Справа № 826/6186/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2014 року 11:23
№826/6186/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Літвінової А.В.,
при секретарі судового засідання
Давиденко Л.В., за участю представників
сторін, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомтовариства з обмеженою
«БК-Біко-Плюс»додержавної податкової
інспекції у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів та зборів у місті
Києвіпроскасування податкового
частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 26 травня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено,
про що повідомлено осіб, які брали
участь у розгляді справи, з урахуванням
вимог частини другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс»
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
26.11.2013 № та від 26.11.2013 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві на підставі хибних
висновків акту перевірки від 07.11.2013
№2187/26-58-22-08-11/37313466 щодо відсутності
факту реальності
фінансово-господарських операцій між
позивачем та товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімпік-Трейд»,
необґрунтовано прийнято податкові
повідомлення-рішення від 26.11.2013 №
та від 26.11.2013 №. За посиланням
позивача, він є добросовісним
платником податків, вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту.

Відповідач проти позову заперечив з
огляду на обґрунтованість висновків
акту перевірки від 07.11.2013
№2187/26-58-22-08-11/37313466 та, відповідно,
податкових повідомлень-рішень від
26.11.2013 № та від 26.11.2013 № з
огляду на відсутність реальності
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс» з
питань дотримання вимог чинного
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
при взаємовідносинах з товариством з
обмеженою відповідальністю
«Олімпік-Трейд» за період з 01.01.2012 по
31.12.2012.

Перевіркою встановлено порушення
товариством з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс»
пунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість у
сумі 25 567,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження позивачем податку на
прибуток у сумі 26 845,00 грн.

За наслідками перевірки державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві складено акт від 07.11.2013
№2187/26-58-22-08-11/37313466 та прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 26.11.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 40 268,00
грн., у тому числі: 26 845,00 грн. - основний
платіж, 13 423,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції;

від 26.11.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 38
351,00 грн., у тому числі: 25 567,00 грн. -
основний платіж, 12 784,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 07.11.2013
№2187/26-58-22-08-11/37313466 висновки щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства зроблено з
огляду на відсутність факту реальності
господарських операцій між
товариством з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімпік-Трейд» за
договором від 02.08.2012 №0208/2012.

З матеріалів справи вбачається, що між
товариством з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімпік-Трейд»
укладено договір поставки від 02.08.2012
№0208/2012 відповідно до якої постачальник
зобов'язується виготовити та передати
у власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити на
умовах договору офісні перегородки
відповідної якості.

На підтвердження руху активів в
процесі здійснення господарських
операцій позивачем надано суду копії
договору поставки від 02.08.2012 №0208/2012;
видаткових накладних та накладних
переміщення товару за відповідні
періоди; податкових накладних за
відповідні періоди; актів
здачі-прийняття робіт за відповідні
періоди; платіжних доручень за
відповідні періоди.

Суд звертає увагу, що всі наявні в
матеріалах справи зазначені документи
дають змогу визначити, який саме товар
поставлявся, за якою ціною та між якими
контрагентами.

У свою чергу, державною податковою
інспекцією у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві на
спростування реальності господарських
операцій, здійснених між товариством з
обмеженою відповідальністю
«БК-Біко-Плюс» та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Олімпік-Трейд» вказано на лист
слідчого відділу Голосіївського
районного управління головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в місті Києві від 13.03.2013
№53/16-841, яким надано копії протоколу
допиту ОСОБА_1 від 25.10.2012.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що
відповідачем на підтвердження своєї
правової позиції не надано вироку у
кримінальній справі щодо наявності
мети, суперечної інтересам держави та
суспільства чи вини, умислу,
направленого на незаконне заволодіння
майном держави, в діях посадових осіб
товариства з обмеженою
відповідальністю «Олімпік-Трейд».

В свою чергу, з наданих відповідачем
податкових декларацій (додаток №5 до
декларації із ПДВ) товариства з
обмеженою відповідальністю
«Олімпік-Трейд» вбачається, що
контрагент позивача декларував
податкові зобов'язання за
взаємовідносинами із товариством з
обмеженою відповідальністю
«БК-Біко-Плюс».

Так, щодо взаємовідносин між
товариством з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімпік-Трейд» за
договором поставки від 02.08.2012 №0208/2012,
то:

- податковим органом не надано
суду доказу щодо наявності на момент
вчинення господарських операцій
дефекту у правовому статусі
контрагента позивача;

- всупереч вимогам податкового
законодавства України, висновки
податкового органу в спірних
правовідносинах базуються на аналізі
обставин, які не можуть бути
самостійною підставою для нарахування
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та з податку на
прибуток;

- під час перевірки товариства з
обмеженою відповідальністю
«БК-Біко-Плюс» відповідачем не
перевірявся рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімпік-Трейд»,
первинні документи по господарським
операціям не досліджувались;

- доказів щодо порушення
фіскальних інтересів держави
внаслідок таких взаємовідносин
відповідач суду також не надав.

Суд звертає увагу, що з огляду на
принцип персональної відповідальності
платника податку, право на податковий
кредит та віднесення сум понесених
витрат до складу валових витрат
товариства не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання
контрагентами позивача податкової
дисципліни (що відповідачем не
доведено) має правові наслідки саме для
цих контрагентів, оскільки порушення
платником вимог податкового
законодавства тягне застосування
заходів відповідальності саме до
такого платника та не може негативно
впливати на податковий облік інших
осіб (зокрема, його контрагентів) за
відсутності факту причетності
останніх до таких правопорушень та за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Вищим
адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014
№К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від
17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13,
від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №
К/800/12888/13.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до статті
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

За таких обставин, відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що фінансово-господарські
операції між товариством з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімпік-Трейд» не
були спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності; доказів того, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 26.11.2013
прийнято обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин справи, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю «БК-Біко-Плюс» про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
26.11.2013 № та від 26.11.2013 №,
підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів та
зборів у місті Києві від 26.11.2013 №
та від 26.11.2013 №.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Літвінова А.В.