Справа № 2а-1427/11/0541
Суддя: Шальєва В. А.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дзюба М.В.
Суддя-доповідач - Шальєва В. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року справа №
2а-1427/11/0541

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А.

суддів Компанієць І.Д., Бишова М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі судового засідання
Донецького апеляційного
адміністративного суду за адресою: м.
Донецьк, б. Шевченка, 26, апеляційну
скаргу управління культури і туризму
Маріупольської міської ради Донецької
області на постанову Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 04.04.2014 р. в справі №
2а-1427/11/0541 за позовом ОСОБА_2 до
управління культури і туризму
Маріупольської міської ради Донецької
області, треті особи - начальник
управління культури і туризму
Маріупольської міської ради Донецької
області, Маріупольська міська рада
Донецької області, про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області до
управління культури і туризму
Маріупольської міської ради Донецької
області, треті особи - начальник
управління культури і туризму
Маріупольської міської ради Донецької
області, Маріупольська міська рада
Донецької області, про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, в обґрунтування
якого зазначила, що з 01.06.2006 р. позивач
працювала на посаді заступника
начальника - начальника відділу
культурно-дозвільної діяльності
управління культури і туризму
Маріупольської міської ради, була
державним службовцем. 03.02.2011 р. позивач
ознайомлена з рішенням Маріупольської
міської ради від 28.91.2011 р. № 6/3-165 «Про
оптимізацію структури та загальної
чисельності апарату міської ради та
його виконавчих органів», який був
підставою для наказу № 7-к від 03.02.2011 р.
«Про попередження про наступне
звільнення працівників». За рішенням
Маріупольської міської ради
скорочувалась штатна чисельність
управління культури і туризму міської
ради на 2 штатні одиниці. Наказом № 7-к
попереджені усі 8 службовців
управління (за виключенням
прибиральниці) про наступне звільнення
з 04.04.2011 р., проте за іншою підставою -
зміни в організації виробництва та
праці. 09.02.2011 р. 09.02.2011 р. відповідачем
запропоновано позивачу інша робота,
яка не пов'язана з державною службою, -
викладач КУ «Музична школа № 5»,
директор КУ «Палац культури с.
Каменськ» (установи не існує). Після
відмови позивача від запропонованих
посад, які не пов'язані з державною
службою, відповідачем інші посади не
пропонувались. 04.04.2011 р. позивач
звільнена з займаної посади в зв'язку
зі зміною організації виробництва та
праці. Позивач вважає звільнення
незаконним, у зв'язку з чим просить
визнати незаконним та скасувати наказ
№ 24-к від 04.04.2011 р. про звільнення,
поновити її на посаді з 04.04.2011 р.,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 03.12.2013 р. судові
рішення, прийняті у справі, скасовано,
справа направлена на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
04.04.2014 р. позов задоволено, визнано
незаконним та скасовано наказ № 24-к від
04.04.2011 р. про звільнення ОСОБА_2 з посади
заступника начальника - начальника
відділу культурно-дозвільної
діяльності управління культури і
туризму Маріупольської міської ради на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, ОСОБА_2
поновлена на посаді заступника
начальника-начальника відділу
культурно-дозвільної діяльності
управління культури і туризму
Маріупольської міської ради, стягнуто
з управління культури і туризму
Маріупольської міської ради на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 04.04.2011 року по день
ухвалення постанови в сумі 121 344 (сто
двадцять одна тисяча триста сорок
чотири) гривні 83 копійки та у
відшкодування моральної шкоди 5000
гривень.

В апеляційній скарзі відповідач
управління культури і туризму
Маріупольської міської ради Донецької
області просить скасувати постанову,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову через порушення
норм матеріального та процесуального
права, які полягають у неврахуванні
судом, що у зв'язку із прийняттям
міською радою рішення «Про оптимізацію
структури та загальної чисельності
апарату міської ради та його
виконавчих органів», штатна
чисельність управління була зменшена
на 2 штатні посади. Усі працівники
управління були ознайомлені із наказом
та попереджені про звільнення на
підставі п.1 ст.40 КЗпП. Позивачу на
виконання вимог ст. 49-2 КЗпП
запропоновано дві посади в
підпорядкованих управлінню культури і
туризму закладах, від яких вона
відмовилась. В подальшому було
оголошено конкурс на заміщення
вакантних посад, про що було
повідомлено позивача та запропоновано
прийняти участь у конкурсі, однак та
відмовилась та з 04.04.2011 р. її було
звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП.
Також апелянт вказує на
безпідставність стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу, а не за один рік, як
це встановлено ст. 235 КЗпП. Крім того,
судом не враховано, що позивач
вважається звільненою з 05.04.2011 р., тому є
безпідставним стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
останній день роботи - 04.04.2011 р.

Особи, які беруть участь у справі, до
судового засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 з 01.06.2006 р. на
підставі наказу № 66-к від 30.05.2006 р.
прийнята на посаду начальника
культурно-дозвільного відділу,
заступника начальника управління
культури і туризму Маріупольської
міської ради (на умовах строкового
трудового договору), з 01.12.2006 р. на
підставі наказу № 179-к від 30.11.2006 р.
прийнята на посаду заступника
начальника - начальника відділу
культурно-дозвільної діяльності
управління культури і туризму.

Наказом № 24-к від 04.04.2011 р. ОСОБА_2
звільнено з 04.04.2011 р. із займаної посади
заступника начальника - начальника
відділу культурно-дозвільної
діяльності управління культури і
туризму у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці згідно
з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності, можуть бути розірвані
власником чи уповноваженим ним органом
у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації
(банкрутства) або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

При цьому при вирішенні спорів,
пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП, необхідно з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності чи штату працівників, чи
додержано власником чи уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу в тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі, чи попереджувався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

При реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за п.1
ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Рішенням Маріупольської міської ради
№ 6/3-165 від 28.01.2011 р. «Про оптимізацію
структури та загальної чисельності
апарату міської ради та його
виконавчих органів» (пункт 1.2.23) внесені
зміни у структури та штатну
чисельність виконавчих органів,
зокрема, скорочено в управлінні
культури і туризму 2 штатні посади
(відповідно до структури, затвердженої
даним рішенням). Згідно з додатком 10 до
вищезазначеного рішення міської ради
від 28.01.2011 р. структура та штатна
чисельність управління культури і
туризму Маріупольської міської ради
становила: начальник управління - 1
штатна посада, відділ
організаційно-методичної роботи та
охорони культурної спадщини: заступник
начальника управління-начальник
відділу - 1, головний спеціаліст - 1,
головний спеціаліст-юрисконсульт - 1;
сектор планово-економічної роботи:
головний спеціаліст-економіст - 1,
головний спеціаліст-бухгалтер - 1;
відділ культурно-дозвільної роботи та
мистецтв: начальник відділу - 1,
головний спеціаліст - 2; прибиральник
службових приміщень - 0,5; а всього 9,5.

Штатним розкладом управління культури
і туризму Маріупольської міської ради,
який діяв станом на 01.01.2011 р.,
передбачена така штатна структура
управління: начальник управління - 1,
планово-фінансовий відділ: заступник
начальника-начальник відділу - 1,
головний спеціаліст - 2; відділ
культурно-дозвільної діяльності:
заступник начальника - начальник
відділу - 1, головний спеціаліст - 5;
секретар керівника - 1, прибиральник
службових приміщень - 0,5; а всього - 11,5.

Рішенням Маріупольської міської ради
№ 6/6-359 від 29.03.2011 р. «Про затвердження
положень про виконавчі органи міської
ради» на виконання рішення міської
ради від 28.01.2011 р. № 6/3-165 «Про
оптимізацію структури та загальної
чисельності апарату міської ради та її
виконавчих органів» у зв'язку із зміною
структури виконавчих органів міської
ради, затверджено положення про
управління культури і туризму.

Аналізуючи завдання та функції, які
покладались на управління культури і
туризму Маріупольської міської ради,
суд першої інстанції встановив, що
фактично відбулось розмежування
повноважень раніше існуючого
управління як структури міської ради
та у складі управління культури і
туризму утворено новий відділ - відділ
організаційно-методичної роботи та
охорони культурної спадщини,
планово-фінансовий відділ став
сектором планово-економічної роботи, а
у назві відділі культурно-дозвільної
діяльності змінено слово «діяльності»
на «роботи». Фактично було скорочено
посаду секретаря керівника и посаду
начальника планово-фінансового
відділу. При цьому посада начальника
відділу культурно-дозвільної роботи та
мистецтв, аналогічна займаній
позивачем до звільнення, збережена.

Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Частиною третьої статті 49-2 КЗпП
України встановлено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Відтак, при вирішенні питання про те, чи
мав змогу роботодавець виконати вимоги
ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи
працівникові, який вивільняється у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, слід враховувати,
що за змістом цієї норми працівнику має
бути запропонована наявна робота за
відповідною професією чи
спеціальністю і лише при відсутності
такої роботи - інша наявна робота.

Наказом начальника управління
культури і туризму Маріупольської
міської ради від 03.02.2011 р. позивача
попереджено про наступне звільнення з
04.04.2011 р. у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
відповідно до рішення міської ради від
28.01.2011 р. «Про оптимізацію структури і
загальної чисельності апарату міської
ради і його виконавчих органів».

09.02.2011 р. ОСОБА_2 запропоновано посаду
директора комунального закладу «Палац
культури сел. Каменськ» та посаду
викладача комунального закладу
«Музична школа №5», від яких вона
відмовилась. Посади безпосередньо в
управлінні культури і туризму
Маріупольської міської ради, а також
інші посади позивачу в структурі ради
позивачу не пропонувались, а 04.04.2011 р.
позивачу запропоновано прийняти
участь у конкурсі на загальних
підставах на заміщення вакантних посад
у новоутвореному управлінні культури і
туризму Маріупольської міської ради,
від чого ОСОБА_2 відмовилась та в той же
день її було звільнено.

За змістом статті 20 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування» спеціальні підстави
припинення служби в органах місцевого
самоврядування встановлені цією
нормою, а Кодексом законів про працю
України - загальні.

В даному випадку спеціальні підстави
припинення служби в органах місцевого
самоврядування, встановлені ст. 20
вищенаведеного Закону, відсутні.

Статтею 10 Закону України «Про службу в
органах місцевого самоврядування»
регламентований порядок прийняття на
службу в органи місцевого
самоврядування. Частиною третьою ст. 10
цього Закону встановлено, що у разі
необхідності, за згодою сторін,
посадова особа місцевого
самоврядування може бути переведена на
рівнозначну чи нижчу посаду або посаду
радника чи консультанта без
конкурсного відбору. Аналогічні
положення закріплені у пункті 5
постанови Кабінету Міністрів України
від 15 лютого 2002 р. № 169 «Про
затвердження порядку проведення
конкурсу на заміщення вакантних посад
державних службовців», яка передбачає,
що переведення на рівнозначну або
нижчу посаду в одному державному
органі… може здійснюватись без
конкурсного відбору.

Таким чином, є правильним висновок суду
першої інстанції, що відповідачем не
виконані вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України,
оскільки пропонування посад у
підпорядкованих управлінню культури і
туризму міськради закладах не може
розцінюватись як пропозиція роботи на
тому ж підприємстві, установі чи
організації.

Доводи апелянта про те, що позивач
відмовилась від участі у конкурсі на
заміщення вакантних посад у
відповідача після зміни структури та
штатної чисельності, а іншого порядку
окрім конкурсного відбору чинним
законодавством не встановлено,
спростовуються приведеними вище
нормами законодавства, а також тією
обставиною, що начальник управління,
прибиральниця та деякі працівники
відповідача, які станом на 04.04.2011 р.
перебували у відпустці по догляду за
дитиною, були переведені на аналогічні
посади у реорганізоване управління без
участі у конкурсі.

Отже, висновок суду першої інстанції,
що під час звільнення ОСОБА_2
відповідачем не дотримані вимоги ч. 3
ст. 49-2 КЗпП України, наказ про
звільнення позивача з посади
заступника начальника - начальника
відділу культурно-дозвільної
діяльності управління культури і
туризму Маріупольської міської ради №
24-к від 04.04.2011 р. підлягає скасуванню, є
цілком обґрунтованим.

Що стосується позовних вимог про
поновлення на посаді, колегія суддів
зазначає наступне.

Позивач до звільнення обіймала посаду
заступника начальника - начальника
відділу культурно-дозвільної
діяльності управління культури і
туризму Маріупольської міської ради.

На даний час відповідно до рішення
Маріупольської міської ради «Про
внесення змін до структури управління
і туризму Маріупольської міської ради»
від 28.03.2014 р. № 6/38-4236 у штатному розкладі
відповідача наявна посада, аналогічна
займаній позивачем до звільнення.

Тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що ОСОБА_2 має бути
поновлена на попередній роботі,
оскільки її звільнення відбулось із
порушенням законодавства.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд апеляційної інстанції
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більше як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок № 100), відповідно до
абз. 2 п. 2 якого середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється,
виходячи з виплат за останні два місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана виплата, тобто передують дню
звільнення працівника.

Відповідно до п. 5 розділу 5 Порядку № 100
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середнього динна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених законодавством,
- календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Порядку № 100).

Таким чином, є правильним здійснений
судом першої інстанції розрахунок
середньоденного заробітку, згідно з
яким взятий до уваги розмір заробітної
плати ОСОБА_2 за два повних
відпрацьованих місяці (жовтень та
листопад 2010 р., в інші місяці позивач
перебувала у відпустці або на листку
тимчасової непрацездатності): у жовтні
2010 р. - 4707,14 грн., у листопаді 2010 р. - 4485,69
грн., а всього за два місяці - 9 192,83 грн.

З урахуванням загальної кількості
робочих днів за ці місяці - 43 (у жовтні
2010 р. - 21, у листопаді 2010 р., судом першої
інстанції правильно обчислений розмір
середньоденного заробітку позивача -
213,78 грн. (9192,83 грн. : 43 дні).

При визначенні строку, за який
необхідно стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу, суд
апеляційної інстанції виходить з
такого.

Розгляд справи за позовом ОСОБА_2
здійснювався майже три роки за
відсутності її вини, з яких справа
перебувала на розгляді в суді
касаційної інстанції з 26 вересня 2011 р.
(дата надходження справи) по січень 2014
р., при цьому в матеріалах
адміністративної справи містяться
докази того, що позивачем неодноразово
надсилались листи до суду касаційної
інстанції з проханням прискорити
касаційний розгляд справи за її
позовом, оскільки вона внаслідок
незаконного звільнення тривалий час не
має заробітку та коштів для існування,
визначений законом період виплати їй
державної допомоги по безробіттю
сплив, та у відповідача досі
залишається вакантною посада, яку вона
раніше обіймала, а внаслідок можливої
реорганізації її поновлення на роботі
може стати не можливим. Позивач
з'являлась в усі судові засідання, з її
вини відкладень розгляду справи не
відбувалось.

Відтак, є правильним висновок суду
першої інстанції, що в даному випадку
підлягає стягненню середній заробіток
за час вимушеного прогулу за весь час
вимушеного прогулу.

Разом з тим, є доречними доводи
апелянта стосовно того, що позивач
вважається звільненою з 05.04.2011 р., тому є
безпідставним стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
останній день роботи - 04.04.2011 р.

Дійсно, наказом № 24-к від 04.04.2011 р.
позивач звільнена з посади саме 04.04.2011
р., тобто 04.04.2011 р. є останнім днем
роботи, у зв'язку з чим середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 05.04.2011 р. по 04.04.2014 р. складає 157
555,86 грн. (213,78 грн. х 737 днів).

Із зазначеної суми підлягають
виключенню розмір отриманої позивачем
при звільненні вихідної допомоги в
розмірі 2842,58 грн., отримана у центрі
зайнятості державна допомога по
безробіттю в сумі 33 582,23 грн., тому
стягненню на користь позивача підлягає
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 121 131,05 грн.

Також колегія суддів вважає
обґрунтованим стягнення з відповідача
на користь позивача компенсації
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 5000 грн., оскільки внаслідок
незаконного звільнення позивачу
спричинені моральні страждання, які
вона відчувала протягом 3 років до
моменту відновлення судом її
порушеного права, позивач тривалий час
працювала у відповідача, мала подальші
плани, стабільний заробіток,
напередодні звільнення разом з іншими
працівниками звертала увагу
відповідача на незаконність такого
звільнення та просила захисту своїх
прав, і після звільнення була вимушена
додатково додавати зусиль для
організації свого життя, майже два роки
не мала джерел для існування в
очікуванні вирішення справи за її
позовом.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, але з помилковим
застосуванням норм матеріального
права в частині обчислення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу що
є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198,
201, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
культури і туризму Маріупольської
міської ради Донецької області на
постанову Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від
04.04.2014 р. в справі № 2а-1427/11/0541
задовольнити частково.

Постанову Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
04.04.2014 р. в справі № 2а-1427/11/0541 за позовом
ОСОБА_2 до управління культури і
туризму Маріупольської міської ради
Донецької області, треті особи -
начальник управління культури і
туризму Маріупольської міської ради
Донецької області, Маріупольська
міська рада Донецької області, про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
змінити.

В абзаці четвертому резолютивної
частини постанови слова та цифри «з
04.04.2011 року по день ухвалення постанови
в сумі 121 344 (сто двадцять одна тисяча
триста сорок чотири) гривні 83 копійки»
замінити словами та цифрами «з 05.04.2011 р.
по день ухвалення постанови в сумі 121 131
(сто двадцять одна тисяча сто тридцять
одна) грн. 05 коп».

В іншій частини постанову
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Шальєва В.А.

Судді:
Компанієць І.Д.

Бишов М.В.