Справа № 2а-6137/2010
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа № 9104/37069/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І,

при секретарі судового засідання -
Щерба С.Б.,

за участі представника позивача -
Картаєвої В.М.,

відповідача - ОСОБА_3

представника третьої сторони - Деркач
О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 грудня 2010 року по справі
за позовом Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_3, третя особа Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приватбанк» про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю,-

В С Т А Н О В И
Л А:

25 жовтня 2010 року Тернопільський
міськрайонний центр зайнятості -
робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3,
третя особа Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» в якому просив стягнути з
ОСОБА_3 3632,27 грн. незаконно виплаченої
допомоги по безробіттю.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 23
травня 2008 року ОСОБА_3 звернулась до
Тернопільського міського центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні і 30 травня 2008 року
отримала статус безробітної. В
результаті опрацювання даних
Державної податкової інспекції
України про доходи осіб за 2008 - 2009 роки,
встановлено, що в період з 01 липня 2008
року по 02 березня 2009 року, відповідачка
перебуваючи на обліку в
Тернопільському міському центрі
зайнятості, одночасно отримувала
доходи від ПАТ КБ «Приватбанк».

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 грудня 2010 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на
користь Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття - 3632 (три
тисячі шістсот тридцять дві) гривні 27
коп. незаконно виплаченої допомоги по
безробіттю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу на неї, в якій
просила постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що дана
постанова підлягає скасуванню у
зв'язку з неповним з`ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими, а
також неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Також, апелянт по справі зазначила, що
представниками Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості не
було їй роз'яснено про необхідність
повідомляти про отримані доходи, які
фактично є премією і становлять лише 144
грн. за вісім місяців.

07 квітня 2014 року позивач по справі
звернувся з запереченням на апеляційну
скаргу ОСОБА_3, в якому зазначив, що у
відповідності до вимог законодавства,
безробітний зобов'язаний: своєчасно
повідомляти центр зайнятості про зміну
прізвища, місця проживання,
працевлаштування на тимчасову або
постійну роботу, призначення пенсії,
поступлення на навчання тощо,
підтвердивши ці відомості
документально.

Заслухавши суддю доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що 30
травня 2008 року, ОСОБА_3 звернулась до
позивача по справі із заявою про
надання їй статусу безробітної та
виплатити допомогу по безробіттю.

При цьому у заяві було вказано, що
відповідачка зобов'язується своєчасно
повідомляти центр зайнятості про
працевлаштування на тимчасову або
постійну роботу, поступлення на
навчання тощо. Відповідачу по справі, 30
травня 2008 року було надано статус
безробітної та відповідно до вимог п.1
ст.22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» призначено виплату
допомогу по безробіттю з 30 травня 2008
року по 24 травня 2009 року.

04 березня 2009 року Наказом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості №НТ090904, ОСОБА_3 було
припинено з 03 березня 2009 року виплату
допомоги по безробіттю у зв'язку з
працевлаштуванням безробітного.

Також, було встановлено, що ОСОБА_3 у
третьому та четвертому кварталах 2008
року отримуючи допомогу по безробіттю
одночасно отримувала доходи у ПАТ КБ
«Приватбанк» за залучення нових
клієнтів банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» - безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які з незалежних
від них причин не мають заробітку (або
інших передбачених чинним
законодавством доходів) через
відсутність підходящої роботи.

Згідно із п. 1.2 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
дохід - це сума будь-яких коштів,
вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Відповідно до п 5.5 Порядку надання
допомоги по безробіттю, в тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного,
зайняття підприємницькою або іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно із ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» особи зареєстровані як
безробітні, зобов`язані своєчасно
подати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих послуг застрахованій
особі внаслідок умисного невиконання
нею своїх обов'язків та зловживання
ними стягується з цієї особи
відповідно до законодавства України з
моменту виникнення обставин, що
впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Тому, суд першої інстанції прийшов до
переконання, що відповідачем було
порушено права позивача, які
підлягають захисту шляхом стягнення з
відповідача на користь позивача суми
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю у розмірі 3632,27грн.

Однак, з висновками суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача погодитися не можна.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
неправильними і такими, що не
відповідають вимогам законодавства
України та приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно ст.1144 Цивільного Кодексу
України особа має право публічно
пообіцяти винагороду (нагороду) за
передання їй відповідного результату
(передання інформації, знайдення речі,
знайдення фізичної особи тощо).
Обіцянка винагороди є публічною, якщо
вона сповіщена у засобах масової
інформації або іншим чином
невизначеному колу осіб.

Публічна обіцянка нагороди - це
звернена до невизначеного кола осіб
обіцянка майнової винагороди за
досягнення обумовленого результату
тому, хто досягне його. Обіцяння
винагороди, позбавлене майнового
змісту, породжує інші відносини: умовою
одержання нагороди є надання
визначеного результату, на який
вказувала особа, яка обіцяє нагороду.

Нагорода обіцяна за здійснення
правомірної дії, яка може бути виконана
не одною, а необмеженим колом осіб.

Згідно із Кодексом законів про працю
України, трудовий договір як угоду між
працівником і власником установи чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник установи або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що
ОСОБА_3 не була працівником чи найманою
особою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк», заробітну плату не
отримувала і тому не може вважатись
працюючою особою.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1,
4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволити,
Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 грудня 2010 року у справі №
2-а-6137/10 - скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволені позовних
вимог - відмовити.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
Д.М. Старунський

Суддя
А.І. Рибачук

Повний текст постанови виготовлений
30.05.14 року.