Справа № 805/181/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/800/33935/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Ясинуватської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року

у справі № 805/181/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Ясинуватської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області

Державної податкової
служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі також - позивач, ФОП
ОСОБА_4.) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Ясинуватської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 21 грудня 2012 року
№ та № та часткове
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21 грудня
2012 року № .

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2013р. адміністративний позов
задоволений частково, внаслідок чого
скасоване податкове
повідомлення-рішення від 21 грудня 2012
року №, відповідно до якого
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
139 540 грн., у тому числі за основним
платежем - 111 632 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 27 908
грн. та скасоване податкове
повідомлення - рішення відповідача
№, відповідно до якого збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 77 661,31
грн. в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 72 447,89
грн., у тому числі за основним платежем -
56 915,63 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 15 532,26 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року апеляційну скаргу Ясинуватської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2013 року по адміністративній справі
№805/181/13-а - залишено без задоволення, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2013 року по адміністративній справі
№805/181/13-а залишено без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21 грудня 2012
року №2 та № і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкових повідомлень-рішень, з
приводу правомірності яких виник спір,
стали висновки відповідача, викладені
в акті перевірки від 7 лютого 2012
року № 902/17-013/НОМЕР_2, про порушення
позивачем вимог пункту 44.3
статті 44, пункту 85.2 статті 85
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України; тут і надалі - в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) в частині
часткового не надання документів для
перевірки, пункту 44.1 статті 44, пункту
167.1 статті 167, пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті
177 Податкового кодексу України в
частині неналежного ведення обліку
доходів та витрат, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування та
податкових зобов'язань, заниження
оподатковуваного річного доходу за 2011
рік на суму 371323,07 грн., що призвело до
заниження нарахованого податку на
доходи фізичних осіб-підприємців за 2011
рік на суму 62129,05 грн., пункту 198.3 статті
198, пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України в частині заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 111632 грн. за період липень 2011 року -
грудень 2011 року.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом винесені податкові
повідомлення-рішення від 21 грудня 2012
року:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 111632 грн. та
донараховані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 27908 грн.;

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 62129,05 грн. та
донараховані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 15532,26 грн.;

Суди попередніх інстанцій зробили
висновок про обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення від 21
грудня 2012 року № в частині
визначення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 5213,42 грн. внаслідок
неправомірного віднесення позивачем
до складу валових витрат суми залишків
ТМЦ у розмірі 34756,14 грн., однак,
посилаючись на положення пункту 6
Підрозділу 10 Розділу 10 Податкового
кодексу України не погодилися з
висновком податкового органу щодо
застосування до позивача штрафних
санкцій в розмірі 1303,36 грн.

Правильність таких висновків судів
першої та апеляційної інстанцій не
ставляться відповідачем під сумнів в
касаційній скарзі. За таких обставин, в
силу положень 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Роблячи висновок про протиправне
прийняття податкового повідомлення -
рішення від 21 грудня 2012 року № в
частині донарахування податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 56915,63
грн. та застосування фінансових
санкцій в розмірі 15532,26 грн. та
податкового повідомлення-рішення від 21
грудня 2012 року №, яким
донараховані податок на додану
вартість в розмірі 111632 грн. та
застосовані фінансові санкції в
розмірі 27908 грн., суди попередніх
інстанцій виходили із недоведеності
посилань відповідача, наведених в акті
перевірки на порушення позивачем вимог
пункту 44.1 статті 44, пункту 167.1 статті 167,
пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті 177
Податкового кодексу України, що
вплинуло на формування податкового
кредиту та порушення пункту 198.3 статті
198, пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України у зв'язку із
віднесенням позивачем до витрат
операційної діяльності витрат на
технічне обслуговування автомобіля у
зв'язку з тим, що витрати не пов'язані з
господарською діяльністю позивача.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177
ПК України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу; об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статі 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість сплачених в ціні
товару (послуги), та зменшення доходу на
суму витрат, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу, є здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою використання у власній
господарській діяльності.

Так, позивачем та ТОВ «Токус» укладено
договір від 4 липня 2011року №040711 про
надання послуг, згідно з умовами якого
замовник (ФОП ОСОБА_4.) зобов'язується
надати виконавцю (ТОВ «Токус»)
приміщення для проведення ремонтних
робіт, забезпечити безперешкодний
доступ до техніки, що ремонтується,
прийняти роботи та оплатити їх, а
виконавець зобов'язується здійснити
заміну та встановлення деталей і
запчастин, необхідних для повноцінної
роботи автомобілів, здійснювати
профілактику необхідних елементів
техніки для повноцінної роботи
автотранспорту та інше.

Як підтверджується матеріалами справи
(видаткові накладні, рахунки - фактури,
акти надання-приймання робіт,
податкові накладні), ТОВ «Тохус» на
виконання вимог вказаного договору
здійснено послуги з технічного
обслуговування та ремонту на суму
336566,93грн., які були віднесені до інших
витрат, включаючи вартість виконаних
робіт (наданих послуг) у податковій
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік (гр.6 Додаток 7 Розділ ІІІ
декларації).

При цьому, основним видом
господарської діяльності позивача є
технічне обслуговування та ремонт
автомобілів, діяльність
автомобільного вантажного транспорту,
організація перевезення вантажів, а
згідно довідки ВРЕР ДАІ по
обслуговуванню міст Ясинувата,
Авдіївка та Ясинуватського району при
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
від 28 грудня 2012 року позивач станом на 28
грудня 2012 року на праві приватної
власності має п'ять одиниць
автотранспорту, що свідчить про
наявність ділової мети у позивача
внаслідок отримання послуг від
контрагента.

З огляду на зазначене, позивачем
документально підтверджені понесені
витрати та підтверджено їх зв'язок з
господарською діяльністю, що свідчить
про дотримання позивачем норм пункту
167.1 статті 167, пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті
177 Податкового кодексу України, що
вплинуло на формування податкового
кредиту та порушення пункту 198.3 статті
198, пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України

Вищий адміністративний суд України
акцентує увагу на тому, що відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності, як і не доведено
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження за матеріалами справи та
не ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Ясинуватської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко