Справа № 872/12980/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2013 рокусправа № 185/4625/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07.05.2013

у справі № 185/4625/13-а

за поданням відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про заміну
чи встановлення способу виконання
судового рішення

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в м. Павлограді Дніпропетровської
області

про визнання протиправними дій, які
пов'язані з нарахуванням та виплатою
державної та додаткової пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у м. Павлограді
Дніпропетровської області, в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача. Зобов'язати відповідача
призначити та нараховувати позивачу,
як потерпілому внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та інваліду
2-ї групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, починаючи з
01.07.2010 державну пенсію відповідно до
вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
із розміру 8 мінімальних пенсій за
віком для непрацездатних громадян та з
застосуванням визначеної ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» величини мінімального
розміру пенсії за віком. Зобов'язати
відповідача призначити та
нараховувати починаючи з 01.07.2010
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75
відсотків від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до вимог ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи із розміру 8 мінімальних
пенсій за віком для непрацездатних
громадян та з застосуванням визначеної
ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» величин мінімального
розміру пенсії за віком. Зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату, починаючи з 01.07.2010 по 28.02.2011,
державної та додаткової пенсії,
розрахованих у відповідності до вимог
ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як
потерпілому внаслідок Чорнобильської
катастрофи та інваліду 2-ї групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
виходячи з розрахунку державної пенсії
у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
для непрацездатних громадян та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю з розрахунку 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
дорівнюючої прожитковому мінімуму,
встановленому відповідно до ст. 52
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік», ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
відрахунком виплачених у зазначений
період сум державної та додаткової
пенсій.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20.07.2011 позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправними дії
відповідача. Зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
пенсію по інвалідності 2 групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
участю у ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, у відповідності до вимог ст.50,54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у розмірі: основної
державної пенсії - 8 мінімальних пенсій
за віком, додаткової пенсії -75%
мінімальної пенсії за віком,
визначених згідно ч.1ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
14.12.2010, з урахуванням фактично
отриманих сум пенсії.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2012 апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Павлограді Дніпропетровської області
задоволено частково. Постанову суду
першої інстанції змінено в частині
визначення терміну здійснення
нарахування та виплати ОСОБА_1
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України
в м. Павлоград Дніпропетровської
області здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 державної пенсії у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
згідно ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
згідно ст. 50 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
14.12.2010 по 14.06.2011 з урахуванням
здійснених за вказаний період
фактичних виплат.

24.04.2013 відділ примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області звернувся
до суду з поданням про зміну чи
встановлено способу і порядку
виконання судового рішення,
посилаючись на те, що на виконанні
перебуває виконавче провадження №
37287174, з виконання виконавчого листа
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області, виданого
04.03.2013 про зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в м. Павлоград
Дніпропетровської області нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 основну державну
пенсію та додаткову пенсію як особі, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, з 14 грудня 2010 року, з
урахуванням фактично отриманих сум
пенсії.

Постанова суду є зобов'язального
характеру, за якою боржник зобов'язаний
особисто і вчинити певні дії, у зв'язку
з чим організація його виконання
визначена ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження». З контексту
постанови суду чітко встановлюється
необхідність зобов'язання боржника
особисто вчинити певні дії, а вчинення
визначених дій не може бути проведено
без участі боржника, тому державний
виконавець не може організувати
виконання самостійно у і відповідності
до повноважень, наданих йому законом.

Листом від 25.04.2013 № 4532/08/08 Управління
Пенсійного фонду України в м. Павлоград
Дніпропетровської області повідомило
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
часткове виконання рішення суду в
частині нарахування відповідних
коштів стягувану за період з 14.12.2010 по
14.06.2011 в сумі 27912,23 грн.

Щодо виплати ОСОБА_1 зазначених коштів
Управління Пенсійного фонду України в
м. Павлоград Дніпропетровської області
повідомило, що виплата буде здійснена
за наявності відповідного
фінансування з Державного бюджету
України (а.с.39).

Ухвалою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07.05.2013 подання відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області залишено
без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу (а.с.49), в якій просить скасувати
ухвалу суду, та прийняти нове рішення
яким задовольнити подання відділу
примусової виконавчої служби УДВС ГУЮ.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені судом належним
чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

Отже під зміною способу і порядку
виконання рішення суду розуміється
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими.

При цьому суд за наявності
обґрунтованих підстав та належних
доказів, може змінити спосіб та порядок
виконання рішення суду, або ж відмовити
по даному питанню, не змінюючи при
цьому його змісту.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України
та вимоги державного виконавця,
заявник просить суд фактично змінити
зміст резолютивної частини постанови
Павлоградского міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 20.07.2011.

Крім того, заявник посилається на
обставини, наведені боржником -
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Павлограді Дніпропетровської
області в зазначеному вище листі від
25.04.2013 (відсутність виділених у
встановленому порядку бюджетних
асигнувань), проте, відповідні докази
на підтвердження наявності цих
обставин державним виконавцем не
досліджувались, в матеріалах справи
такі докази відсутні.

В той же час згідно із ч.1 ст.11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом (ч.2 вказаної
статті Закону).

Докази виконання заявником наведених
вище вимог Закону України «Про
державну виконавчу службу» матеріали
справи не містять, обставини, які б
свідчили про неможливість виконання
рішення суду у визначений ним спосіб, в
матеріалах справи відсутні.

За правилами Бюджетного кодексу
України у випадку, якщо виплата
донарахованої суми перевищує бюджетні
призначення на поточний рік, така
виплата буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже відсутність у боржника коштів на
момент відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення суду про зобов'язання
здійснити відповідні виплати, не є
підставою, що свідчить про
неможливість виконання судового
рішення.

Як зазначено з цього приводу
Європейським судом з прав людини в
пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре
Саффі проти Італії", орган державної
влади не має права посилатися на брак
коштів на виправдання неспроможності
виконати судове рішення про виплату
боргу.

Виходячи з викладеного, апеляційним
судом встановлено, що виконання
зазначеної постанови суду фактично
можливе, а отже підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції при винесенні оскаржуваної
ухвали не порушено норм матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від
07.05.2013 у справі №185/4625/13-а,- залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко