Справа № 2а/1970/3669/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/21430/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до голови Львівського
окружного адміністративного суду про
визнання дій по організації роботи
суду незаконними та відшкодування
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до голови Львівського
окружного адміністративного суду, в
якому просив визнати дії
(бездіяльність) відповідача по
організації роботи суду, тобто по
виконанню владних управлінських
функцій по організації роботи суду при
розгляді справи №2а-1850/11/1370,
незаконними та відшкодувати завдану
діями відповідача шкоду.

Обгрунтовуючи позов, вказував на те, що
голова Львівського окружного
адміністративного суду припустився
неправомірних дій (бездіяльності) при
виконанні владних управлінських
функцій, які призвели до неналежної
організації роботи суду щодо надання
відповіді на звернення позивача (не ним
особисто, а його заступником); не
доведення до головуючого судді цього ж
суду у справі за позовом ОСОБА_4 до МВС
України результатів автоматичного
визначення складу суду по розгляду
даної справи автоматизованою системою
документообігу й, як наслідок, вчинення
цим суддею судочинства одноособово, що
в цілому призвело до порушення прав
позивача на правосуддя та заподіяння
йому матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просив рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях на
касаційну скаргу проти доводів та
вимог останньої заперечив, вважаючи їх
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
які він просив залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 17.02.2011р. до
Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_4 до Міністерства
внутрішніх справ України про визнання
бездіяльності неправомірною та
відшкодування заподіяної шкоди.

Ухвалою судді (Мричко Л.І.) Львівського
окружного адміністративного суду від
18.02.2011р. (справа №2а-1850/11/1370), залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2011р., у відкритті провадження за
вищезазначеним позовом відмовлено.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від
08.12.2011р.(суддя Мричко Н.І.) у цій же
справі відмовлено в задоволенні заяви
позивача від 28.11.2011р. та роз'ясненні
зазначеної ухвали Львівського
окружного адміністративного суду від
18.02.2011р.

В подальшому (02.02.2012р., 03.03.2012р. та
13.03.2012р.) позивач, маючи на меті отримати
відомості щодо визначення
автоматизованою системою
документообігу складу суду для
розгляду справи №2а-1850/11/1370 та
доведення безпосередньо до судді, що
постановляла ухвали, такої інформації,
звертався з клопотаннями, на які були
надані відповіді від 02.03.2012р., від
05.03.2012р та від 16.03.2012р. за підписами
відповідно заступника голови суду,
голови суду та виконуючого обов'язки
голови суду.

В позовній заяві ОСОБА_4 посилався,
зокрема, на недотримання відповідачем
при наданні відповіді на звернення
позивача від 02.02.2012р. вимог Закону
України «Про звернення громадян» в
зв'язку з наданням такої відповіді
неповноважною особою - заступником
голови суду, хоча звернення
адресувалось саме голові суду, який і
повинен був, як вважає позивач, давати
на нього відповідь.

Так, при вирішенні даної справи суди
першої та апеляційної інстанцій
підставно виходили з того, що позивач
наділений правом на звернення до
органів державної влади, їх посадових
осіб у порядку, встановленому
Конституцією України, Законом України
«Про звернення громадян», що покладає
відповідний обов'язок по розгляду
звернення та надання відповіді.

При цьому, повноваження голови суду як
суб'єкта владних повноважень і як
особи, яка займає адміністративну
посаду і виконує управлінські функції,
в тому числі і в частині повноважень,
які ним здійснюються з метою
дотримання порядку розгляду звернень
громадян, встановлено статтею 24 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», відповідно до якої голова
місцевого суду, зокрема, представляє
суд як орган державної влади у зносинах
з іншими органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами;
визначає адміністративні повноваження
заступника голови місцевого суду;
здійснює інші повноваження, визначені
законом.

Згідно із ч.3 ст.24 вказаного Закону у
разі відсутності голови суду виконання
його обов'язків здійснюється
відповідно до встановленого ним
розподілу обов'язків щодо організації
діяльності суду.

Відповідно до ст.25 цього ж Закону
заступник голови місцевого суду
здійснює адміністративні
повноваження, визначені головою суду.

Таким чином, заступник голови суду у
разі надання головою суду йому
відповідних повноважень, виконує
обов'язки голови суду у разі
відсутності останнього, в тому числі і
повноваження по вирішенню питань,
пов'язаних із скаргами і зверненнями
громадян, які надійшли до суду на ім'я
голови, та наданню на них відповідей,
натомість, як правильно вказали суди,
позивачем не доведено факту порушення
відповідачем правил розгляду звернень
громадян та надання відповіді на них.

Також, посилання позивача на
недотримання відповідачем приписів
ст.15-1 КАС України правильно не були
взяті до уваги судами, оскільки
частиною 3 статті 15-1 КАС України
повноваження по забезпеченню
дотримання порядку розподілу справ
покладено не на відповідача, як
помилково вказував позивач, а на
керівника апарату суду, й згідно з
вказаною нормою, визначення судді або
колегії суддів для розгляду конкретної
справи здійснюється автоматизованою
системою документообігу суду під час
реєстрації відповідних документів за
принципом вірогідності, який враховує
кількість справ, що перебувають на
розгляді у суддів, заборону брати
участь у перегляді рішень для судді,
який брав участь в ухваленні судового
рішення, про перегляд якого ставиться
питання, перебування суддів у
відпустці, на лікарняному, у
відрядженні та закінчення терміну
повноважень, а після визначення судді
або колегії суддів для розгляду
конкретної справи внесення змін до
реєстраційних даних щодо цієї справи, а
також видалення цих даних з
автоматизованої системи
документообігу суду не допускається,
крім випадків, встановлених законом;
керівник апарату суду несе персональну
відповідальність за забезпечення
дотримання у судах порядку розподілу
судових справ між суддями,
передбаченого цією статтею.

Рішенням Ради суддів України від
26.11.2010р. №30 затверджено Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, відповідно до п.3.1.5 та п.3.1.6 якого
судові справи підлягають
автоматичному розподілу між суддями,
які мають на час розподілу справ
повноваження для здійснення
процесуальних дій.

При цьому, якщо судова справа підлягає
розгляду (перегляду) колегією суддів,
при автоматичному розподілі судових
справ автоматизованою системою в
місцевому суді призначається
головуючий суддя, а в судах апеляційної
та касаційної інстанцій -
суддя-доповідач з числа всіх суддів
відповідного суду з урахуванням їх
спеціалізації (за її наявності). Справа
розглядається колегією суддів, до
складу якої входить призначений
автоматизованою системою головуючий
суддя або суддя-доповідач. Засади
формування колегії суддів
визначаються зборами суддів
відповідного суду з унеможливленням
впливу на формування осіб,
зацікавлених у результатах судового
розгляду справи.

Згідно з п.4.1.1 цього ж Положення після
автоматичного розподілу судових справ
автоматизованою системою
відповідальна особа суду передає
судові справи визначеному
автоматизованою системою головуючому
судді, судді-доповідачу.

Таким чином, як правильно вказали суди,
чинним законодавством не передбачено
складання документу з підписом судді
про ознайомлення з результатом
автоматичного розподілу справ.

Крім того, відповідно до роз'яснень,
наданих Конституційним Судом України в
рішенні від 23.05.2001р. №6-рп/2001,
процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення
і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в касаційному і
наглядовому порядку та прийняття по
них судових рішень належать до сфери
правосуддя і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку відповідно до
процесуального законодавства України.

А отже, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку, що у разі,
якщо позивач не погоджується з
процесуальними рішеннями судді Мричко
Н.І., він не позбавлений права у
встановленому законом порядку
оскаржити такі рішення в апеляційному
та касаційному порядку.

Дії ж відповідача по організації
роботи суду не стосуються розгляду
конкретних справ суддями, оскільки
суддя є незалежним та непідзвітним у
розгляді питань щодо розгляду справ, що
знаходяться у його провадженні, при
цьому голова відповідного суду,
здійснюючи організаційне керівництво,
не пов'язане із процесуальним
розглядом справ, не наділений
повноваженнями вирішувати питання, що
стосуються розгляду справ, які
знаходяться в провадженні суддів цього
суду, не має права вирішувати питання,
пов'язані з розглядом таких справ
замість судді, у провадженні якого
перебуває справа, або давати йому
будь-які вказівки з цього приводу, а
також здійснювати контроль за
дотриманням порядку винесення
головуючим суддею відповідного
рішення у конкретній справі та
законністю і обґрунтованістю
винесеного цим суддею рішення.

За наведених обставин, як правильно
вказали суди, не підлягає задоволенню й
позовна вимога про відшкодування
шкоди, оскільки всупереч приписам ст.21
КАС України, ст.ст.23,1173 ЦК України, а
також Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»№4 від 31.03.1995 року,
якою передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні, позивачем не було
доведено як самого факту спричинення
йому такої шкоди, так і вини
відповідача у її спричиненні.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про відсутність
підстав для задоволення позову.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування постанови
Тернопільського окружного
адміністративного суду та ухвали
Львівського апеляційного
адміністративного суду, якою вказане
рішення суду першої інстанції залишено
без змін, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.