Справа № 810/3071/13-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3071/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Безименної
Н.В.,

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
15.07.2013 у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області про визнання
протиправними дій, скасування наказу
та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н
О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Білоцерківської ОДПІ
Київської області про визнання
протиправними дій відповідача щодо
проведення позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
березень, травень 2011 року при
здійсненні взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2
про визнання недійсними наказу № 934 від
26.04.2013, повідомлення № 3466/17-4 від 26.04.2013
та визнання недійсними висновки акту
перевірки №1930/17-4//79 від 17.05.2013, а
також про зобов'язання відповідача
вчинити дії щодо відшкодування суми
податкового кредиту відповідно до
декларації з податку на додану
вартість за березень, травень 2011 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15.07.2013 у
задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у задоволення позовних
вимог, з чим погоджується колегія
суддів з огляду на наступне.

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична
особа-підприємець 10.10.1995, як платник
податків перебуває на обліку в
Білоцерківській ОДПІ Київської
області з часу реєстрації суб'єктом
підприємницької діяльності, є
платником податку на додану вартість.

У період з 26.04.2013 по 08.05.2013 посадовою
особою Білоцерківської ОДПІ Київської
області ДПС на підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст.
20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78,
ст. 79 Податкового кодексу України, а
також відповідно до наказу № 934 від
26.04.2013 та повідомлення № 3466/17-4 від
26.04.2013, проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за березень,
травень 2011 року при здійсненні
взаємовідносин із ФОП ОСОБА_3, за
результатами якої складено акт
перевірки №1930/17-4//79 від 17.05.2013.

За наслідками перевірки встановлено
порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п.198.3,
п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем
безпідставно завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного періоду з
податку на додану вартість на суму 72135
грн., в тому числі за березень 2011 року на
суму 24966 грн. та за травень 2011 року на
суму 47169 грн., та безпідставно завищено
суму бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на рахунок платника
у банку в сумі 72135 грн., що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість, що підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду за квітень 2011 року в сумі 24966
грн. та за червень 2011 року в сумі 47169 грн.

На підставі висновків акту перевірки
№1930/17-4//79 від 17.05.2013
Білоцерківською ОДПІ Київської
області ДПС прийняті податкові
повідомлення-рішення № 1221//131, №
5//130 та № 6//129 від 31.05.2013.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
проведення перевірки, визнання
недійсними наказу від 26.04.2013 № 934 та
повідомлення від 26.04.2013 №3466/17-4, колегія
суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач
проінформований про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки письмовим повідомленням
№3466/17-4 від 26.04.2013, яке 26.04.2013 вручено
позивачу. Також, з наявних матеріалів
справи вбачається, що копія наказу
Білоцерківської ОДПІ Київської
області № 934 від 26.04.2013 вручена особисто
позивачу, що підтверджується розпискою
про отримання від 26.04.2013. Тобто,
перевірку проведено з відома позивача.

Позивач при підписанні вищезазначених
документів не висловив жодних
зауважень чи застережень щодо
незаконності чи безпідставності
проведення перевірки, правильності
оформлення цих документів та
відсутності права на проведення
перевірки у посадових осіб
Білоцерківської ОДПІ.

Сам факт проведення перевірки та
допуску позивачем осіб, які проводили
перевірку, до своєї
фінансово-бухгалтерської документації
свідчить про усвідомлення та визнання
ним законності проведення такої
перевірки.

Визнаючи правові наслідки
недодержання вказаних вимог,
законодавець передбачив, що ненадання
цих документів платнику податків або
їх надання з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, є підставою для недопущення
посадових осіб органу державної
податкової служби до проведення
планової або позапланової виїзної
перевірки.

Таким чином, у випадку ненадання копії
наказу керівника податкового органу
про проведення позапланової невиїзної
перевірки, позивач міг би скористатися
своїм правом та не допустити посадових
осіб органу державної податкової
служби до проведення перевірки, чого
ним зроблено не було.

Отже, документи, що посвідчують право
посадових осіб Білоцерківської ОДПІ на
проведення перевірки позивача, були
оформлені відповідно до приписів ПК
України, що регулюють порядок
проведення перевірок та процедури
оформлення зазначених документів, а
посилання позивача на незаконність
перевірки є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів
вважає необґрунтованим висновок
апелянта про незаконність наказу та
повідомлення щодо проведення
перевірки ФОП ОСОБА_2 не містять
достатніх підстав, і як наслідок
висновки акту щодо правомірності
формування податкового кредиту з ФОП
ОСОБА_3 не підтвердженими і не
відповідають дійсності.

На підставі п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 79, п. 81.3
ст. 81 ПК України, колегія суддів
доходить аналогічного з судом першої
інстанції висновку, що позовні вимоги
про визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
березень, травень 2011 року при
здійсненні взаємовідносин з ФОП ФОП
ОСОБА_3, а також про визнання недійсними
наказу № 934 від 26.04.2013 та повідомлення №
3466/17-4 від 26.04.2013, є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача вчинити дії щодо
відшкодування позивачу суми
податкового кредиту відповідно до
декларації з податку на додану
вартість за березень, травень 2011 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем не вказано суми, яка підлягає
бюджетному відшкодуванню та не
визначено способу його отримання.

Будь-яких відомостей про дотримання
позивачем визначеного законом порядку
отримання відшкодування податкового
кредиту та порушення при цьому
податковим органом прав позивача на
таке відшкодування суду як першої так
апеляційної інстанції не надано.

На вимогу ст. 71 КАС України апелянтом не
доведено, що оскаржувані дії
відповідача є необґрунтованими та не
відповідають нормам чинного
законодавства України.

На підставі п.п.14.1.18 ст. 14, п. 200.4, п. 200.7, п.
200.8, п. 200.12, п. 200.13 ст. 200 ПК України,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовна вимога про зобов'язання
відповідача вчинити дії щодо
відшкодування позивачу суми
податкового кредиту відповідно до
декларації з податку на додану
вартість за березень, травень 2011 року є
необґрунтованими.

Колегія вважає вірним висновок суду
першої інстанції, що позовна вимога
позивача про визнання недійсними
висновків акту перевірки №
1930/17-4//79 від 17.05.2013 не може бути
предметом розгляду адміністративного
судочинства, з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Викладення висновків суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Надання висновку являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі висновки не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача у даному випадку несе акт
індивідуальної дії - податкове
повідомлення-рішення, оскільки має
вплив на його права та обов'язки.

Акти перевірки не є рішеннями суб'єкта
владних повноважень, не спричиняють
виникнення будь-яких прав і обов'язків
осіб чи суб'єктів владних повноважень,
а, отже, не породжують правовідносин, що
можуть бути предметом спору. Висновки
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області під час проведення планової
перевірки самі по собі не породжують
відносини, які можуть бути предметом
оскарження.

Відсутність правовідносин у висновках,
викладених в акті перевірки
Білоцерківської ОДПІ Київської
області ДПС, виключає можливість
розгляду адміністративної справи в цій
частині позовних вимог, у зв'язку з чим
на підставі пункту 1 частини 1 статті 157
КАС України, провадження у справі в
частині визнання висновків акту
перевірки № 1930/17-4//79 від 17.05.2013
недійсними підлягають закриттю.

Окрім того, порушене право позивача в
частині стягнення з нього сум податку
та фінансових санкцій, визначених на
підставі оскаржуваного акту, вже
захищено в судовому порядку. Так
постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16.09.2013 у
справі № 810/4390/13-а, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.01.2014,
скасовані ППР Білоцерківської ОДПІ від
31.05.2013 №№ 1221//131, 5//130 та
6//129, винесені на підставі акту
перевірки № 1930/17-4//79 від 17.05.2013.

З урахуванням вище викладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
15.07.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено:
27.05.2014.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.