Справа № 9101/122708/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" лютого 2014 р. справа №
0417/2а-4431/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів:
Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м.Дніпропетровська

на постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
14 листопада 2011 р., прийняту у порядку
скороченого провадження,

у справі № 0417/2а-4431/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі
м.Дніпропетровська

про визнання незаконною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановив:

26.10.2011 року позивач звернувся до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
просив:

- зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок надбавки до
пенсії в розмірі 30%;

- стягнути з відповідача надбавку
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за 2011 рік.

Постановою Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
14 листопада 2011 року позов позивача
задоволено, а саме:

- визнано незаконною
бездіяльність відповідача щодо
невиконання за період з 26 квітня 2011
року по 22 липня 2011 року приписів згідно
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»;

- зобов'язано відповідача
здійснити нарахування позивачу
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком як дитині
війни, виходячи із розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», і провести
відповідні виплати за період з 26 квітня
2011 року по 22 липня 2011 року включно з
урахуванням виплачених сум.

Стягнуто з відповідача на користь
позивачу судові витрати по справі в
сумі З грн. 40 коп.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову
про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги дотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни і має
право відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

У період з 26 квітня 2011 року по 22
липня 2011 року дія ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" не
призупинялася, а застосування
відповідачем положень постанови КМ
України № 530 від 28.05.2008 року щодо
визначення розміру підвищення пенсії є
безпідставним, оскільки розмір
підвищення пенсії визначений Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни", який має вищу юридичну силу, ніж
постанова КМ України.

При цьому колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно обраховувати
відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
права позивача були порушені.

Однак, вирішуючи спірні правовідносини
суд першої інстанції не прийняв до
уваги наступне.

Відповідно до Закону України "Про
судовий збір" п.18 ч.1 ст.5 Пенсійний Фонд
України та його органи звільнені від
сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Ч.3 ст. 94 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову в частині ,
судові витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 201 КАС
України підставами для зміни постанови
або ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права

За таких обставин суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- зміні з викладенням абзацу
четвертого резолютивної частини
наступного змісту: стягнути з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі
3 грн. 40 коп.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.201, ст.205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м.Дніпропетровська - задовольнити
частково.

Постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
14 листопада 2011 р. у справі № 0417/2а-4431/11 в
частині розподілу судових витрат -
змінити, виклавши абзац четвертий
постанови у наступній редакції:
"Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати по
справі у сумі 3 грн. 40 копійок."

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
ухвалення та оскарженню відповідно до
ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун