Справа № К/9991/49736/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/49736/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області про визнання дій
неправомірними та перерахунок пенсії
за касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області на постанову Тиврівського
районного суду Вінницької області від
19 травня 2009 року та рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 30 червня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому, березні 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_1
відповідно звернулися до суду з
вказаним позовом.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1 та з 10
квітня 2007 року є інвалідом ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
участю у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, тому відповідно
до статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком та державної пенсії для
інвалідів ІІІ групи в розмірі, не
нижчому 6 мінімальних пенсій за віком.
Проте відповідач нарахував та виплатив
позивачу державну та додаткову пенсії
в менших розмірах. Просив стягнути з
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області недоплачену суму пенсії за
період з 1 травня 2007 року по 31
грудня 2008 року в розмірі 39448,96 грн та
зобов'язати відповідача проводити
перерахунок його пенсії в майбутньому
в разі зміни розміру прожиткового
мінімуму відповідно до вимог Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_2 свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1 та є
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, тому відповідно до
частини четвертої статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання державної
пенсії для інвалідів ІІІ групи в
розмірі, не нижчому 6 мінімальних
пенсій за віком. В зв'язку з тим, що
виплата пенсії була проведена у значно
меншому розмірі, позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області із заявою про перерахунок
призначеної пенсії, але відповідач
відмовив у цьому. Просив визнати
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області у відмові перерахунку пенсії
позивача і зобов'язати його виплатити
недоплачені суми за 2006 - 2008 роки;
зобов'язати відповідача призначити
позивачу як інваліду ІІІ групи
основний розмір пенсії відповідно до
частини четвертої статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі, не нижчому 6 мінімальних
пенсій за віком, перерахунком в
подальшому у зв'язку зі змінами розміру
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Тиврівського районного
суду Вінницької області від 19 травня
2009 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області щодо недоплати пенсії ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за період з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України у Тиврівському районі
Вінницької області на користь ОСОБА_1
недоплачену державну пенсію за період
з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року в сумі 14426,32 грн та недоплачену
додаткову пенсію за період з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року в сумі
1251,66 грн, а всього 15677,98 грн.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України у Тиврівському районі
Вінницької області на користь ОСОБА_2
недоплачену державну пенсію за період
з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в
сумі 14426,32 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 30 червня 2010 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Тиврівському районі
Вінницької області задоволено
частково.

Постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 19 травня
2009 року змінено. Абзаци другий та
третій резолютивної частини викладено
у новій редакції.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Тиврівському районі
Вінницької області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
пенсії з інвалідності в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальних
пенсій за віком, визначеної частиною
першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року з
врахуванням проведених виплат.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Тиврівському районі
Вінницької області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_2
відповідно до частини четвертої статті
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії по інвалідності в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком,
визначеної частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року врахуванням
проведених виплат.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області, судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм чинного
процесуального і матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
мають статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 1, є інвалідами ІІІ
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 Закону № 796-XII (в редакції, що діяла до 1
січня 2008 року), якою визначено підстави
та умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до категорії 1, та у
зв'язку з утратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІІ групи, щодо яких встановлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими 6 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - у розмірі
50 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам IIІ групи - у розмірі
15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Суд першої інстанції правильно
застосував річний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), та з урахуванням
позиції відповідача та рішення
Конституційного Суду України від
22 травня 2008 року №10-рп/2008
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог до 22 травня 2008 року,
оскільки позивачами було пропущено
зазначений строк звернення до суду без
поважних причин.

Апеляційний суд, правильно змінив
резолютивну частину рішення суду
першої інстанції, який обчислив та
визначив конкретні розміри пенсій,
належні до виплати позивачам, чим
фактично виконав повноваження,
покладені на управління Пенсійного
фонду України у Тиврівському районі
Вінницької області, чого робити був не
вправі.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області залишити без задоволення, а
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 30 червня 2010 року та змінену
постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 19 травня 2009 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.