Справа № К/9991/31193/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/9991/31193/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2010р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04.05.2011р. у справі №
2-а-2635/10/0970 за позовом Першого
заступника прокурора м.
Івано-Франківська до
Івано-Франківської міської ради,
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, третя
особа ОСОБА_4 про визнання незаконним
рішення від 26.11.2009 року №596 та рішення
від 29.06.2010 року №161-LV, -

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник прокурора
м.Івано-Франківська звернувся в з
позовом до виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Івано-Франківської міської ради про
визнання незаконним п.3.14 рішення
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
26.11.2009р. № 596 «Про матеріали управління
архітектури та містобудування» та
рішення Івано-Франківської міської
ради від 29.06.2010 р. № 161-LV «Про розгляд
протесту заступника прокурора на п.3.14
рішення виконавчого комітету міської
ради від 26.11.2009р. № 596».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що п. 3,14 рішення
№ 596 від 26.11.2009р. громадянину ОСОБА_5
дозволено влаштування внутрішньої
перегородки у приміщенні громадського
призначення на АДРЕСА_1. Однак
зазначене приміщення є пам'яткою
архітектури та містобудівництва
місцевого значення і на нього
поширюється правовий режим об'єкта
культурної спадщини.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2010р., залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.05.2011р.,
позовні вимоги задоволені. Скасовано
рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
26.11.2009 року № 596 в частині прийняття п.
3.14 виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради «Про
матеріали управління архітектури та
містобудування». Скасовано рішення
Івано-Франківської міської ради від
29.06.2010 року № 161 - LV «Про розгляд
протесту заступника прокурора».

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій вмотивували свої
висновки тим, що приміщення
громадського призначення по АДРЕСА_1 є
пам'яткою архітектури і
містобудівництва місцевого значення і
на нього поширюється правовий режим
об'єкта культурної спадщини. Тому пункт
3.14 рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
Івано-Франківської області від 26.11.2009
року № 596 «Про матеріали управління
архітектури і містобудування
виконавчого комітету міської ради» про
дачу дозволу на влаштування
внутрішньої перегородки у даному
приміщенні за відсутності висновків
органів культурної спадщини є
неправомірним.

На постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
від 09.12.2010р. та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.05.2011р.
надійшла касаційна скарга Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26.11.2009 року виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради на підставі розгляду звернення
ОСОБА_5 було прийнято рішення № 596 «Про
матеріали управління архітектури і
містобудування виконавчого комітету
міської ради». Відповідно до пункту 3.14
вказаного рішення ОСОБА_5 дозволено
влаштування внутрішньої перегородки в
приміщенні громадського призначення
на АДРЕСА_1.

Вважаючи, що пункт 3.14 вказаного рішення
не відповідає вимогам законодавства,
31.05.2010 року заступником прокурора м.
Івано-Франківська на ім'я міського
голови м.Івано-Франківська було
внесено протест за № 271 вих-10, яким було
запропоновано розглянути даний
протест та скасувати п. 3.14
вищезазначеного рішення. Протест
обгрунтовано тим, що на приміщення
громадського призначення по АДРЕСА_1
поширюється правовий режим об'єкта
культурної спадщини. Тому є
неправомірним прийняття рішення про
влаштування внутрішньої перегородки у
даному приміщенні за відсутності
будь-яких висновків органів культурної
спадщини.

Рішенням Івано-Франківської міської
ради № 161-LV від 29.06.2010 року «Про розгляд
протесту заступника прокурора на пункт
3.14 рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради № 596
від 26.11.2009 року» протест відхилено.

Не погоджуючись з зазначеними рішенням
перший заступник прокурора м.
Івано-Франківська і звернувся з даним
позовом.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»
(далі - Закон) об'єкт культурної
спадщини - визначне місце, споруда
(витвір), комплекс (ансамбль), їхні
частини, пов'язані з ними рухомі
предмети, а також території чи водні
об'єкти, інші природні,
природно-антропогенні або створені
людиною об'єкти незалежно від стану
збереженості, що донесли до нашого часу
цінність з археологічного,
естетичного, етнологічного,
історичного, архітектурного,
мистецького, наукового чи художнього
погляду і зберегли свою автентичність.

Згідно пункту 7 частини 2 статті 6 цього
Закону до повноважень органів
культурної спадщини місцевого
самоврядування належить надання
висновків щодо відповідних програм та
проектів містобудівних, архітектурних
і ландшафтних перетворень,
будівельних, меліоративних, шляхових,
земляних робіт на пам'ятках місцевого
значення, історико-культурних
заповідних територіях та в зонах їх
охорони, на охоронюваних археологічних
територіях, в історичних ареалах
населених місць, а також програм та
проектів, реалізація яких може
позначитися на стані об'єктів
культурної спадщини.

Статтею 37 вказаного Закону
встановлено, що будівельні,
меліоративні, шляхові та інші роботи,
що можуть призвести до руйнування,
знищення чи пошкодження об'єктів
культурної спадщини, проводяться
тільки після повного дослідження цих
об'єктів за рахунок коштів замовників
зазначених робіт.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій».

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, те, що приміщення по АДРЕСА_1
є пам'яткою архітектури місцевого
значення, підтверджується
розпорядження № 238-р від 26.05.1981 року
виконавчого комітету
Івано-Франківської обласної ради
народних депутатів «Про погодження
переліку пам'яток архітектури і
містобудівництва місцевого значення»
на виконання наказу Держбуду УРСР від
25.09.1979 р. № 202 «Про доповнення переліку
пам'яток архітектури і
містобудівництва Української РСР, що
охороняються державою» погоджено
перелік ново виявлених пам'яток
архітектури і містобудівництва
місцевого значення згідно з додатком,
куди включено й приміщення будівлі по
АДРЕСА_1, яка споруджена в XVII-XIX ст., як
пам'ятку архітектури місцевого
значення; останній присвоєно охоронний
номер - 306 ІФ.

Крім того, 30.12.2002 року між Державним
науково-реставраційним управлінням
Івано-Франківської області та
приватним підприємцем ОСОБА_6 укладено
охоронно-орендний договір №1 на
використання пам'ятки архітектури -
будівлі колишнього монас-тиря АДРЕСА_1.
Із пункту 2 даного договору, графічної
його частини (а.с. 8 та 7 зворот) та
робочих креслень проекту влаштування
внутрішньої перегородки в приміщенні
громадського при-значення на АДРЕСА_1
(а.с. 164) видно, що влаштування
внутрішньої перегородки в приміщенні
громадського призначення на АДРЕСА_1
стосується приміщення пам'ятки площею
68,9 кв.м (на графічній частині договору
воно заштриховане й показане як
складські приміщення).

10.06.2008 року Державним
науково-реставраційним управлінням
Івано-Франківської області управління
містобудування та архітектури
головного управління будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства на вказаний об'єкт
культурної спадщини виготовлено
паспорт об'єкта культурної спадщини.

Як слідує із листа державного
науково-реставраційного управління,
містобудування та архітектури
облдержадміністрації № 15/07-6 від 15.03.2010
року, вказана будівля перебуває у них
на балансі як пам'ятка архітектури
місцевого значення; охоронний номер
306-ІФ.

Управління культури
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації своїм листом № 163/01-8/09
від 22.04.2010 року також підтвердило, що
будівля за адресою АДРЕСА_1 є пам'яткою
архітектури місцевого значення і
занесена до реєстру пам'яток
культурної спадщини під № 306-ІФ як
монастир Тринітаріїв 1732р.

Те, що вказана будівля є пам'яткою
культурної спадщини, підтверджується
також листом Управління
містобудування та архітектури
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації (лист від 14.09.2010 року №
0-15/60) та листом Інспекції Державного
архітектурного-будівельного контролю
у Івано-Франківській області своїм
листом від 26.04.2010 року № 7/9/01-22/360.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
відхилити, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від
09.12.2010р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04.05.2011р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: