Справа № 804/16321/13-а
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р. Справа № 804/16321/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Рищенко А. Ю., при
секретарі судового засідання
-Дубровець Д.В., за участю:
представників позивача - представника
відповідача - Кашигіна М.С., Федоркова
В.Л., Курпай Г.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «НОВОФАРМ» до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.08.2013 року № , -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2013 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «НОВОФАРМ» з позовом до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області з позовною
вимогою про скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р»
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
08.08.2013р.

Ухвалою суду від 20.12.2013р. було відкрито
провадження в даній адміністративній
справі та призначено справу до
судового розгляду після усунення
позивачем недоліків позовної заяви
відповідно до ухвали суду від 02.12.2013р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
Новомосковською об'єднаною державною
податковою інспекцією ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
Новомосковська ОДПІ, відповідач) за
наслідками проведеної позапланової
документальної невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «НОВОФАРМ» (далі ТОВ з ІІ
«НОВОФАРМ», позивач), результати якої
були оформлені актом № 278/222/31040792 від
25.07.2013р., винесено податкове
повідомлення-рішення № від
08.08.2013р.. Не погодившись з позицією
Новомосковської ОДПІ, ТОВ з ІІ
«НОВОФАРМ» в порядку ст. 56 Податкового
кодексу України здійснило процедуру
досудового врегулювання спору. За
наслідками розгляду скарг, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
Новомосковської ОДПІ було залишено без
змін, а скарги товариства - без
задоволення. Вважає, що висновки
перевіряючих, які викладені в акті
перевірки, щодо збитковості експортних
операцій у квітні 2012 року та у квітні 2013
року за відсутності викладених у Акті
перевірки результатів перевірки
дотримання податкового законодавства
з податку на прибуток підприємств за
перевіряємий податковий період є
необґрунтованими та неправомірними,
висновки не відповідають існуючим
фактам, реальним обставинам справи та
діючому законодавству та, як наслідок,
висновок про завищення податкового
кредиту є необґрунтованими та
безпідставними, оскільки такі
господарські операції (поставка
товару, його реалізація) та право
позивача на податковий кредит
підтверджується належними, з точки
зору діючого законодавства, доказами.
Крім того зазначив, що твердження
відповідача про те, що формування
податкового кредиту безпосередньо
пов'язано із фінансовим результатом, а
саме із отриманням доходу, є
помилковим, оскільки вимоги
податкового законодавства говорять
лише про те, що придбання товарів,
здійснюється з метою використання у
господарській діяльності, яка в свою
чергу повинна бути спрямована на
отримання доходу. Тобто, наявність
доходу, у вигляді прибутку, не є
абсолютним показником, а залежить від
багатьох чинників, серед яких зокрема і
об'єктивні фактори формування ринкових
цін на певний вид продукції. А тому,
операції з продажу на експорт за ціною
нижчою за покупну, не можна вважати
здійсненою поза межами господарської
діяльності. Таким чином, позивач
вважає, що податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 08.08.2013р. є протиправним та
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
пояснив обставини справи таким чином,
як вони викладені вище.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення, в яких посилається на
факти встановлені за результатами
перевірки позивача, які викладені в
акті перевірки, а саме щодо реалізації
товару без врахування в ціні продажу
всіх понесених витрат і як наслідок
висновок про купівлю товару та його
подальшу реалізацію на експорт згідно
з договорами за ціною, нижчою від ціни
придбання, що дає підстави струджувати
про відсутність виробничої або іншої
господарської діяльності позивача,
оскільки не має на меті отримання
доходу від цих операцій, а отже не
пов'язана з його господарською
діяльністю та зазначив, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
винесене на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
законом та Конституцією України, а тому
позовні вимоги є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши наявні у справі докази та
оцінивши їх у сукупності, вважає
необхідним відмовити в задоволенні
даного позову з наступних підстав.

Згідно Свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи Серії А00
№452109 Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «НОВОФАРМ»
зареєстровано Новомосковською
районною державною адміністрацією
Дніпропетровської області 28 липня 2003
року.

Видами діяльності ТОВ з ІІ «НОВОФАРМ»
за КВЕД 46.61 оптова торгівля
сільськогосподарськими машинами й
устаткуванням; 46.11 діяльність
посередників у торгівлі
сільськогосподарською сировиною,
живими тваринами, текстильною
сировиною та напівфабрикатами; 46.90
неспеціалізована оптова торгівля; 46.21
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин;
01.61 допоміжна діяльність у
рослинництві; 01.10 вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур.

Аналіз матеріалів справи показує, що з
12.07.2013р. по 18.07.2013р. на підставі наказу
Новомосковської ОДПІ № 11 від 09.07.2013р.
згідно із п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 та
ст.20 Податкового Кодексу України,
податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ з ІІ «НОВОФАРМ» з питання
правильності відображення в
податковому обліку проведених
експортних операцій за період квітень
2012 року, липень 2012 року, серпень 2012 року,
квітень 2013 року.

Хід та результати проведеної перевірки
були зафіксовані в акті перевірки «Про
результати проведення позапланової
документальної невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «НОВОФАРМ»
(ідентифікаційний код юридичної особи -
31040792) з питання правильності
відображення в податковому обліку
проведених експортних операцій за
угодами купівлі-продажу за період з
01.04.2012р. по 30.04.2012р., з 01.07.2012р. по 31.07.2012р.,
з 01.08.2012р. по 31.08.2012р. та з 01.04.2013р. по
30.04.2013р..

За результатами проведеної перевірки
було встановлено порушення позивачем:
п.п.14.1.179, п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14, п. 188.1 ст.188, п.
198.3 ст. 198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу
України з урахуванням норм п.п.14.1.36 п.14.1
ст.14, п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
розмірі 2 154 538 грн., в т.ч. по періодах:
квітень 2012 року на суму 933 978,60 грн.,
квітень 2013 року на суму 1 220 550,40 грн..

Позивач підписав даний акт перевірки
із запереченнями, які 31.07.2013р. було
направлено на адресу відповідача. У
відповідь на які, Новомосковською ОДПІ
було надано лист «Про надання
відповіді на заперечення до акту
документальної позапланової
невиїзної» перевірки від 06.08.2013р.
№1351/10/22-2-35 про відповідність висновку
акту перевірки вимогам чинного
законодавства.

Висновки Новомосковської ОДПІ стали
підставою для винесення спірного
податкового повідомлення-рішення №
від 08.08.2013р..

Не погоджуючись із винесеним
податковим повідомленням-рішенням,
позивачем була подана скарга № 23-08-13/ю
від 23 серпня 2013 року, за результатами
розгляду якої Головним управлінням
Міндоходів Дніпропетровській області
було прийнято рішення від 08.10.2013р. №
3051/10/04-36-1004-09, яким залишено без змін
податкове повідомлення-рішення №
від 08.08.2013р., а скаргу - без
задоволення.

Не погоджуючись із винесеним
податковим повідомленням-рішенням та
рішенням Головного управлінням
Міндоходів Дніпропетровській області,
позивачем була подана повторна скарга
№ 24-10-13/ю від 24.10.2013 р., за результатами
розгляду якої Міністерством доходів і
зборів України було прийнято рішення
від 14.11.2013 року № 15329/6/99-99-10-01-15, яким
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення № від
08.08.2013р. та рішення, прийняте за
розглядом первинної скарги, а скаргу -
без задоволення.

Правомірність/протиправність
прийняття податкового
повідомлення-рішення № від
08.08.2013р. становить предмет доказування
в даній адміністративній справі.

Досліджуючи правомірність винесення
вищенаведеного податкового
повідомлення-рішення судом були
встановлені наступні обставини.

У пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України дано визначення господарської
діяльності, під якою розуміють
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема, за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Також частинами 2, 3 ст. 2 Господарського
кодексу України визначено, що під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до Акту перевірки для
проведення поговірки позивачем було
надано наступні документи: Договора на
придбання та на реалізацію товару;
Прибуткові та податкові накладні за
перевіряємий період; вантажно-митні
декларації; залізничні накладні;
банківські виписки, а також
використано інформацію з комп'ютерних
автоматизованих систем податкового
органу.

Судом встановлено, відповідно до
наданих позивачем письмових доказів,
що у січні 2012, на підставі укладених
договорів між ТОВ з II «НОВОФАРМ» та ТОВ
«СТІОМІ - Холдінг» від 22.12.2011 №22122011/1,
№22122011/2, №22122011/3 було здійснено
купівлю-продаж сої у кількості 2 872,533
тонн, за ціною 3 080,0 грн. за тону (з ПДВ).
Загальна сума придбання (з урахуванням
ПДВ) склала 8 847 413,46грн., в тому числі ПДВ
1 474 566,94грн.

Придбаний товар ТОВ з II «НОВОФАРМ» у
квітні 2012 реалізовано на експорт
підприємству FLORENTIS LTD (Zenas Kanther & Origenous Comer,
Limassol - Cyprus) у кількості 1 819,454 тонн за
ціною 2 834,68грн.. Загальна сума
реалізації склала 5 157 807,0 грн.,
відповідно до Договору №NF-FL/030112 від
03.01.2012р..

Згідно актів прийому - передачі від
23.01.2012, від 24.01.2012, від 25.01.2012 складеними,
між ТОВ «СТІОМІ - Холдінг» (Продавець),
ТОВ з II «НОВОФАРМ» (Покупець), та
«Хмельницькхлібопродукт»
(Підприємство) Продавець переоформляє,
а Покупець приймає сою, яка знаходиться
на зберіганні на Підприємстві
відповідно до складських квитанцій від
23.01.201л №861, від 24.01.2012 №862, від 25.01.2012 №863.

Відповідно до Договору №NF-FL/030112 від
03.01.2012р. укладеного між ТОВ «НОВОФАРМ»
(Продавець) в особі комерційного
директора по фінансам Мельникової І.О.,
що діє на підставі довіреності №4Д-12
від 30.12.2011 та FLORENTIS LTD (Покупець ) в особі
директора Леонидоу Катерини, яка діє на
підставі Статуту, Продавець бере
зобов'язання поставити, а Покупець
прийняти та оплатити Товар - насіння
сої не насіннєве нестандартне,
українського походження, врожаю 2011
року, 100% насипом.

Реалізація товару на експорт
підтверджено ВМД від 14.04.2012р.
/2012/300437 у кількості 1 819,454тонн на
загальну суму 5 157 560,77грн.

Судом встановлено, що Транспортування
товару здійснювалося експедитором ТОВ
«Металургійна транспортна компанія»
та підтверджено звітом експедитора від
20.04.2012р., актом виконанних робіт від
20.04.12р. №2/97/12 на загальну суму 418 414,51грн.
(з ПДВ), та копіями залізничних
накладних.

Послуги брокера ТОВ «Лідер Брокс» по
оформленню вантажа на митниці, акт
виконаних робіт від 12.04.2012р. №б/н на
загальну суму 1 000,0 грн. (без ПДВ).

Податковим органом при порівнянні
фактурної вартості реалізованої
продукції (соя) по ВМД із сукупною сумою
ціни (з ПДВ), сплаченої за дану
продукцію на території України,
фінансовий результат від проведених
операцій на експорт у квітні 2012 - це
збиток у загальній сумі 865 779,34грн., а
саме вартість експортної операції
складає 5 157 560,77грн. (вартість придбання
товару складає 5 603 925,60грн. (з ПДВ),
вартість перевезення 418 414,51грн. (з ПДВ),
послуги брокера 1 000,0грн. (без ПДВ).

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що у квітні 2013 ТОВ з II
«НОВОФАРМ» укладено договір від 20.03.2013
№20/03-01 на придбання продукції у ПАТ
«Гарант Метиз Інвест», згідно якого
позивач на протязі квітня 2013 придбав
продукцію (металопродукція) - дріт та
цвяхи. Загальна сума придбання (з
урахуванням ПДВ) склала 7 323302,34грн., що
підтверджено відповідними
специфікаціями, які містяться в
матеріалах справи.

Сума податку на додану вартість по
податковим накладним, яка виникла за
результатами вчинення вищенаведених
господарських операцій, включена до
податкового кредиту відповідних
періодів, відображених у реєстрі
виданих податкових накладних, які
відповідають даним додатку 5 до
податкової декларації з ПДВ та даним
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2013 року - у сумі
1220550,39 грн..

Придбаний товар ТОВ з II «НОВОФАРМ»
реалізовано у квітні 2013 року у сумі 6 203
615,69грн., відповідно до нижчезазначених
експортних контрактів.

Як вбачається із матеріалів справи
покупцями даного експортованого
товару були: FCP «МАС-STRO» (Молдова) на
підставі контракту від 09.04.2013 року
№09/04-02ЕХР; «RULTEHCOM» (Молдова) на підставі
контракту №09/04- 04ЕХР від 09.04.2013 року; Steel
Products Limited (Велікобританія) на підставі
контракту від 21.03.2013 року № H05SP - 13, «SVETICOM
- SERVICE» (Молдова) на підставі контракту
№09/04-03ЕХР від 09.04.2013 року, «Кэлэрашь
Дивин СПА» (Молдова) на підставі
контракту №09/04-01ЕХР від 09.04.2013 року, ТОВ
«Регіонпромсервіс» (Росія) на підставі
контракту №02/04-02ехр від 02.04.2013 року, ТОВ
«ЮгМетКом» (Росія) на підставі
контракту №02/04-01 ехр від 02.04.2013 року.

Як вбачається із Акту перевірки
транспортування товару здійснювалося
автотранспортом та залізничним
транспортом, на підтвердження чого
позивачем було надано копії CMR та
залізничних накладних.

Податковим органом при порівнянні
фактурної вартості реалізованої
продукції (металопродукція) по ВМД із
сукупною сумою ціни (з ПДВ), сплаченої
за дану продукцію на території України,
фінансовий результат від проведених
операцій на експорт у квітні 2013 - це
збиток у загальній сумі 1 119 686,65грн. а
саме: вартість експортної операції
складає 6 203 615,69грн., ціна придбання
товару (з ПДВ) складає 7 323 302,34грн..

Оцінюючи дохідність вищенаведених
господарських операцій, що є однією з
обставин невизнання податковим
органом сформованого позивачем
податкового кредиту, суд виходив з
наступного.

Позивач стверджує, що доводи
відповідача щодо бездохідності
господарських операцій є
безпідставними, оскільки товариством
було отримано чистий прибуток за
період квітень 2012 року у сумі 137944,61 грн.;
за період квітень 2013 року у сумі 100863,75
грн..

Суд зазначає, що позивач при обчислені
прибутку не включав до витрат суму ПДВ.

Проте, суд вважає таку позицію позивача
помилковою з огляду на наступне.

У відповідності до п.п14.1.231 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України розумна
економічна причина (ділова мета) -
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності

Згідно положень пп. 135.4.1 п. 135.4, ст. 135, п.
138.8 ст. 138, пп. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, дохід від
операційної діяльності визнається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає, зокрема, дохід
від реалізації товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, у тому числі
винагороди комісіонера (повіреного,
агента тощо); особливості визначення
доходів від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
окремих категорій платників податків
або доходів від окремих операцій
встановлюються положеннями цього
розділу.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Не включаються до складу витрат,
зокрема, суми податку на прибуток, а
також податків, установлених пунктом
153.3 статті 153 та статтею 160цього Кодексу;
податку на додану вартість, включеного
до ціни товару (роботи, послуги), що
придбаваються платником податку для
виробничого або невиробничого
використання, податків на доходи
фізичних осіб, які відраховуються із
сум виплат таких доходів згідно з
розділом IV цього Кодексу.

Для платників податку, які не
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, до складу витрат
входять суми податків на додану
вартість, сплачених у складі ціни
придбання товарів, робіт, послуг,
вартість яких належить до витрат
такого платника податку.

У разі якщо платник податку,
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, одночасно проводить
операції з продажу товарів (виконання
робіт, надання послуг), що
оподатковуються податком на додану
вартість та звільнені від
оподаткування або не є об'єктом
оподаткування таким податком, податок
на додану вартість, сплачений у складі
витрат на придбання товарів, робіт,
послуг, які входять до складу витрат, та
основних засобів і нематеріальних
активів, що підлягають амортизації,
включається відповідно до витрат або
вартість відповідного об'єкта основних
засобів чи нематеріального активу
збільшується на суму, що не включена до
податкового кредиту такого платника
податку згідно з розділом V цього
Кодексу.

У разі якщо платник податку на додану
вартість відповідно до розділу V цього
Кодексу визначає базу оподаткування
для нарахування податкових зобов'язань
з податку на додану вартість виходячи
із винагороди (маржинального прибутку,
маржі), податок на додану вартість,
сплачений у складі витрат на придбання
товарів (послуг), які входять до складу
витрат та основних засобів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації, включається відповідно до
витрат або до вартості відповідного
об'єкта основних засобів чи
нематеріального активу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності,
які визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах
138.3 цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Нормами п. 14.1.228 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу III цього Кодексу -
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Податковий кодекс України визначає
окремий порядок нарахування та сплати
податку на додану вартість платниками,
за яким також ведеться окремий
податковий облік та окрема податкова
декларація з податку на додану
вартість.

Згідно п. 200.1, п. 200.16 ст. 200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У разі якщо платник податку експортує
товари за межі митної території
України, отримані від іншого платника
податку на умовах комісії, консигнації,
доручення або інших видів договорів,
які не передбачають переходу права
власності на такі товари від такого
іншого платника податку до експортера,
право на отримання бюджетного
відшкодування має такий інший платник
податку. При цьому комісійна
винагорода, отримана платником податку
- експортером від такого іншого
платника податку, включається до бази
оподаткування за ставкою, визначеною
підпунктом "а" пункту 193.1 статті 193 цього
Кодексу, та не включається до митної
вартості товарів, які експортуються.

Згідно ст. 149 Податкового кодексу
України, податковою базою для цілей
цього розділу визнається грошове
вираження прибутку як об'єкта
оподаткування, визначеного згідно із
статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням
положень статей 135-137 та 138-143 цього
Кодексу.

Пунктом 151.3. ст. 151 Податкового кодексу
України, визначено, що податок на
прибуток визначається за ставками 0, 4, 6,
12, 15 і 20 відсотків доходів нерезидентів
та прирівняних до них осіб із джерелом
їх походження з України у випадках,
встановлених статтею 160 цього Кодексу.

Пункт 152.1 ст. 152 Податкового кодексу
України вказує на те, що податок
нараховується платником самостійно за
ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті
151 цього Кодексу, від податкової бази,
визначеної згідно зі статтею 149 цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.6 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат - суми податку на
прибуток, податку на додану вартість,
включеного до ціни товару (роботи,
послуги), що придбаваються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання.

Пунктом 195.1 статті 195 ПК України
передбачено, що за нульовою ставкою
оподатковуються операції з експорту
товарів (супутніх послуг), якщо їх
експорт підтверджений митною
декларацією, оформленою відповідно до
вимог митного законодавства

Відповідно до підпункту 135.4.1 пункту 135.4
статті 135 ТІК України дохід від
операційної діяльності визнається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає: дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій

В свою чергу згідно з пунктом 138.8 статті
138 ПК України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг.

Крім того, база оподаткування операцій
з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).
До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг (підпункт 188.1 статті 188
ПК України).

Отже, обчислюючи дохідність
господарських операцій, які здійснені
ТОВ з ІІ «НОВОФАРМ», з урахуванням
витрат на ПДВ вбачається, що дані
господарські операції є збитковими, де
збитки склали у квітні 2012 року - у сумі
865 779,34грн.; у квітні2013 року - 1 119 686,65грн..

Також суд акцентує увагу на тому, що
позивач у позовній заяві не заперечує
факт того, що операції з продажу на
експорт відбувались за ціною нижчою за
покупну.

Зі змісту угод, укладених ТОВ з ІІ
«НОВОФАРМ» з контрагентами-покупцями
вбачається, що дані господарські
операції є операціями з продажу товару
без мети отримання доходу, за рахунок
чого вбачається навмисне збільшення
податкового кредиту, і, як слідство,
заниження сплати податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість. Це свідчить про те, що
операції не відповідають меті
підприємницької діяльності - одержанню
прибутку.

Суд зазначає, що саме визначення бази
оподаткування операцій без урахування
витрат на сплату ПДВ призвело до
помилкового висновку платником
податку про отримання доходу від
зазначених операцій, а тому дохідність
є умовною, оскільки досягнута за
рахунок бюджетного відшкодування ПДВ.

При цьому, Податковий кодекс України у
статті 14 дає визначення поняття
господарська діяльність, якою
визнається діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Частинами 1, 2 ст. 3 Господарського
кодексу України визначено, що під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Отже, системний аналіз вказаних норм
показує, що господарська діяльність
суб'єктів підприємництва - платників
податків спрямована безпосередньо на
отримання доходу та прибутку.

Аналізуючи визначення господарської
діяльності (господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отриманню доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами (підпункт 14.1.36 ПК України)),
можна зробити висновок, що
господарською може бути визнана лише
правомірна діяльність платника
податку, вчинювана саме з метою
одержання прибутку, а не з метою
умисного заниження (приховування)
податкових зобов'язань. Навмисні дії
платників податків, що спрямовані на
заниження податкових зобов'язань з ПДВ
за рахунок вчинення завідомо збиткових
операцій, слід розцінювати як такі, що
виходять за межі господарської
діяльності.

Що стосується реальності здійснення
вищенаведених господарських операцій
позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарська
операція це дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 вказаного Закону визначено,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно статті 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання
послуг. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, відповідно до підпункту 198.6
статті 189 ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 Кодексу), іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 Кодексу.

Згідно підпункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, первинні документи, які
складені суб'єктами господарської
діяльності на операції, що суперечать
законодавчим і нормативним актам, та
такі що не відповідають сутності і не
несуть доказовості відносно змісту
здійсненної операції не є документами,
які можуть бути підставою для
відображення в облікових регістрах
господарського та податкового обліку.

За встановлених судом обставин
наявність належно оформлених
документів, на підставі яких
відповідні суми ПДВ були включені до
податкового кредиту не є підставою для
відшкодування ПДВ, оскільки позивачем
не доведено об'єктивність та
поважність причин продажу товару за
ціною, нижчою від ціни придбання, а
відповідно і правомірність формування
валових витрат та податкового кредиту.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідачем доведено
правомірність винесення податкового
повідомлення-рішення № від
08.08.2013р., а тому позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «НОВОФАРМ» задоволенню
не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «НОВОФАРМ» до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.08.2013 року №
- відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
відкладення виготовлення постанови в
повному обсязі, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкт владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 цього Кодексу, було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 07.04.2014
року.

Суддя
А.Ю.
Рищенко