Справа № 2-а-204/09/1815
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2009-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2009 р.Справа № 2-а-204/09/1815Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григоров А.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Ромни Сумської області на
постанову Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 29.01.2009р. по
справі № 2-а-204/09/1815

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ромни Сумської області

про стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги 'Дітям
війни' та поновлення пропущеного
строку для звернення до суду,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 29 січня 2009 року позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромни Сумської області про визнання
дій неправомірними та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дитині війни
задоволено частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромни Сумської області щодо не
нарахування та не виплати щомісячної
державної соціальної допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Ромни Сумської
областіздійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням ї на 30 %
мінімальної пенсаії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року включно в та з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року включно.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

На зазначену постанову суду
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій останнє просить скасувати
постанову Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 29 січня 2009
року року, прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме: ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік», ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни, що
підтверджується копією посвідчення
(а.с. 5) та відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивача з
підвищенням її на 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування»та провести відповідні
виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та за 2008 рік з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року з
урахуванням проведених виплат, суд
першої інстанції виходив з того, що
Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року за №6-рп2007 визнано
неконституційним положення п. 12 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік»щодо зупинення на 2007 рік дію
ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни" та рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року за № 10-рп/2008, яким визнано
неконституційним положення п. 41
розділу 2 Закону України «Про Державний
бюджет на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що з моменту ухвалення
рішення Конституційним судом
України відповідач повинен був діяти
у відповідності з чинною нормою ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»та здійснювати позивачеві
доплату до пенсії у розмірі
встановленому зазначеної нормою
Закону. При цьому, суд зазначив, що при
розмірі мінімальної пенсії за віком,
яка підлягає застосуванню при
розрахунку 30% доплати до пенсії дітям
війни, відповідач повинен виходити з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст.
111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік»(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього
Закону.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту З розділу 3
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року повинен
був нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", яка
набула чинності з зазначеної дати,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12
статті 71 Закону України „Про державний
бюджет України", ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
дія Законів про бюджет на 2007 та 2008 роки
закінчується 31.12.2007 року та 31.12.2008 року
відповідно.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», колегія суддів,
вважає необгрунтованим.

Відповідно до статті 64 Конституції
України конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов,
застосувавши до спірних правовідносин
норми Конституції України та положення
ст.8 КАС України.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про необґрунтоване
застосування до спірних правовідносин
ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", колегія суддів вважає
безпідставними.

Судом обґрунтовано було встановлено,
що позивач, відповідно до ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" має право на отримання доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов'язань, які
встановлені ст.46 Конституції України
та зазначеною нормою Закону.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо на не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення „Про
Пенсійний фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни"
покладено на Управління Пенсійного
фонду України в м. Ромни Сумської
області, за місцем проживання позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правомірно поновив позивачу
строк на звернення до суду, враховуючи
його похилий вік та необізнаність у
змінах до діючого законодавства.

В апеляційному порядку позивачем
рішення суду першої інстанції
оскаржено не було. Згідно з положеннями
ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної
інстанції переглядає судове рішення в
межах апеляційної скарги.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Ромни
Сумської області залишити без
задоволення.

Постанову Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 29.01.2009р. по
справі № 2-а-204/09/1815 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.Судді
Подобайло З.Г. Григоров А.М.