Справа № 2-а/1519/4325/11
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а/1519/4325/11

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Михайлюк Олег Анатолійович

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
на постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 16 вересня 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси про
визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення
перерахунку пенсії з порушеннями норм
законодавства як особі, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обгрунтування позову зазначено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до 1-ї категорії та має
2-у групу інвалідності. У зв'язку з
порушенням права позивача на законне
отримання пенсії відповідно до діючого
законодавства він неодноразово
звертався до відповідача із заявами
про проведення перерахунку пенсії та
сплату недоплаченої різниці, однак
відповідачем у задоволенні заяв було
відмовлено, що призвело до звернення в
суд з позовом.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 16 вересня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Малиновському районі
міста Одеси здійснити перерахунок
ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії
як інваліду 2-ї групи з 01 березня 2011 року
відповідно до ст. ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру державної пенсії в 8
(вісім) мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком та забезпечити
відповідні виплати з врахуванням
виплачених сум.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, відповідач в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що зазначених клопотань не
надходило, колегія суддів вважає, що
справа може бути розглянута в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до 1 категорії та має
2-гу групу інвалідності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду другої групи та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
визначає підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, у всіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

За змістом ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам II
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком. Виплата
додаткової пенсії відповідно до статті
53 зазначеного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно зі статтею 28
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-ІV) встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, а саме законом про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звертався до відповідача з
письмовою заявою про перерахунок
пенсії згідно ч.4 ст. 54, 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та
встановити пенсію у розмірі 8
мінімальних пенсії за віком і
додатково щомісяця 75 % мінімальної
пенсії за віком, але отримав відмову.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№523. Ця постанова є чинною, її положення
стосовно критеріїв обчислення
розмірів пенсій відповідають змісту
статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. А в пункті 2
постанови від 3 січня 2002 року № 1
Кабінет Міністрів України установив
розмір суми, з якої проводиться
розрахунок пенсій, усупереч положенням
зазначених статей Закону, причому ця
сума не відповідає розмірам
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України - органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають положення
саме ст. 50 та ст. 54 Закону № 796-XII, а не
наведена вище постанова Кабінету
Міністрів України № 1 від 03 січня 2002
року, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
набрав чинності з 01 січня 2008 року,
внесено зміни до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»: - текст ст.
50 Закону викладено у такій редакції:
«Особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам I групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність»; - текст ст. 54
Закону викладено у такій редакції: «У
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році: по I групі
інвалідності - 220 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційним положення пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тобто положення пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
втратили чинність з 22 травня 2008 року.

З положень ст.ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ
вбачається, що за основу нарахування
розміру пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, береться мінімальна пенсія за
віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком визначений
лише положеннями ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» і іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інакший розмір, немає.

З огляду на зазначене, правильним є
висновок суду першої інстанції що при
визначенні розміру пенсії позивача
застосуванню підлягає ч.1 ст.50 та ч.4 ст.
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не підзаконні акти які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Згідно абз. 1 п. 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за № 121/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо: призначення пенсії;
підготовки документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за №8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплаті державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяної здоров'ю,
які передбачені Законом № 796-XII,
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяної здоров'ю та
поклала виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в
систему його органів, але вони не
вчинили жодної дії для нарахування цих
коштів та їх виплати, колегія суддів
вважає, що вони не виконали своїх
повноважень без поважних причини.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позов підлягає задоволенню та про
необхідність визнання протиправною
відмову відповідача щодо перерахунку
позивачу пенсії по інвалідності з
урахуванням ст. 49, 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 1 Закону України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати»та
зобов'язання відповідача здійснити
позивачу перерахунок пенсії по
інвалідності з урахуванням ст. 49, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»та провести
відповідні виплати.

Але, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині зобов'язання відповідача
здійснити позивачу перерахунок пенсії
по інвалідності з урахуванням ст. 49, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»та провести
відповідні виплати саме з 01 березня 2011
року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувся до суду з
відповідним позовом 21 липня 2011 року, за
таке його права підлягають захисту з 21
січня 2011 року.

Крім того, судом першої інстанції не
зазначено кінцеву дату по яку
необхідно виконувати рішення суду, за
таке суд не може визнавати право
позивача на майбутнє, тобто необхідно
визначити що кінцевим періодом для
виконання рішення суду відповідачем є
дата звернення до суду - 21 липня 2011 року.

З урахуванням зазначених норм
законодавства та встановлених
обставин справи, ОСОБА_1 має право на
перерахунок основної та додаткової
пенсії, як учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
першої категорії та інвалід ІІ групи у
відповідності зі ст. ст. 49, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 21 січня 2011 року по 21 липня 2011
року.

Оскільки судом першої інстанції при
повному встановленні обставин справи
порушено норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, постановлене судове рішення на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з винесенням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси -
задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 16 вересня 2011 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси в
перерахунку державної та додаткової
пенсії ОСОБА_1 у відповідності зі ст. ст.
49, 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» як інваліду - чорнобильцю
ІІ групи першої категорії.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Малиновському районі м.
Одеси здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії
за період з 21 січня 2011 року по 21 липня 2011
року відповідно до ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
державної пенсії в вісім мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, завдану здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком.

В іншій частині відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов