовленням на поставку товару від
28.01.2013 року № 210113/2/М, податковими
накладними від 09.09.2013 року № 53, від
18.09.2013 року № 2300011, від 03.09.2013 року № 54,
від 30.09.2014 року № 100019, видатковими
накладними від 09.09.2013 року № S0003,
від 23.09.2013 року № S0003, від 09.09.2013
року № S0003, від 01.10.2013 року №
S0003, платіжними дорученнями №177
від 03.09.2013 року, №179 від 09.09.2013 року, №182
від 18.09.2013 року, № 185 від 30.09.2013 року (а.с.
78-90).

Подальше використання придбаного
устаткування позивачем,
підтверджується укладеним між ФОП
ОСОБА_3 та ТОВ "ВІЖН МЕДІА" договором про
надання дилерських послуг №Ех176/012013
від 01.01.2013 року, відповідно до умов
якого позивач здійснює дилерські
послуги з пошуку абонентів та/або
послуги з організації укладання
абонентських договорів та підключення
абонентів до програмної послуги ТОВ
"ВІЖН МЕДІА", в т. ч. підключення
Виконавцем декодеру (сумісний з
карткою доступу технічний прилад
(ресивер, тюнер) з фірмовим логотипом
"VIASAT", що підтримує стандарти DVB-S(2) та
MPEG-2(4) і за допомогою якого здійснюється
декодування та відтворення
телевізійного сигналу обраного
абонентом пакету телепрограм.

На виконання умов договору №Ех176/012013
від 01.01.13 року ФОП ОСОБА_3 були надані до
матеріалів справи податкові накладні,
акти про надання послуг, платіжні
доручення, що містяться у матеріалах
справи (а.с. 115-156). Також в матеріалах
справи містяться долучені позивачем
договори про надання програмної
послуги (абонентські договори) (а.с.
166-213).

Суд зазначає, що згідно з п.11.9 договорів
про надання програмної послуги
(абонентський договір) які укладалися
між користувачами супутникового
телебачення та ТОВ "Віжн ТБ", договір
укладається у двох примірниках - 1
примірник для абонента, 1 примірник для
провайдера. У частині 1 Договору
розкривається поняття сторін, так ТОВ
"Віжн ТБ" є Провайдером, Абонент -
фізична особа з іншого боку. Таким
чином, ФОП ОСОБА_3, який у даних
правовідносинах є дилером (відповідно
до договору №Ех176/012013 від 01.01.13 року,
укладеного між позивачем та ТОВ "ВІЖН
МЕДІА"), копія договору не надається, що
унеможливлює надання зазначених
договорів під час проведення перевірки
контролюючому органу.

Таким чином, висновок контролюючого
органу щодо порушення позивачем п.198.3
ст.198 Податкового кодексу України у
зв'язку з ненаданням на перевірку
первинних документів також не
підтвердження подальшого використання
придбаної продукції у власній
господарській діяльності слід вважати
недоведеним.

Суд зазначає, що про фактичне виконання
умов договору свідчать первинні
бухгалтерські та податкові документи,
виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні" і п.2.4.
ст.2 "Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу
України, податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку виконання
договорів між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Стронг
Юкрейн", ТОВ "Мобібум" та ТОВ "Тайгер-ГК"
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
платіжними дорученнями, наявними в
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи,
правочини укладені між позивачем та
ТОВ "Стронг Юкрейн", ТОВ "Мобібум" та ТОВ
"Тайгер-ГК" виконано кожною стороною
цих договорів, що підтверджується
первинними документами, а саме
податковими накладними. Сторони
претензій одна до одної не мали.

Відповідно до ст.201.1 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Слід звернути увагу на те, що
зауваження щодо форми та змісту
наданих податкових накладних з боку
податкового органу в акті перевірки
відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі
умови для формування податкового
кредиту. Суд звертає увагу на те, що
податкові накладні відповідають
вимогам закріпленими в ст.201
Податкового кодексу України.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач та ТОВ "Стронг Юкрейн",
ТОВ "Мобібум", ТОВ "Тайгер-ГК" належним
чином оформили договірні
правовідносини та на виконання вимог
податкового законодавства оформили
первинні документи податкової та
бухгалтерської звітності, які
відповідають вимогам чинного
законодавства України .

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. З огляду на
припис наведеної норми процесуального
права при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Відповідачем вказаного процесуального
обов'язку стосовно податкового
повідомлення - рішення від 24.02.2014 року
№ 1, не виконано, тому суд
приходить до висновку про
невідповідність прийнятого
відповідачем податкового
повідомлення-рішення дійсним
обставинам справи та вимогам діючого
законодавства, а отже є таким, що
підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
Харківський окружний адміністративний
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
1 від 24.02.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на суму 40189,50 грн.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
27.05.2014р.

Суддя

С.О. Чудних