Справа № 2а-6934/10/2170
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/800/29791/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Херсонського міського центру
зайнятості на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
01.06.2011р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2013р. у справі за позовом
Херсонського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2010 року Херсонський міський
центр зайнятості звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 з вимогами про
стягнення заборгованості.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 01.06.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2013р., в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Херсонського міського центру
зайнятості з посиланням на порушення
норм матеріального і процесуального
права, допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що позивач не надав до суду
доказів отримання відповідачем
доходів від провадження
підприємницької діяльності чи
виконання ним робіт за трудовими
договорами, одержання матеріальної
допомоги обманним шляхом та належності
безробітної особи ОСОБА_2 до категорії
зайнятих.

Крім того, суди зазначили, що перевірка
проведена позивачем з порушенням
Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13.02.2009, №
60/62/7-1 (далі - Порядок), оскільки позивач
провів перевірку не під час реєстрації
та не протягом перебування ОСОБА_2 на
обліку як безробітного, а у пізніший
період, у зв'язку з чим у позивача не
було правових підстав для проведення
такої перевірки.

Колегія суддів повністю погодитись із
такими висновками судів попередніх
інстанцій не може з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 2 та 3
розслідування згідно з цим Порядком
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Враховуючи те, що вищезазначений
Порядок набрав чинності з 23.03.2009р.,
тобто після реєстрації ОСОБА_2 (29.09.2008р.)
в якості безробітного, посилання судів
на те, що при вирішенні питання про
надання статусу безробітного не
проводилася перевірка достовірності
даних наданих заявником, є
безпідставними.

При цьому, аналізуючи приписи
вказаного Порядку можна зробити
висновок про те, що подібна перевірка (у
випадку, якщо вона стосовно конкретної
особи не проводилася) може мати місце і
після зняття особи з обліку як
безробітного.

Під час реєстрації відповідача в
якості безробітного діяв Порядок
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу і
безробітних, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.04.1998р.
№578, відповідно до якого при реєстрації
в центрі зайнятості як шукаючого
роботу громадянин повинен подати
визначений цим порядком перелік
документів. При цьому, він мав
повідомити спеціалісту центру
зайнятості всі відомості, які можуть
вплинути на порядок виплати та розмір
допомоги по безробіттю.

Тобто, цим нормативним
документом не встановлено обов'язку
служби зайнятості перевіряти під час
реєстрації чи надання статусу
безробітного поданих громадянином
відомостей та можливості відмови у
реєстрації чи наданні статусу
безробітного (або відтермінування
виплати допомоги по безробіттю) з
підстав їх можливої недостовірності.

Отже, висновок судів, що у
позивача не було правових підстав для
проведення вказаної перевірки
стосовно відповідача є помилковим.

Однак вказаний висновок судів не
вплинув на правильність вирішення
спору по суті.

Вирішуючи спір суди правильно
зазначили, що при проведені позивачем
перевірки встановлений лише факт
реєстрації відповідача як фізичної
особи - підприємця, незважаючи на те, що
12.09.2007р. до ЄДРЮОФО внесене рішення
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
припинення підприємницької
діяльності.

Згідно із Законом України "Про
зайнятість населення" підприємці
належать до зайнятого населення, а тому
для набуття статусу безробітного
відповідач не повинен бути
зареєстрований як фізична особа -
підприємець.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.46
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця
проводиться, зокрема, у разі прийняття
фізичною особою - підприємцем рішення
про припинення підприємницької
діяльності.

Згідно із частинами 1, 7, 9, 15 та 16
статті 47 вказаного Закону для внесення
до Єдиного державного реєстру запису
про рішення фізичної особи - підприємця
щодо припинення нею підприємницької
діяльності фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа повинні
подати державному реєстратору
(надіслати рекомендованим листом з
описом вкладення) заяву про припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем та документ, що
підтверджує внесення плати за
публікацію повідомлення про прийняття
фізичною особою - підприємцем рішення
щодо припинення підприємницької
діяльності.

Державний реєстратор за
відсутності підстав для залишення
документів, які подані для внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
рішення фізичної особи - підприємця
щодо припинення нею підприємницької
діяльності, без розгляду зобов'язаний
не пізніше наступного робочого дня з
дати надходження цих документів внести
до Єдиного державного реєстру запис
про рішення щодо припинення нею
підприємницької діяльності та в той же
день передати органам статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування повідомлення
про внесення такого запису.

Для проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем за її рішенням фізична
особа - підприємець або уповноважена
нею особа не раніше двох місяців з дати
публікації повідомлення у
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації подає державному
реєстратору особисто (надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення) або через уповноважену
особу такі документи: заповнену
реєстраційну картку на проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем за її рішенням;
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця; довідку
відповідного органу державної
податкової служби про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах); довідку
відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості; довідки відповідних
органів фондів соціального
страхування про відсутність
заборгованості або про те, що вона не
перебувала на обліку.

Дата внесення до Єдиного
державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем є датою
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем.

Строк державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем не
повинен перевищувати два робочих дні з
дати надходження документів для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем.

Таким чином, зі змісту наведеної
норми Закону вбачається, що реєстрація
припинення підприємницької
діяльності, навіть в разі чіткого та
добросовісного виконання самим
підприємцем вимог Закону - це досить
тривалий в часі процес.

Як вбачається із матеріалів
справи, 12.09.2007р. внесено рішення
фізичної особи- підприємця про
припинення підприємницької
діяльності. Крім того, в своїх
поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що для
припинення підприємницької діяльності
він у встановленому законом порядку
зібрав довідки з Пенсійного фонду,
відповідних органів фондів
соціального страхування для зняття з
обліку, а також подав заяву до
податкової інспекції про зняття з
обліку платників податку. Тривалий час
податкова інспекція необхідну
перевірку для зняття з обліку не
проводила, що позбавила ОСОБА_2
можливості отримати довідку, необхідну
для остаточного припинення
підприємницької діяльності.

Враховуючи вказані обставини,
можна зробити висновок, що ОСОБА_2 перед
зверненням до відповідача за наданням
статусу безробітного добросовісно
виконав дії, передбачені чинним
законодавством для припинення
підприємницької діяльності, що
виключає здійснення ним такої
діяльності, а тому підстави для
задоволення позову щодо стягнення з
нього отриманих сум допомоги по
безробіттю відсутні.

Доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Херсонського
міського центру зайнятості відхилити,
а постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 01.06.2011р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді
Винокуров К.С.

Пасічник С.С.