Справа № 812/2835/14
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2835/14

Луганський окружний адміністративний
суду складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.

при секретарі судового засідання
Величко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області про визнання дій
незаконними, скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 19 березня 2010 року ВП № 17247352, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області про визнання дій
незаконними, скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 19 березня 2010 року ВП № 17247352.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 19 березня 2010 року старшим
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 03 лютого 2010 року
№ 2а-2117/09 виданого Старобільським
районним судом Луганської області про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі
Луганської області здійснити
обчислення, призначення та виплату
ОСОБА_1 державної пенсії для інвалідів
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01 квітня
2009 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
фактично виплачених сум. Підставою для
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09
слугувало встановлення обставин щодо
фактичного виконання рішення суду у
повному обсязі.

Постанову про закінчення виконавчого
провадження від 19 березня 2010 року ВП
№ 17247352 позивач отримав лише 22 квітня 2014
року, про що свідчить супровідний лист
до зазначеної постанови.

На думку позивача дії державної
виконавчої служби щодо закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа від 03
лютого 2010 року № 2а-2117/09 є незаконними, а
тому постанова про закінчення
виконавчого провадження від 19 березня
2010 року ВП № 17247352 підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
37 Закону України «Про виконавче
провадження» підставою для закінчення
виконавчого провадження є фактичне
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Проте, станом на 19 березня 2010 року
постанову Старобільського районного
суду Луганської області від 18 травня 2009
року не можна вважати виконаною у
повному обсязі, оскільки кінцеву дату
здійснення перерахунку пенсії
позивачу у зазначеній постанові не
зазначено. Крім того, за довідкою МСЕК
ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за
інвалідністю безстроково.

Статтею 255 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

На дату звернення до суду постанова
Старобільського районного суду
Луганської області від 18 травня 2009 року
на підставі якої видано виконавчий
лист № 2а-2117/09 не виконується.

Позивач у судове засідання не прибув,
про дату, час і місце судового розгляду
повідомлений належним чином (арк.
справи 31, 35). Клопотанням від 21 травня 2014
року позивач просить розглянути справу
без його участі (арк. справи 39).

Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області адміністративний
позов не визнало, про що подало
заперечення від 29 квітня 2014 року №
1606/04.4-30, в яких у задоволенні позовних
вимог просить відмовити повністю (арк.
справи 19-20). Заперечуючи проти позову,
відповідач послався на таке.

Згідно бази даних Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень
встановлено, що виконавче провадження
з виконання виконавчого листа від 03
лютого 2010 року № 2а-2117/09, виданого
Старобільським районним судом
Луганської області про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області здійснити обчислення,
призначення та виплату ОСОБА_1
державної пенсії для інвалідів щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01 квітня
2009 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
фактично виплачених сум перебувало на
виконанні з 09 лютого 2010 року.

19 березня 2010 року керуючись пунктом 8
частини 1 статті 37 Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження,
копію постанови направлено сторонам,
оригінал виконавчого листа з
постановою про закінчення виконавчого
провадження до суду.

Згідно акта про вилучення виконавчих
проваджень для знищення встановлено,
що дане виконавче провадження знищено
через закінчення строку зберігання
шляхом спалення.

Відповідач наголошує, що жодних
підстав для задоволення
адміністративного позову ОСОБА_1 не
існує, а обставини на які посилається
позивач є необґрунтованими.

Відповідач у судове засідання не
прибув, про дату, час і місце судового
розгляду повідомлявся належним чином
(арк. справи 32, 34).

Відповідно до частини 6 статті 71 та
частини 4 статті 128 КАС України суд
вирішує справу за відсутності сторін
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановивши фактичні
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, суд прийшов до такого.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (частина 3 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України від
21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» (тут і надалі Закон
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження»
наводиться в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин).

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення) (стаття 1
Закону України від 21 квітня 1999 року №
606-ХІV «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 37
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у випадках
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону
України «Про виконавче провадження»
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у 3-денний строк надсилається
сторонам та суду або іншому органу
(посадовій особі), які видали
виконавчий документ.

Згідно із частиною 3 статті 37 Закону
України «Про виконавче провадження»
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
може бути оскаржена сторонами до
начальника відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований, або до
суду у 10-денний строк.

Відповідно до вимог частини 1 статті 38
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі закінчення
виконавчого провадження згідно із
статтею 37 цього Закону, крім
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого органу державної
виконавчої служби; повернення
виконавчого документа стягувачу
згідно із статтею 40 цього Закону;
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, згідно із
статтею 40-1 цього Закону, припиняється
чинність арешту майна боржника,
скасовуються інші здійснені державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення, а також провадяться
інші дії, необхідні у зв'язку з
завершенням виконавчого провадження.
Завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
якщо постанова державного виконавця
про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачеві
визнана судом незаконною чи скасована
начальником або керівником
вищестоящого органу державної
виконавчої служби, начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, виконавче
провадження підлягає відновленню у
3-денний строк з дня отримання ухвали
суду, постанови начальника або
керівника вищестоящого органу
державної виконавчої служби,
начальника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Постановою Старобільського районного
суду Луганської області від 18 травня 2009
року у справі № 2а-2117/2009, яка ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2009 року залишена без змін,
адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання здійснити
обчислення державної та додаткової
пенсії виходячи з базового розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
Законом України «Про державний бюджет
України на 2009 рік», призначення та
виплати з квітня 2009 року державної
пенсії у розмірі 3984 гривні та
додаткової щомісячної пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі 373
гривні 50 копійок задоволено частково.
Зокрема, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області здійснити обчислення,
призначення та виплату ОСОБА_1
державної пенсії для інвалідів щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01 квітня
2009 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
фактично виплачених сум (арк. справи
7-10).

Судом встановлено, що постановою
підрозділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області юстиції від 09 лютого 2010 року ВП
№ 17247352 відкрито виконавче провадження
з примусового виконання виконавчого
листа від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09
виданого Старобільським районним
судом Луганської області про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі
Луганської області здійснити
обчислення, призначення та виплату
ОСОБА_1 державної пенсії для інвалідів
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01 квітня
2009 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
фактично виплачених сум (арк. справи 23).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено під час судового розгляду,
постановою підрозділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області юстиції від 19 березня 2010 року
ВП № 17247352 на підставі пункту 8 частини 1
статті 37 Закону України «Про виконавче
провадження» закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
вищезазначеного виконавчого листа від
03 лютого 2010 року № 2а-2117/09 (арк. справи 4).

Постанову від 19 березня 2010 року ВП №
17247352 про закінчення виконавчого
провадження повторно надіслано
позивачу 22 квітня 2014 року, про що
свідчить супровідний лист від 22 квітня
2014 року за № 1502/044-30/3 (арк. справи 5).
Доказів щодо іншої дати направлення та
вручення стягувачу копії постанови від
19 березня 2010 року ВП № 17247352 про
закінчення виконавчого провадження
суду не надано, а тому суд вважає датою
отримання оскаржуваної постанови 22
квітня 2014 року.

При вирішенні даного
адміністративного позову суд вважає за
необхідне зазначити, що визначення
прожиткового мінімуму, закладення
правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при
реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній
життєвий рівень дає Закон України від 15
липня 1999 року № 966-XIV «Про прожитковий
мінімум», стаття 1 Закону України від 05
жовтня 2000 року № 2017-111 «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії», який, в свою чергу,
використовується для визначення, у
тому числі, мінімального розміру
пенсії за віком. Відповідно до статті 28
Закону України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Оскільки
мінімальна пенсія - це державна
соціальна гарантія, розмір якої
визначається цим Законом (стаття 1
Закону України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»).

Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного
кодексу України визначено, що законом
про Державний бюджет України
визначаються розмір прожиткового
мінімуму на відповідний бюджетний
період у розрахунку на місяць на одну
особу, а також окремо для основних
соціальних і демографічних груп
населення та рівень забезпечення
прожиткового мінімуму на відповідний
бюджетний період.

Статтею 52 Закону України від 27 квітня
2010 року № 2154-VI «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» установлено на 2010
рік прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць у розмірі, у тому
числі, для осіб, які втратили
працездатність: з 1 січня - 695 гривень, з 1
квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень,
з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734
гривень.

Статтею 21 Закону України від 23 грудня
2010 року № 2857-VI «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» установлено на 2011
рік прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць у розмірі, у тому
числі, для осіб, які втратили
працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1
квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні,
з 1 грудня - 800 гривень.

Статтею 12 Закону України від 22 грудня
2011 року № 4282-VI «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» установлено на 2012
рік прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць у розмірі, у тому
числі, для осіб, які втратили
працездатність: з 1 січня - 822 гривні, з 1
квітня - 838 гривень, з 1 липня - 844 гривні,
з 1 жовтня - 856 гривень, з 1 грудня - 884
гривні.

Згідно із вимогами статті 7 Закону
України від 06 грудня 2012 року № 5515-VI «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
установлено на 2013 рік прожитковий
мінімум на одну особу в розрахунку на
місяць у розмірі, у тому числі, для осіб,
які втратили працездатність: з 1 січня -
894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

Як вбачається з листа управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області від 12 травня 2014 року № 3541/02 на
судовий запит, за період з 01 січня 2010
року по 31 жовтня 2011 року розмір пенсії
обчислювався відповідно до постанови
Старобільського районного суду
Луганської області від 18 травня 2009 року
та ухвали Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2009 року у справі № 2а-2117/2009 згідно з
вимогами Законів України «Про
Державний бюджет України» на 2010 та 2011
роки та у зв'язку зі зміною
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, проводився
перерахунок пенсії виходячи з розміру
встановленого прожиткового мінімуму. З
01 листопада 2011 року розмір пенсії
обчислювався відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету». З 01
січня 2012 року обчислення пенсій
інвалідів захворювання яких пов'язане
з виконанням обов'язків військової
служби при ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС проводилось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
затверджено Порядок обчислення пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Тобто,
розмір пенсії обчислено згідно із
пунктом 12 зазначеного Порядку: для
інвалідів - учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
ІІ групи - 255 % прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
зокрема, з 01 січня 2012 року - 2096,10 грн. (822,00
грн. х 255 %), з 01 квітня 2012 року - 2136,90 грн.
(838,00 грн. х 255 %), з 01 липня 2012 року - 2152,20
грн. (844,00 грн. х 255 %), з 01 жовтня 2012 року -
2181,80 грн. (856,00 грн. х 255 %), з 01 грудня 2012
року - 2254,20 грн. (884,00 грн. х 255 %), з 01
січня 2013 року - 2279,70 грн. (894,00 грн. х 255 %), з
01 грудня 2013 року та по теперішній час -
2419,95 грн. (949,00 грн. х 255 %). Крім того, в
листі зазначено, що у разі зміни
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, перерахунок
пенсії проводиться виходячи з розміру
встановленого прожиткового мінімуму
(арк. справи 36).

З довідки управління Пенсійного фонду
України в Старобільському районі
Луганської області від 05 травня 2014 року
№ 41 судом встановлено, що ОСОБА_1
знаходиться на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області та отримує пенсію по
інвалідності внаслідок Чорнобильської
катастрофи інвалідом ІІ групи, його
призначення у 2010-2014 роках склало у
загальному розмірі 217466,94 грн. (арк.
справи 37).

З огляду на викладене, вбачається, що
управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області у період з 01 січня 2010 року по
жовтень 2011 року включно проводило
виплати щодо перерахунку позивачу
державної пенсії для інвалідів щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою відповідно
до постанови Старобільського
районного суду Луганської області від
18 травня 2009 року у справі № 2а-2117/2009, яка
набрала законної сили та є обов'язковою
для виконання. Проте, з 01 січня 2011 року з
посиланням на зміну норм чинного
законодавства виплати проводились у
значно меншому розмірі, ніж
встановлено судовим рішенням.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України визначена
обов'язковість судових рішень. Зокрема,
частиною 1 статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.

Частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що постанови та ухвали суду
в адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно із частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 5
Закону України від 21 квітня 1999 року
№ 606-ХІV «Про виконавче провадження»
державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом.

Із системного аналізу вищезазначених
норм Закону України «Про виконавче
провадження» слідує, що державний
виконавець вживає усі необхідні заходи
щодо примусового виконання рішень,
встановлені цим законом, у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом. Державний виконавець не
наділений повноваженнями при
надходженні до нього виконавчого
документа давати оцінку судовому
рішенню, на підставі якого видано цей
виконавчий документ, та приймати
рішення щодо того, виконувати чи не
виконувати це судове рішення повністю
або частково. Надавати оцінку
законності та обґрунтованості
судового рішення можуть лише суди,
переглядаючи ці рішення в апеляційному
чи касаційному порядку.

З урахуванням наведених положень та
встановлених обставин у суду в
наявності підстави для висновку, що
станом на момент винесення спірної
постанови від 19 березня 2010 року ВП №
17247352 про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 03 лютого 2010 року
№ 2а-2117/09 виданого Старобільським
районним судом Луганської області про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі
Луганської області здійснити
обчислення, призначення та виплату
ОСОБА_1 державної пенсії для інвалідів
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01 квітня
2009 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
фактично виплачених сум відсутні
будь-які законні підстави для
невиконання вказаного виконавчого
листа. Вказаний виконавчий лист
виданий на підставі рішення суду
першої інстанції, яке залишене без змін
рішенням суду другої інстанції. Тобто,
визначені вимоги у виконавчому листі
від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09 на
підставі статті 124 Конституції України,
статті 14 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковими до
виконання для відповідача та боржника.
Оскільки стадія обчислення розміру
пенсії позивача була предметом
дослідження при розгляді
адміністративної справи, за наслідками
розгляду якої прийняте рішення
Старобільським районним судом
Луганської області від 18 травня 2009
року, ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2009 року у справі № 2а-2117/2009. Відомості
про скасування постанови
Біловодського районного суду
Луганської області від 18 травня 2009 року
та ухвали Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2009 року у справі № 2а-2117/2009 у суду
відсутні.

Таким чином, з урахуванням наявних
судових рішень стадія обчислення
пенсії ОСОБА_1 вже врегульована та
вирішена, внаслідок чого зміни до
законодавства, у тому числі, Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», Законів України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», «Про Державний бюджет України на
2012 рік», «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» не можуть бути застосовані
стосовно ОСОБА_1, а повинні
застосовуватися до осіб, яким пенсія
обчислюється та призначається вперше
на момент прийняття та чинності
зазначених нормативно-правових актів,
так як перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01
листопада 2011 року, після набрання
чинності зазначеними судовими
рішеннями з підстав змін до діючого
законодавства прямо суперечить
вимогам статті 22 Конституції України
та порушують в цій частині Основний
Закон, оскільки звужує обсяг існуючих
прав позивача.

Таким чином, станом на дату звернення
до суду з позовом постанова
Старобільського районного суду
Луганської області від 18 травня 2009 року
№ 2117/2009 з 01 листопада 2011 року виконана
не в повному обсязі, що, в свою чергу,
свідчить про відсутність підстав у
державного виконавця управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області для закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 03 лютого 2010 року
№ 2а-2117/09 з посиланням на пункт 8 частини
1 статті 37 Закону України від 21 квітня
1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» - фактичне виконання у
повному обсязі вищезазначеного
судового рішення за виконавчим
документом, у зв'язку з чим позовні
вимоги про скасування постанови від 19
березня 2010 року ВП № 17247352 про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу
захисту порушеного права суд зазначає
таке.

Встановлені статтями 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
способи захисту порушеного права не є
вичерпними.

Разом з тим, деякі із встановлених
способів захисту порушеного права
носять обмежений характер і не можуть
бути застосовані при виникненні
будь-якого спору у сфері публічних
правовідносин. Так, вимога про визнання
нечинним акта може стосуватися лише
нормативно-правового акта, а про
визнання протиправним -
індивідуального акта.

Нечинним нормативно-правовий акт стає
з дати набрання відповідним рішенням
суду законної сили, а протиправність
індивідуального акта виникає, у разі
набрання рішенням суду про задоволення
адміністративного позову законної
сили, з моменту прийняття такого акта
суб'єктом владних повноважень
(вчинення дії або бездіяльності).

Вимога про визнання протиправним
(недійсним, незаконним, неправомірним,
скасування) індивідуальних актів не
містять різних способів захисту, а є
одним і тим же способом, сформульованим
у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли
предметом спору є індивідуальний акт,
дія або бездіяльність позовною вимогою
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
має бути визнання такого акта, дії чи
бездіяльності протиправними
(недійсними, незаконними,
неправомірними, скасування такого
акту), а в разі оскарження
нормативно-правового акта - визнання
його нечинним.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті
105 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може містити вимоги про
скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єкта владних повноважень суд
перевіряє, зокрема законність таких
рішень, за результатом чого, згідно з
пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову може
прийняти постанову про визнання
протиправним (недійсним, незаконним,
неправомірним) рішення суб'єкта
владних повноважень і про скасування
або визнання його нечинним.

Відповідно до приписів частини 2 статті
11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на обставини справи, з метою
повного захисту прав позивача, про
захист яких він просить, суд вважає за
необхідне відповідно до частини 2
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України вийти за межі
позовних вимог, визнати протиправною
та скасувати постанову управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області від 19 березня 2010 року ВП № 17247352
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 03 лютого 2010 року
№ 2а-2117/09, виданого Старобільським
районним судом Луганської області про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі
Луганської області здійснити
обчислення, призначення та виплату
ОСОБА_1 державної пенсії для інвалідів
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01 квітня
2009 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
фактично виплачених сум.

Позовні вимоги про визнання
незаконними дій відповідача
залишаються судом без задоволення з
таких підстав.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несе акт індивідуальної
дії - постанова про закінчення
виконавчого провадження. Саме вона має
вплив на його права та інтереси.
Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для фізичної чи юридичної
особи прав (чи інтересів). З огляду на
зазначене, суд зазначає, що вимоги
позивача в цій частині не підлягають
задоволенню через відсутність
порушення прав діями відповідача, а
обраний спосіб захисту в цій частині не
відповідає об'єкту порушеного права.

Питання про розподіл судових витрат
судом не вирішується, оскільки позивач
згідно з пунктом 18 частини 1 статті 5
Закону України від 08 липня 2011 року №
3674-VІ «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільнений.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 21 травня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 26 травня
2014 року, про що згідно вимог частини 2
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області про визнання дій
незаконними, скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 19 березня 2010 року ВП № 17247352
задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області від 19 березня 2010 року ВП №
17247352 про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа від 03 лютого 2010 року
№ 2а-2117/09, виданого Старобільським
районним судом Луганської області про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі
Луганської області здійснити
обчислення, призначення та виплату
ОСОБА_1 державної пенсії для інвалідів
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком з 01 квітня
2009 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
фактично виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 26 травня 2014 року.

Суддя
С.В. Борзаниця