Справа № К/9991/20608/12-С
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/20608/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова на
постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 01 березня 2011 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова про
визнання неправомірним дій,
зобов'язання провести перерахунок
пенсії і виплати недоплачену суму
пенсії,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова про
визнання неправомірним дій щодо
нарахування пенсії, зобов'язання
проведення перерахунку пенсії і
виплати недоплачених сум пенсії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.01.2010
їй призначено пенсію за віком
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Вказує, що при розрахунку
заробітної плати для обчислення пенсії
відповідачем було порушено вимоги
статті 40 вищевказаного Закону, а при
обчисленні її заробітної плати для
обчислення пенсії було враховано
період перебування на обліку в Центрі
зайнятості з 01.01.2008 по 31.11.2008 та з 01.09.2009
по 31.11.2009 і проставлена за ці місяці
нульова зарплата, що зменшило розмір
пенсії. Зазначає, що перебуваючи на
обліку в Центрі зайнятості вона не
працювала, а отже не отримувала
заробітну плату, з якої сплачуються
страхові внески, а отримувала допомогу
по безробіттю.

Постановою Залізничного районного
суду міста Львова від 01 березня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2012 року, позов задоволено
частково: визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова щодо
ненарахування і невиплати ОСОБА_2
пенсії відповідно до вимог статті 40
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Зобов'язано здійснити
нарахування і виплату ОСОБА_2 пенсії
відповідно до вимог статті 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», тобто
виключити періоди отримання допомоги
по безробіттю за періоди з січня 2008
року по листопад 2008 року та з вересня 2009
року по листопад 2009 року, що включені в
нульовому обрахуванні, при обчисленні
її заробітної плати (доходу) для
нарахування пенсії, за період з 24.01.2010
по 01.03.2011, з урахуванням фактично
отриманих нею сум пенсії. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова з
посиланням на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги та заперечень
на неї, правильність правової оцінки
обставин справи та застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що з 24.01.2010 позивачу
призначено пенсію за віком відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При обчисленні заробітної плати
(доходу) ОСОБА_2 для обчислення пенсії
було враховано період перебування на
обліку в Центрі зайнятості з 01.01.2008 по
31.11.2008 та з 01.09.2009 по 31.11.2009 і проставлена
за ці місяці нульова зарплата, що
зменшило розмір її пенсії.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що для обчислення заробітної
плати (доходу) застрахованої особи для
обчислення пенсії до розрахунку
приймається саме заробітна плата
(дохід) і враховується страховий стаж
за період, в який сплачувалась
заробітна плата (доход) з якої сплачено
страхові внески і за які розраховано
коефіцієнти заробітної плати (доходу).

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, не погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Виключно Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", який набрав чинності 1
січня 2004 року, визначаються, зокрема,
види пенсійних виплат, умови набуття та
порядок визначення їх розмірів.

Порядок визначення заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії в
солідарній системі законодавець
урегулював у статті 40 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Абзацом першим частини першої цієї
статті передбачено врахування для
обчислення пенсії не лише заробітної
плати, а й іншого доходу за будь-які 60
календарних місяців страхового стажу
підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від
перерв, та за весь період страхового
стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Тобто, при цьому законодавець
імперативно встановив, що для
обчислення пенсії має враховуватися
заробітна плата (дохід), отримана після
1 липня 2000 року протягом усього періоду
страхового стажу особи без будь-яких
виключень.

Єдиний виняток із цього правила
встановлювався в абзаці третьому
частини першої статті 40 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", який передбачав
допустимість за вибором особи, яка
звернулася за пенсією, виключення з
періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії, періоду до 60 календарних
місяців страхового стажу підряд за
умови, що зазначений період становить
не більше ніж 10 відсотків тривалості
страхового стажу, врахованого в
одинарному розмірі. При цьому
закріплена у наведеній нормі
можливість оптимізації заробітку не
пов'язана із наявністю у періоді, який
за вибором пенсіонера може бути
виключено, тих чи інших періодів
одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до абзацу першого частини
першої статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страховий стаж - період
(строк), протягом якого особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та за який
щомісяця сплачені страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок. У абзаці третьому
цієї частини статті 24 законодавець
установив норму про включення до
страхованого стажу періоду, протягом
якого особа, яка підлягала
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню на випадок
безробіття, отримувала допомогу по
безробіттю (крім одноразової її
виплати для організації безробітним
підприємницької діяльності).

Абзац п'ятий частини першої статті 40
цього Закону містить припис про
врахування для обчислення пенсії
заробітної плати (доходу) за період
страхового стажу починаючи з 1 липня 2000
року за даними, що містяться в системі
персоніфікованого обліку.

Згідно з частиною 2 статті 40 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у
середньому на одну застраховану особу
в цілому в Україні, з якої сплачено
страхові внески, за три календарні
роки, що передують року звернення за
призначенням пенсії. Порядок
визначення показників зазначеної
заробітної плати затверджується
Пенсійним фондом України за
погодженням з центральними органами
виконавчої влади у галузі статистики,
економіки, соціальної політики і
фінансів.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати
(доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 +
... + Кзn);

К - кількість місяців страхового стажу,
за які розраховано коефіцієнти
заробітної плати (доходу)
застрахованої особи.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу)
застрахованої особи за кожний місяць
страхового стажу, який враховується
при обчисленні пенсії, визначається за
формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати
(доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу)
застрахованої особи, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
цього Закону враховується для
обчислення пенсії за місяць, за який
розраховується коефіцієнт заробітної
плати (доходу).

Таким чином, зважаючи на порядок
визначення заробітної плати
відповідно до вищенаведених формул,
для обрахунку пенсії вихідним
показником є коефіцієнт заробітної
плати.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 41
зазначеного Закону до заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії
враховуються: суми виплат (доходу),
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно із цим Законом були
фактично обчислені та сплачені
страхові внески до ПФУ в межах
встановленої законодавством
максимальної їх величини, з якої
сплачуються страхові внески; суми
виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а за періоди до
запровадження обмеження максимального
розміру заробітної плати (доходу), з
якої сплачувалися зазначені внески
(збір), - у межах сум, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
включалися до заробітної плати, з якої
обчислювалася пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і не перевищують 5,6
розміру середньої заробітної плати в
Україні на день отримання зазначених
сум.

Отже, чинне на час виникнення спірних
правовідносин законодавство, а саме
положення статей 24, 40, 41 Закону №
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
передбачало, з одного боку, включення
до страхового стажу періоду, протягом
якого особа отримувала допомогу по
безробіттю, а з другого - допускало
врахування для обчислення пенсій
заробітної плати (доходу) починаючи з 1
липня 2000 року лише за даними з системи
персоніфікованого обліку, з яких були
фактично обчислені та сплачені
страхові внески до ПФУ (після 1 січня 2004
року) і внески на державне соціальне
страхування або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування (до
набрання чинності Законом № 1058-IV).

Аналіз наведених норм Закону в їх
системному взаємозв'язку дає колегії
суддів підстави для висновку, що
допомога по безробіттю, яка за своєю
суттю становить дохід, за змістом
абзаців першого, п'ятого частини першої
статті 40, пунктів 1, 2 статті 41 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
підлягає врахуванню при обчисленні
пенсій, та оскільки така допомога за
Законом України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» не становить об'єкт
обкладання збором на обов'язкове
державне пенсійне страхування, то при
визначенні заробітку (доходу) для
обчислення пенсії за періоди
перебування особи на обліку в центрі
зайнятості застосовується нульовий
дохід.

Таким чином, оскільки з доходу, який
виплачується, як допомога у зв'язку з
безробіттям не сплачувались страхові
внески, а страховий стаж на цей період
зарахований, колегія суддів приходить
до висновку щодо правомірності дій
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова щодо
врахування періодів перебування
позивача на обліку в Центрі зайнятості
з 01.01.2008 по 31.11.2008 та з 01.09.2009 по 31.11.2009 і
проставлення за ці місяці нульової
заробітної плати при визначення
заробітної плати для обчисленні
пенсії.

Аналогічні правові позиції вже були
висловлені Верховним Судом України у
постанові від 08 жовтня 2013 року у справі
позовом ОСОБА_3 до управління
Пенсійного фонду України в
Первомайському районі Харківської
області.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про помилковість висновків
судів попередніх інстанцій щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до частини першої статті 229
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 229, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова
задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 01 березня 2011 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі міста Львова про
визнання неправомірним дій,
зобов'язання провести перерахунок
пенсії і виплати недоплачену суму
пенсії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
не може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: