Справа № 825/4713/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Прилуки та Прилуцькому районі
Чернігівської області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» в особі
структурного підрозділу
Нафтогазовидобувного Управління
«Чернігівнафтогаз» до Управління
Пенсійного фонду України в м. Прилуки
та Прилуцькому районі Чернігівської
області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Укрнафта» в особі структурного
підрозділу Нафтогазовидобувного
Управління «Чернігівнафтогаз»
звернувся до Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Прилуки та Прилуцькому районі
Чернігівської області та просило
скасувати рішення відповідача від
16.12.2013 № 87 про застосування фінансових
санкцій за подання до органів
Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку у розмірі 340
грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що оскаржуване рішення є правомірним,
оскільки Управління керувалося
вимогами абзацу 6 пункту 7 Розділу VIII
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
НГВУ «Чернігівнафтогаз» Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта»
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Прилуки
та Прилуцькому районі як платник
страхових внесків, що не заперечується
сторонами.

12 Грудня 2013 року відповідачем
проведено позапланову перевірку
позивача щодо достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 01.01.2000 року до 31.12.2007 року, за
результатами якої складено Акт від
12.12.2013 № 402, яким зафіксовано, що при
формуванні та поданні відомостей про
застраховану особу за 2000-2007 роки
встановлено порушення пункту 4 частини
другої статті 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у редакції, що діяла до
01.01.2011 року.

Порушення, встановлені при проведенні
перевірки, стали підставою для
прийняття відповідачем рішення від
16.12.2013 № 87 про застосування до позивача
фінансових санкцій за подання до
органів Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку у розмірі 340
грн. на підставі положень пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
застосування до позивача фінансових
санкцій на підставі пункту 5 частини
дев'ятої статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що втратив чинність з
01.01.2011 року, станом на день прийняття
спірного рішення є протиправним.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Спірні правовідносини, що є предметом
даного адміністративного позову
регулюються Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Згідно пункту 4 частини другої статті 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальник
зобов'язаний подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом.

Відповідно до пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції, що діяла до
01.01.2011 року), виконавчі органи
Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників фінансові санкції,
зокрема: за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Однак, дана норма права, як і стаття 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка регламентує вчинене
правопорушення, втратила чинність з 01
січня 2011 року згідно із Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», тобто, не діяла
на дату прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення від 16.12.2013 № 87.

Частиною 1 статті 58 Конституції України
визначено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Конституційний суд України в рішенні
від 09 лютого1999 року № 1-рп/99 зазначив, що
у ч. 1 статті 58 Конституції України дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України дійшов
висновку, що положення частини першої
статті 58 Конституції України про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів у випадках,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, стосується
фізичних осіб і не поширюється на
юридичних осіб.

Але це не означає, що цей
конституційний принцип не може
поширюватись на закони та інші
нормативно-правові акти, які
пом'якшують або скасовують
відповідальність юридичних осіб. Проте
надання зворотної дії в часі таким
нормативно-правовим актам може бути
передбачено шляхом прямої вказівки про
це в законі або іншому
нормативно-правовому акті.

Між тим, в контексті зазначеного,
стосовно посилання апелянта на те, що
на момент вчинення правопорушення в
нього, відповідно до абзацу 6 пункту 7
Розділу VIII Прикінцеві та перехідні
положення Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», були
повноваження на застосування
фінансових санкцій, колегія суддів
зазначає наступне.

В силу абзацу 6 пункту 7 Розділу VIII
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», на
період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Однак, органи Пенсійного фонду після 01
січня 2011 року наділені повноваженнями
щодо стягнення заборгованості зі
сплати відповідних штрафних санкцій
нарахованих та/або не сплачених у
період до 01 січня 2011 року, в тому числі
штрафних санкцій, строк сплати яких на
01 січня 2011 року не настав, за умови
винесення посадовою особою органу
Пенсійного фонду рішення про
застосування штрафних санкцій до 01
січня 2011 року.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року у справі №21-367а12.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що застосування до
позивача фінансових санкцій на
підставі п. 5 ч. 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», що
втратив чинність з 01 січня 2011 року,
станом на день прийняття спірного
рішення є протиправним.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, суд повно
і правильно встановив фактичні
обставини справи, правильно визначив
правовідносини, що склалися між
сторонами, і дав їм належну правову
оцінку, - з огляду на що підстави до
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Прилуки
та Прилуцькому районі Чернігівської
області залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.