Справа № 802/792/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/792/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

при секретарі: Лозінській Н.В.

за участю:

представників позивача - Решодька І.М.,
Шишкіної Н.П.;

представника відповідача - Мельник А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Краєвид Поділля" на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Краєвид Поділля"
(далі - позивач) до Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області (далі -
відповідач) про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому, з врахуванням
додаткових позовних вимог просив:
визнати протиправними дії щодо відмови
у підтвердженні статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку; зобов'язати видати довідку про
підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік; зобов'язати
здійснити датою 24.12.2013 року зарахування
коштів в розмірі 1189,86 грн., за рахунок
надміру сплачених сум платежі з
орендної плати юридичних осіб по
Супівській сільські раді з бюджетного
рахунку по Ялтушківській сільській
раді; визнати протиправними дії по
встановленню факту наявності
податкового боргу по орендній платі з
юридичних осіб по Ялтушківській
сільській раді станом на 01.01.2014 року.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 02.04.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняте
нове, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представники
позивача доводи апеляційної скарги
підтримали.

Представник відповідача заперечив
проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що протягом 2013 року
позивач був платником фіксованого
сільськогосподарського податку,
згідно довідки Барської МДПІ
Вінницької області ДПС №1534/15 від 04.03.2013
року. 21.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою №30 про надання
довідки - підтвердження статусу ТОВ
"КРАЄВИД ПОДІЛЛЯ" як платника
фіксованого сільськогосподарського
податку у 2014 році. Згідно листа ВД 05.03.2014
року №1177/16 відповідачем повідомлено,
що позивачу відмовлено в підтвердженні
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік. Вказане рішення прийнято
відповідно до п. 301.6.3 ст. 301 ПК України, з
врахуванням непогашеного податкового
боргу позивача по орендній платі з
юридичних осіб у сумі 1189,86 грн. станом
на 1 січня 2014 року. Також встановлено, що
30.12.2013 року у позивача виник податковий
борг з орендної плати з юридичних осіб
у сумі 1189,86 грн. за використання земель
на території Ялтушівської сільської
ради. Внаслідок чого 09.01.2014 року
відповідачем винесено податковому
вимогу №01 на суму 1189,86 грн., яка вручена
позивачеві 10.01.2014 року. Згідно
службової записки інспектора
Барського відділення Жмеринської ОДПІ,
відповідно платіжного доручення від
15.01.2014 року позивачем погашено
податковий борг у з орендної плати
юридичних осіб в сумі 1 189,86 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем доведена правомірність
та обґрунтованість власних дій.

Колегія суддів не погоджується з таким
посиланнями з таких підстав.

Відповідно до п. 308.1 ст. 308 ПК України,
сільськогосподарські товаровиробники
для набуття і підтвердження статусу
платника податку щороку, до 20 лютого,
подають станом на 1 січня поточного
року: загальну податкову декларацію з
податку на поточний рік щодо всієї
площі земельних ділянок, з яких
справляється податок
(сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ, багаторічних
насаджень), та/або земель водного фонду
внутрішніх водойм (озер, ставків та
водосховищ), - органу державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем перебування
на податковому обліку); звітну
податкову декларацію з податку на
поточний рік окремо щодо кожної
земельної ділянки - органу державної
податкової служби за місцем
розташування такої земельної ділянки;
розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва - органам державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням та/або за місцем
розташування земельних ділянок за
формою, затвердженою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
аграрної політики, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики; відомості
(довідку) про наявність земельних
ділянок - органам державної податкової
служби за своїм місцезнаходженням
та/або за місцем розташування
земельних ділянок.

Так, згідно із п.п. 301.6.3. п. 301.6 ст. 301 ПК
України, не може бути зареєстрований як
платник фіксованого
сільськогосподарського податку
суб'єкт господарювання, який станом на 1
січня базового (звітного) року має
податковий борг, за винятком
безнадійного податкового боргу, який
виник внаслідок дії обставин
непереборної сили (форс-мажорних
обставин).

З аналізу наведеного п.п. 301.6.3 п. 301.6 ст.301
ПК України слідує, що обов'язковою
умовою для реєстрації платником
фіксованого сільськогосподарського
податку та перебування у цьому статусі
є відсутність у суб'єкта
господарювання податкового боргу
станом на 1 січня базового (звітного)
року. Як слідує з матеріалів справи
позивач вже зареєстрований як платник
фіксованого сільськогосподарського
податку суб'єкт господарювання.

На думку колегії суддів обмеження,
встановлені п. 301.6 ст.301 ПК України,
стосуються відносин, які виникають при
реєстрації особи платником податку,
тобто при набутті статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку. За умови наявності у позивача
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку та для
його підтвердження обов`язковим
заходом є проведення податковим
органом перевірки дотримання положень
ст. 301 ПК України, і можливості
скасування реєстрації платником
податку тільки за наслідками цієї
перевірки, як це передбачено п. "б" п.п.
308.6.2 п. 308.6 ст. 308 ПК України.

Відповідачем не надано доказів
проведення документальної перевірки
позивача щодо недотримання платником
податку положень статті 301 ПК України, у
зв'язку з чим були відсутні підстави
для скасування реєстрації
сільськогосподарського
товаровиробника платником податку, як
наслідок немає підстав для відмови в
надані довідки про підтвердження
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що з метою підтвердження
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік протягом 05.02.2014 року по 11.02.2014 року
позивачем подано загальну податкову
декларацію з фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік та інші необхідні документи, даний
факт не спростовується відповідачем.
21.02.2014 року як вже встановлено позивач
звернувся до відповідача з заявою №30
про надання довідки - підтвердження
статусу ТОВ "КРАЄВИД ПОДІЛЛЯ" як
платника фіксованого
сільськогосподарського податку у 2014
році. Проте йому відмовлено в
підтвердженні статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік.

Суд апеляційної інстанції вважає таку
відмову неправомірною, оскільки як вже
вказано 09.01.2014 року відповідачем
винесено податковому вимогу №01 на суму
1189,86 грн., яка вручена позивачеві 10.01.2014
року та відповідно платіжного
доручення від 15.01.2014 року позивачем
погашено податковий борг у з орендної
плати юридичних осіб в сумі 1189,86 грн.
Даний факт визнається відповідачем,
отже на момент формування документів
для підтвердження необхідного статусу
заборгованості не було. Окрім того,
відсутність суперечного інтересам
держави та суспільства ведення своєї
господарської діяльності
підтверджується тим, що позивачем була
проведена переплата оренди за землю до
місцевих бюджетів по інших сільських
радах на суму 113371,40 грн., що не
заперечується відповідачем. Дані
обставини свідчать про
добросовісність намірів позивача як
платника податків.

Крім того, на переконання колегії
суддів приймаючи рішення про відмову в
задоволенні вимог визнати
протиправними дії щодо відмови у
підтвердженні статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку та зобов'язати видати довідку
про підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік суд першої інстанції
не врахував загальні принципи
адміністративного судочинства,
закладенні в пунктах 3, 6, 8 ч. 3 ст. 2 КАС
України, зокрема: у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Відтак, таких підхід, є формальним і
спрощеним, який прямо порушує вказані
принципи, оскільки рішення відповідача
не є обґрунтованим, розсудливим та
пропорційним. Застосування такого
підходу порушує основні засади
податкового законодавства України,
зокрема: підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК
України визначена, презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Виходячи з аналізу викладених норм
матеріального права та фактичних
обставин справи, враховуючи, що на
момент звернення до відповідача, у
позивача фактично була відсутня
заборгованість, колегія суддів вважає,
що відповідач безпідставно відмовив
позивачу у підтвердження статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік.

Щодо вимог позивача зобов'язати
здійснити датою 24.12.2013 року зарахування
коштів в розмірі 1189,86 грн., за рахунок
надміру сплачених сум платежів з
орендної плати юридичних осіб по
Супівській сільські раді з бюджетного
рахунку по Ялтушківській сільській
раді та визнати протиправними дії по
встановленню факту наявності
податкового боргу по орендній платі з
юридичних осіб по Ялтушківській
сільській раді станом на 01.01.2014 року,
колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 87.1 ст. 87 ПК України визначено,
що джерелами самостійної сплати
грошових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі ті,
що отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів. Сплата грошових зобов'язань
або погашення податкового боргу
платника податків з відповідного
платежу може бути здійснена також за
рахунок надміру сплачених сум такого
платежу (без заяви платника) або за
рахунок помилково та/або надміру
сплачених сум з інших платежів (на
підставі відповідної заяви платника)
до відповідних бюджетів.

Частиною 1 ст. 5 БК України визначено, що
бюджетна система України складається з
державного бюджету та місцевих
бюджетів.

Згідно ч. 3 наведеної ст. БК України
бюджетами місцевого самоврядування є
бюджети територіальних громад сіл, їх
об'єднань, селищ, міст (у тому числі
районів у містах).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 7 БК України визначено,
що Державний бюджет України та місцеві
бюджети є самостійними. Держава
коштами державного бюджету не несе
відповідальності за бюджетні
зобов'язання органів влади Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування. Органи влади
Автономної Республіки Крим та органи
місцевого самоврядування коштами
відповідних місцевих бюджетів не
несуть відповідальності за бюджетні
зобов'язання одне одного, а також за
бюджетні зобов'язання держави.
Самостійність бюджетів забезпечується
закріпленням за ними відповідних
джерел доходів бюджету, правом
відповідних органів державної влади,
органів влади Автономної Республіки
Крим та органів місцевого
самоврядування визначати напрями
використання бюджетних коштів
відповідно до законодавства України,
правом Верховної Ради Автономної
Республіки Крим та відповідних
місцевих рад самостійно і незалежно
одне від одного розглядати та
затверджувати відповідні місцеві
бюджети.

З наведеного слідує, що органи
місцевого самоврядування коштами
відповідних місцевих бюджетів не
несуть відповідальності за бюджетні
зобов'язання одне одного, а також за
бюджетні зобов'язання держави.

Таким чином, переплата орендної плати
по Супівській сільській раді
автоматично не могла зарахуватись в
рахунок погашення недоїмки з орендної
плати по Ялтушківській сільській раді.

З матеріалів справи встановлено та не
заперечується сторонами що 10.01.2014 року
позивач звернувся до відповідача із
заявою № 3 від 09.01.2014 року про
зарахування надміру сплаченої
орендної плати за землю по Сіпівській
сільській раді в сумі 2000 грн. на орендну
плату за землю по Ялтушківській
сільській раді.

В контексті даної спірної ситуації,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
переплата з орендної плати по
Супівській сільській раді могла бути
зарахована в рахунок погашення
недоїмки по Ялтушівській сільській
раді лише за умови дотримання
платником положень 87 ПК України,
зокрема шляхом подання відповідної
заяви.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскільки орендна
плата сплачена до різних місцевих
бюджетів, а з заявою про зарахування
надміру сплаченої орендної плати за
землю по Сіпівській сільській раді на
орендну плату за землю по
Ялтушківській сільській раді позивач
звернувся після 01.01.2014 року то в
задоволенні вказаних вимог слід
відмовити.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку відмовивши в
задоволенні адміністративного позову
повністю, оскільки вірним способом
захисту порушених прав позивача буде
задоволення адміністративного позову
частково шляхом визнання дій
відповідача протиправними та
зобов'язання видати товариству з
обмеженою відповідальністю "Краєвид
Поділля" довідку про підтвердження
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік. В задоволенні адміністративного
позову в іншій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Частиною 3 ст. 94 КАС України
передбачено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки позов підлягає задоволенню
частково, позивачу має бути присуджено
231 грн. документально підтвердженого
сплаченого ним судового збору з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Краєвид
Поділля" задовольнити частково .

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Краєвид Поділля" до
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії - скасувати та прийняти нову .

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Барського
відділення Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області щодо відмови
товариству з обмеженою
відповідальністю "Краєвид Поділля" у
підтвердженні статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку.

Зобов'язати Барське відділення
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області видати товариству з обмеженою
відповідальністю "Краєвид Поділля"
довідку про підтвердження статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік.

В задоволенні адміністративного
позову в іншій частині вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Краєвид
Поділля" судові витрати, а саме судовий
збір у розмірі 231 грн. (двісті тридцять
одної гривні) з Державного бюджету
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "03" червня 2014 р. .

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.