Справа № 2а/0470/14124/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/12968/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Дніпропетровській області,
Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська про визнання
протиправними та скасування наказів,
поновлення на посаді, зобов'язання
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до Територіального
управління Державної судової
адміністрації України у
Дніпропетровській області та
Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська про визнання
протиправними та скасування наказів
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська №65-к від 26 жовтня 2012
року «Про застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани секретарю судового засідання
ОСОБА_4» та №67-к від 26 жовтня 2012 року
«Про звільнення секретаря судового
засідання ОСОБА_4», поновлення її на
посаді секретаря судового засідання
Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська з 27 жовтня 2012 року,
зобов'язання Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в
Дніпропетровській області виплатити
їй середній заробіток за час
вимушеного прогулу, а також стягнення
моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, позивачка звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просила рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Відповідач (Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська) в письмових
запереченнях на касаційну скаргу проти
доводів та вимог останньої заперечив,
вважаючи їх безпідставними та такими,
що не підлягають задоволенню, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
які він просив залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 06 лютого 2000
року працює на посаді секретаря
судового засідання Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська.

Наказом керівника апарату Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська №65-к
від 26.10.2012р. «Про застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани секретарю судового засідання
ОСОБА_4» на останню накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани за порушення норм трудової
дисципліни, порушення норм
процесуального законодавства,
систематичне невиконання обов'язків,
покладених правилами внутрішнього
трудового розпорядку та посадовою
інструкцією, а також враховано, що до
позивачки вже застосовувалось
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани згідно з наказом №16-к від
15.03.2012р.

Підставою для видання вказаного наказу
був акт від 24.10.2012р. за наслідками
проведення службового розслідування,
призначеного наказом голови та в.о.
керівника апарату Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
09.10.2012р. №72-з, затверджений головою суду
26.10.2012р.

При цьому, як у вказаному акті, так і в
самому наказі №65-к від 26.10.2012р.
зазначалось, що секретарем судового
засідання Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська ОСОБА_4, було
внесено недостовірні дані в протоколи
судових засідань від 28.09.2012р. та від
09.10.2012р. в частині наявності під час
проведення судових засідань з
виправлення описки й скасування
заходів забезпечення позову
матеріалів справи №2-2919/11, яка з 20.09.2012р.
перебувала на розгляді в Апеляційному
суді Дніпропетровської області й
повернулась до Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська лише 09.10.2012р. о
12 год. 49 хв., тоді як, зокрема, судове
засідання 09.10.2012р. було проведено
суддею о 12 год. 30 хв.; судові засідання
28.09.2012р. та 09.10.2012р. були проведені без
повідомлення та виклику сторін по
справі №2-2919/11; не відображено час
закінчення судового засідання;
прийнято та підшито не до матеріалів
справи заяву, подану без реєстрації в
КП Д-3; видано копії ухвали від 28.09.2012р.
без наявності матеріалів справи
№2-2919/11; оформлено супровідні листи та
направлено для виконання ухвали без
матеріалів справи й не на бланках суду,
що є порушенням норм статей 11-1, 26, 48, 154,
200 Цивільного процесуального кодексу
України, Закону України «Про державну
службу», вимог пунктів 3.3.6, 14.2, 18.1, 18.4
Інструкції з діловодства в загальних
місцевих судах, Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, розпорядження голови Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
24.10.2011р. №23 «Про удосконалення роботи з
документами в Кіровському районному
суді м.Дніпропетровська»; посадової
інструкції секретаря судового
засідання.

Також, на підставі зазначеного акту від
24.10.2012р. керівником апарату Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська
26.10.2012р. було видано наказ №67-к «Про
звільнення секретаря судового
засідання ОСОБА_4», відповідно до якого
позивачку звільнено з посади секретаря
судового засідання Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська на
підставі пункту 3 частини 1 статті 40
Кодексу законів про працю України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених
посадовою інструкцією, та порушення
правил внутрішнього трудового
розпорядку Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська, що знайшло
відображення як в згаданому наказі
№65-к від 26.10.2012р., так і в наказі № 16-к
від 15.03.2012р., яким до ОСОБА_4 було також
застосовано таке стягнення як догана.

Суди попередніх інстанцій, здійснивши
розгляд даної справи, прийшли до
висновку про доведеність відповідачем
факту скоєння позивачкою проступку, що
став підставою для оголошення їй
догани та звільнення з посади, й,
відповідно, про обґрунтованість і
законність оскаржуваних позивачкою
наказів та, як наслідок, про відмову в
задоволенні позову.

При цьому, суди, спростовуючи посилання
позивачки на одночасне застосування до
неї (згідно наказів №65-к та №67-к від
26.10.2012р.) двох дисциплінарних стягнень
за одне і те ж саме порушення (догани та
звільнення), виходили з того, що
звільнення відбулось внаслідок
врахування допущених позивачкою
попередніх неодноразових порушень, за
які їй оголошувались догани (накази від
15.03.2012р. №16-к та від 26.10.2012р. №65-к), що
свідчить про їх систематичність, а
отже, й правомірність застосування
відповідачем приписів пункту 3 частини
1 статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Проте, судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
здійснюючи касаційний перегляд справи,
вказує на таке.

Загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, визначені Законом України "Про
державну службу".

Відповідно до статті 9 зазначеного
Закону регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів
прокуратури, судів, дипломатичної
служби, митного контролю, служби
безпеки, внутрішніх справ та інших,
здійснюється відповідно до цього
Закону, якщо інше не передбачено
законами України.

Статтею 14 Закону України "Про державну
службу" встановлено особливості
дисциплінарної відповідальності
державних службовців.

Так, дисциплінарні стягнення
застосовуються до державного
службовця за невиконання чи неналежне
виконання службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень,
порушення обмежень, пов'язаних з
проходженням державної служби, а також
за вчинок, який порочить його як
державного службовця або дискредитує
державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних
стягнень, передбачених чинним
законодавством про працю України,
можуть застосовуватися такі заходи
дисциплінарного впливу: попередження
про неповну службову відповідність;
затримка до одного року у присвоєнні
чергового рангу або у призначенні на
вищу посаду.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що
за порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення
як догана або звільнення.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 149
КЗпП України за кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення, а при обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

При цьому, положення частини 2 статті 149
КЗпП України кореспондуються з
частиною 1 статті 61 Конституції
України, яка забороняє за одне й те саме
порушення двічі притягати особу до
юридичної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Пленум Верховного Суду України в п.23
Постанови від 06.11.1992р. №9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
вказав, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП
України підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку; у
таких випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або знятті достроково (ст.151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Таким чином, працівник може бути
звільнений на підставі вказаного
пункту лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором та які складають
зміст його трудових функцій, або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку й у таких випадках
враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
скасовані.

Проте, за обставин даної справи,
ОСОБА_4, до якої було застосовано
дисциплінарне стягнення на підставі
наказу від 15.03.2012р. №16-к, була за
наступний вчинений нею проступок знову
притягнута до дисциплінарної
відповідальності, але як у вигляді
догани (наказ №65-к від 26.10.2012р.), так і у
вигляді звільнення (наказ №67-к від
26.10.2012р.), що свідчить про порушення
приписів ст. ст.147, 149 КЗпП України, а
отже, й неправильне застосування п.3 ч.1
ст.40 цього ж Кодексу, яке призвело до
незаконного її звільнення.

Згідно ж із ч.1 ст.235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Також, за змістом частини 2 статті 235
КЗпП України при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Однак, враховуючи, що суд касаційної
інстанції процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
а питання визначення розміру
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, що підлягає стягненню на
користь позивачки, судами не
досліджувалось з огляду на прийняття
ними рішень про відмову в задоволенні
позовних вимог як таких, судова колегія
приходить до висновку про необхідність
скасування судових рішень й
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до ч.2
ст.227 КАС України, якому, в свою чергу,
слід врахувати наведене в цій ухвалі,
дослідити та встановити обставини,
необхідні для прийняття
обґрунтованого і законного судового
рішення.

Одночасно, слід вказати й про
необхідність дослідження судами
питання обґрунтованості позовних
вимог й в частині стягнення на користь
позивачки моральної шкоди, яка також як
похідна була відхилена судами.

За таких обставин, керуючись статтями
210, 220, 222, 223, 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.