Справа № 406/10236/13-а
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Павлова З.М.
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року справа №406/10236/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів
Гімона М.М., Яковенка М.М.,

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Алчевського міського суду
Луганської області від 16 квітня 2014 року
у справі № 406/10236/13-а за позовом ОСОБА_2
до Управління праці та соціального
захисту населення Алчевської міської
ради Луганської області про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_2 16.12.2013 року звернулася
до суду з позовом до Управління праці
та соціального захисту населення
Алчевської міської ради Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, в якому просила: визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови в перерахунку пенсії;
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років на відповідний період з 21.10.2013
року до 28.08.2016 року, з урахуванням
проведених виплат (а. с. 2-5).

Постановою Алчевського міського суду
Луганської області від 16 квітня 2014 року
у задоволеніі зазначеного позову
відмовлено. Суд, постановляючи рішення,
дійшов висновку, що позивач має право
на допомогу, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років на відповідний період, проте
такі виплати повинен здійснювати не
відповідач у справі, а
підприємство-страховик, на якому
працювала позивача до відпустки по
догляду за дитиною до трьох років (а. с.
62-65).

Позивач не погодився з постановою суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати в зв'язку з
порушенням норм процесуального та
матеріального права та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі (а. с. 68-72).

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснений в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, вивчила доводи
апеляційної скарги, перевірила
матеріали справи і дійшла до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12).

Згідно наказу ТОВ «ТД Український
продукт» від 21.10.2013 року № 21/10 ОСОБА_2
надано відпустку по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку з
21.10.2013 року до 28.08.2016 року включно (а. с.
16).

Відповідно до довідки УПСЗН Алчевської
міської ради позивач знаходиться на
обліку в УПСЗН Алчевської міської ради
та отримала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку працюючим жінкам у жовтні 2013 року
94,28 грн.; у листопаді - 2013 року- 265,69 грн.;
у грудні 2013 року - лютому 2014 року - 336,69
грн.; у березні - травні 2014 року - 449,74 грн.
(а. с. 87).

15.11.2013 року позивач звернулася до УПСЗН
Алчевської міської ради Луганської
області з заявою про донарахування та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до трьох років, оскільки розмір
отримуваної допомоги є меншим, ніж
визначено законом (а. с. 13-14).

22.11.2013 року листом №8725 УПСЗН Алчевської
міської ради Луганської області
повідомило про відсутність правових
підстав для донарахування та виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
виходячи з прожиткового мінімуму (а. с.
15).

Спірним у справі є розмір допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яку отримувала
позивач, як застрахована особа.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 N 107-VI «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон N 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» від 21.11.1992 № 2811-ХІІ (далі - Закон
№ 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" ( Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону N
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були
внесені відповідні зміни до Закону N
2811-XII та Закону N 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону N 2811-XII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону N 2240-III було виключено статті 40 -
44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону N 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону N 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону N 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону N 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення N 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону N 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону N
2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 N 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року N 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон N 2154-VI) передбачено, що у 2009,
2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону N 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751
саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону N 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону N 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону N 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

В подальшому, Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», Законом
України «Про Державний бюджет на 2013
рік», Законом України «Про Державний
бюджет на 2014 рік», або будь-якими іншими
законами не встановлювався інший
розмір допомоги, ніж в Законах №2811-ХІІ
та №2240-ІІІ.

Оскільки у цій справі спір виник щодо
виплати допомоги з 21.10.2013 року особі,
яка застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів приходить до
висновку про те, що відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді регулюються
нормами спеціального Закону (яким є
Закон N 2240-III), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання апелянта щодо задоволення її
позовних вимог у майбутньому, з огляду
на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Положення вказаної статті стосуються
порушених прав, тому неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії, оскільки відсутні
факти порушення прав позивача у
майбутньому.

Отже задоволенню підлягають позовні
вимоги за період з 21.10.2013 року до дати
розгляду справи апеляційним судом,
тобто до 29.05.2014 року.

Таким чином, вимоги апелянта ОСОБА_2 за
період з 30.05.2014 року до 28.08.2016 року
задоволенню не підлягають, оскільки є
передчасними.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції внаслідок помилкового
застосування норм матеріального
закону невірно вирішено спір, тому
постанова суду підлягає скасуванню, з
ухваленням нової, про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1
п.3, ст. 202 ч.1 п.1, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212,
ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Алчевського міського суду
Луганської області від 16 квітня 2014 року
у справі № 406/10236/13-а за позовом ОСОБА_2
до Управління праці та соціального
захисту населення Алчевської міської
ради Луганської області про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Алчевської міської ради Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Алчевської міської ради Луганської
області щодо відмови ОСОБА_2 в
перерахунку та виплаті допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Алчевської міської ради Луганської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_2 допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років на
відповідний період з 21.10.2013 року до
29.05.2014 року.

В задоволені решти позовних вимоги
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Головуючий суддя
Л.А. Василенко

Судді
М.М. Гімон

М.М. Яковенко