Справа № К/9991/47827/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/47827/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання
Василенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Першого
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Одесі (правонаступники -
Перша державна виконавча служба у
Київському районі м. Одеси, Перший
Київський відділ державної виконавчої
служби Одеського міського управління
юстиції), Міністерства юстиції України,
Державного казначейства України про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди за
касаційною скаргою представника
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2
ОСОБА_3 на постанову Київського
районного суду м. Одеси від 11 грудня 2008
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2005 року позивачі звернулися
до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовували
тим, що 2 вересня 2005 року державний
виконавець Першого відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м. Одесі
Херсоненко В.В. примусово виконав
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 20 квітня 2004 року про
виселення ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_1 з
квартири АДРЕСА_1 з наданням їм
квартири АДРЕСА_2. Вважають дії
державного виконавця незаконними з
наступних підстав. При здійсненні
виконавчого провадження всі речі та
документи позивачів були безпідставно
та самовільно описані й арештовані
державним виконавцем відповідно до акт
опису й арешту майна та додатку до
нього від 2 вересня 2005 року, після чого
направлені на зберігання до стягувача
Державного підприємства «Одеський
морський торгівельний порт». Крім
цього, державний виконавець не вжив
належних заходів, передбачених
частиною восьмою статті 79 Закону
України «Про виконавче провадження»,
щодо виконання рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 20 квітня 2004
року в повному обсязі та не вирішив
питання про надання позивачам квартири
АДРЕСА_2. В зв'язку з неповним
виконанням судового рішенням позивачі
змушені були винаймати житло, тому
діями державного виконавця їм було
завдано матеріальну шкоду в розмірі
орендної плати за житло та моральну
шкоду. Просили з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, поданої до
суду 22 лютого 2007 року, визнати
незаконними дії Першого відділу
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Одесі; стягнути з Першої
державної виконавчої служби у
Київському районі м. Одеси на користь
позивачів матеріальну шкоду в розмірі
750 грн та моральну шкоду в розмірі
10000 грн; зобов'язати Першу державну
виконавчу службу у Київському районі м.
Одеси виконати рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 20 квітня 2004
року в повному обсязі та в порядку,
передбаченому частиною восьмою статті
79 Закону України «Про виконавче
провадження»; визнати незаконними акт
державного виконавця від 2
вересня 2005 року, акт опису й арешту
майна та додаток до нього від 2 вересня
2005 року; стягнути з відповідача
витрати, пов'язані з розглядом справи.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2008 року в
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
залишено без задоволення, а постанову
Київського районного суду м. Одеси від
11 грудня 2008 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
представника позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 ОСОБА_3, судами неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
представник позивачів просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступне.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 20 квітня 2004 року у справі за
позовом Державного підприємства
«Одеський морський торговельний порт»
до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
виселення та за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Одеський
морський торговельний порт» про
усунення перешкод в користуванні
житловою площею та відшкодування
моральної шкоди було виселено ОСОБА_2
та ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 з наданням
їм квартири АДРЕСА_2, в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

На підставі виконавчого листа від 20
січня 2005 року №2-386/03, виданого
Малиновським районним судом м. Одеси,
державним виконавцем Першого відділу
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Одесі 3 лютого 2005
року було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 20 квітня 2004
року.

Державним виконавцем Першого відділу
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Одесі Херсоненко В.В. було
винесено постанову від 2
листопада 2011 року про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 січня 2005 року №2-386/03 в
зв'язку з виконанням в повному обсязі.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що виконання судового
рішення про виселення призначалось
неодноразово із відповідним
повідомленням позивачів про час та
місце його виконання, про що свідчать
відповідні листи, акти та попередження.
Виконання неодноразово припинялось у
зв'язку зі зверненнями позивачів до
виконавчої служби та суду із заявами
про відстрочку виконання рішення суду,
розглядом Малиновським районним судом
м. Одеси заяв позивачів про відстрочку
виконання судового рішення, а також
заяви про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами. Жодна із
заяв судом не задоволена.

Відповідно до частини п'ятої статті 36
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року №
606-XIV в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
після усунення обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження, державний виконавець
зобов'язаний своєю постановою поновити
виконавче провадження за власною
ініціативою або заявою стягувача, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у 3-денний строк надсилається
сторонам.

Статтею 79 Закону № 606-XIV передбачено, що
виконання рішення про виселення
боржника провадиться лише у разі, якщо
боржником воно не виконано в
установлений державним виконавцем
строк, визначений відповідно до статті
24 цього Закону.

Виселення полягає у звільненні
приміщення, зазначеного у виконавчому
документі, від особи (осіб), яка
виселяється, її майна, домашніх тварин
та у забороні даній особі
користуватися цим приміщенням.
Примусовому виселенню підлягають лише
особи, які визначені у виконавчому
документі.

Державний виконавець зобов'язаний
письмово повідомити боржника про день
і час примусового виселення.
Відсутність боржника, повідомленого
про день і час виселення, не є
перешкодою для виконання рішення.

Виселення здійснюється у присутності
понятих за сприянням органів
внутрішніх справ з обов'язковим описом
майна державним виконавцем. Один
примірник акта опису майна вручається
під розписку боржникові. Державний
виконавець у необхідних випадках
забезпечує в установленому порядку
зберігання майна боржника, але не
більше як три роки, з покладенням
понесених витрат на боржника. Після
завершення трирічного строку
невитребуване майно реалізується в
порядку, передбаченому для реалізації
безхазяйного майна.

Якщо виконання рішення здійснюється за
відсутності осіб, які підлягають
виселенню, державний виконавець
зобов'язаний провести поряд з описом
майна його оцінку. Описане майно
передається на відповідальне
зберігання особі, яка державним
виконавцем призначена охоронцем майна.

Передане на зберігання майно боржника
видається йому державним виконавцем на
підставі акта після сплати боржником
витрат на його збереження. Якщо боржник
відмовляється сплатити витрати за
зберігання майна, вони компенсуються
за рахунок реалізації частини майна
боржника.

Про виконання рішення про виселення
боржника державним виконавцем
складається акт, що підписується
особами, які брали участь у виконанні.

Якщо особі, яка підлягає виселенню, має
бути надано інше жиле приміщення,
державний виконавець надсилає
відповідному житловому чи іншому
органу повідомлення про строк
виконання рішення щодо надання такого
приміщення. У разі ненадання у
визначений строк іншого жилого
приміщення державний виконавець
складає про це акт і звертається до
суду з поданням про визначення порядку
подальшого виконання рішення. До
вирішення судом цього питання
виконавчі дії не провадяться.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано виходили з того, що
державним виконавцем вжито усіх
необхідних заходів щодо примусового
виконання рішення суду, зокрема,
виселення позивачів проводилось у
присутності понятих за сприянням
органів внутрішніх справ з
обов'язковим описом майна державним
виконавцем, про що свідчить акт
державного виконавця від 2 вересня
2005 року, вберігання описаного
майна позивачів було забезпечено
шляхом покладення відповідного
зобов'язання на стягувача Державне
підприємство «Одеський морський
торговельний порт».

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 16 серпня 2007 року було
задоволено заяву ОСОБА_1 про
роз'яснення рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 20 квітня 2004
року та зазначено, що відповідно до
пункту 2.1.3 договору №105 від 14 березня 1995
року про інвестування будівництва
квартири в реконструйованому жилому
будинку гуртожитку АДРЕСА_2, який був
укладений між Одеським морським
торговельним портом та ОСОБА_5, після
здачі будинку в експлуатацію йому та
членам його сім'ї - дружині ОСОБА_2, сину
ОСОБА_1 передавалась у власність
АДРЕСА_2 вказаного будинку.

Договір про інвестування будівництва
квартири в реконструйованому жилому
будинку гуртожитку АДРЕСА_2 від 14
березня 1995 року №105 був виконаний,
ОСОБА_5 передано у власність АДРЕСА_2 на
сім'ю у складі трьох осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
безпідставність вимоги позивачів щодо
зобов'язання виконати рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 квітня 2004 року в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги, висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3
залишити без задоволення, а постанову
Київського районного суду м. Одеси від
11 грудня 2008 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 1 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.