Справа № 820/2813/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 р. Справа № 820/2813/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Лозівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014р.
по справі № 820/2813/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Лозівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лозівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просив суд скасувати
податкові повідомлення - рішення №
від 14.11.2013 року, № від 14.11.2013
року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 року
адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 - задоволено в
повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення -
рішення № від 14.11.2013 року, №
від 14.11.2013 року.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст. 126, п. 203.2 ст. 203, п.
57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та обставини
викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 04.11.2013 року фахівцем
Лозівської ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Харківській області
проведено камеральну перевірку
своєчасності сплати податку на додану
вартість ФОП ОСОБА_1.

За результатами проведеної перевірки
складено Акт № 383/20-28-17-01-31/276904759 від
04.11.2013 року, згідно висновків якого
встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 п. п.
200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, внаслідок несвоєчасної сплати
податку на додану вартість з квітня 2012
року по вересень 2013 року. (а.с. 26)

На підставі висновків зазначеного акту
перевірки, податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 14.11.2013 року, яким позивача
зобов'язано сплатити штраф у розмірі
7069,70 грн. (а.с. 39) та податкове
повідомлення-рішення № від 14.11.2013
року, яким позивача зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 950,04 грн. (а.с.40).

Не погодившись з прийнятими
відповідачем податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
звернувся з позовом до суду про їх
скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що Лозівською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Харківській області не
підтверджено належність застосування
ст. 126 Податкового кодексу України,
оскільки не надано жодних доказів в
обґрунтування того, на підставі яких
даних податковою було складено
розрахунок фінансових санкцій по
податку на додану вартість, а також не
підтверджено саме на підставі чого
податковим органом встановлено
граничні строки сплати самостійно
визначених грошових зобов'язань.

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Колегією суддів встановлено, що
фактичною підставою для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
податкового органу щодо несвоєчасної
сплати ФОП ОСОБА_1 самостійно
задекларованих податкових зобов'язань
з податку на додану вартість за період
з серпня 2012 року по травень 2013 року та
несвоєчасної сплати узгодженої суми
грошового зобов'язання, визначеної в
податковому повідомленні-рішенні №
від 12.04.2012 року та № 000591702 від
14.08.2013 року.

Відповідно до п/п. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України, платники
податків зобов'язані сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

В контексті наведеного пунктом 36.1. ст. 36
Податкового кодексу України, також
визначено, що податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.

Податковий обов'язок є безумовним і
першочерговим стосовно інших
неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом (п. 36.3. ПК України).

Податковий обов'язок виникає у
платника податку з моменту настання
обставин, з якими цей Кодекс та закони з
питань митної справи пов'язує сплату
ним податку (п. 37.2. ПК України).

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46
Податкового кодексу податкова
декларація, розрахунок - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового
кодексу передбачено, що податкова
декларація подається за звітний період
в установлені цим Кодексом строки
органу державної податкової служби, в
якому перебуває на обліку платник
податків.

Пунктом 203.1 статті 203 Податкового
кодексу передбачено, що податкова
декларація подається за базовий
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Слід зазначити, що в силу п. 56.11 статті 56
Податкового кодексу України не
підлягає оскарженню самостійно
визначене платником податків грошове
зобов'язання, отже вважається
узгодженим.

При цьому, згідно з п/п. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, під
грошовим зобов'язанням платника
податків розуміється сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання.

Згідно з п. 31.1. ст. 31 Податкового кодексу
України, строком сплати податку та
збору визнається період, що
розпочинається з моменту виникнення
податкового обов'язку платника податку
із сплати конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.

У відповідності до частини 1 пункту 57.1
статті 57 Податкового кодексу платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Таке ж положення міститься в пункті 203.2
статті 203 Податкового кодексу, згідно
якого платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

Відповідно до п. 111.2 ст. 111, п. 113.3 ст. 113, п.
116.1 ст. 116 вказаного Кодексу за
порушення законів з питань
оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, встановлюється
фінансова відповідальність, яка
застосовується у вигляді штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) та/або
пені.

У разі застосування контролюючими
органами до платника податків штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) за
порушення законів з питань
оподаткування та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
такому платнику податків надсилаються
(вручаються) податкові повідомлення -
рішення.

Статтею 126 Податкового кодексу України
встановлено, що у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання протягом
строків, визначених цим Кодексом, такий
платник податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Колегія суддів зазначає, що умовою
застосування штрафної санкції у
відповідності до приведених норм
Закону є факт несвоєчасно сплаченого
узгодженого податкового зобов'язання.

Згідно пункту 3.1 Розділу 3 Інструкції
про порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету, контролю за
справлянням яких здійснюється
органами державної податкової служби
України, затвердженої Наказом ДПА
України від 18.07.2005р. № 276, (чинної на час
виникнення спірних правовідносин)
(далі - Інструкція №276), з метою обліку
нарахованих і сплачених сум платежів
до бюджету органами державної
податкової служби на кожний поточний
рік відкриваються особові рахунки за
кожним платником та кожним видом
платежу, які повинні сплачуватися
такими платниками.

За приписами п. 3.6 Розділу 3 Інструкції
№ 276 зворотний бік картки відображає
стан розрахунків платників з бюджетом
(суми нарахованого та сплаченого
платежу, пені, штрафних (фінансових)
санкцій, плати за кредит щодо
розстрочених (відстрочених) податкових
зобов'язань, суми податкового боргу,
надміру та/або помилково сплачені, та
суми, заявлені до відшкодування, й
інше).

Відповідно до п. 4.1 Розділу 4 Інструкції
№ 276 нарахуванню в особових рахунках
платників підлягають, зокрема,
податкові зобов'язання, штрафні
санкції та пеня, самостійно визначені
платником; податкові зобов'язання,
штрафні санкції та пеня, нараховані
органом державної податкової служби та
узгоджені платником відповідно до
чинного законодавства.

Податкові зобов'язання, штрафні
санкції, пеня, самостійно визначені
платником у податковій звітності,
уносяться до електронної бази даних
підрозділами обробки та ведення
податкових документів і формуються в
електронні та паперові реєстри.
Нарахування податкових зобов'язань та
штрафних санкцій, що самостійно
визначені та узгоджені платником,
обліковується у розділі "Нараховано
платежів - зменшено платежів" за
відповідними кодами операцій (п. 4.2.1
Розділу 4 Інструкції № 276).

За приписами п. 4.3 Розділу 4 Інструкції
№ 276 нарахування платежів до бюджету в
особових рахунках платників податків
здійснюються відповідно до порядків
адміністрування відповідних податків,
розроблені на підставі чинного
законодавства. Нарахування узгоджених
податкових зобов'язань у картках
особових рахунків платників
здійснюється датою граничного терміну
сплати зазначених зобов'язань. При
поданні уточнюючого розрахунку, що
збільшує або зменшує податкові
зобов'язання минулих податкових
періодів платника, нарахування в
особовому рахунку платника
проводиться датою його подання.

Колегією суддів встановлено, що 20.09.2012
року ФОП ОСОБА_1 до Лозівської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Харківській області подано податкову
декларацію за серпень 2012 року на суму
ПДВ у розмірі 1066 грн. Граничний термін
сплати грошового зобов'язання за
вказаною декларацією 30.09.2012 року.

На підставі платіжного доручення № 22
від 28.09.2012 року позивачем сплачено
грошове зобов'язання по декларації від
20.09.2012 року № лише на суму 1063 грн.
51 коп., у зв'язку з чим, 30.09.2012 року
податковим органом збільшено недоїмку
позивачу по декларації за серпень 2012
року на суму 2,49 грн. Вказану
заборгованість позивачем погашено
26.10.2012 року згідно платіжного доручення
№ 36.

Крім того, позивачем до Лозівської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Харківській області подано наступні
податкові декларації в яких самостійно
задекларовано грошові зобов'язання з
ПДВ:

- за серпень 2012 року на суму ПДВ у
розмірі 1066 грн., граничний термін
сплати грошового зобов'язання 30.09.2012
року;

- за вересень 2012 року на суму ПДВ у
розмірі 887 грн., граничний термін сплати
грошового зобов'язання 30.10.2012 року;

- за жовтень 2012 року на суму ПДВ у
розмірі 587 грн. граничний термін сплати
грошового зобов'язання 30.11.2012 року;

- за листопад 2012 року на суму ПДВ у
розмірі 800 грн. граничний термін сплати
грошового зобов'язання 30.12.2012 року;

- за грудень 2012 року на суму ПДВ у
розмірі 1014 грн. граничний термін сплати
грошового зобов'язання 31.01.2013 року;

- за січень 2013 року на суму ПДВ у розмірі
1010 грн. граничний термін сплати
грошового зобов'язання 02.03.2013 року;

- за лютий 2013 року на суму ПДВ у розмірі
915 грн., граничний термін сплати
грошового зобов'язання 30.03.2013 року;

- за березень 2013 року на суму ПДВ у
розмірі 1076 грн., граничний термін
сплати грошового зобов'язання 30.04.2013
року;

- за квітень 2013 року на суму ПДВ у
розмірі 1075 грн., граничний термін
сплати грошового зобов'язання 30.05.2013
року;

- за травень 2013 року на суму ПДВ у
розмірі 1099 грн., граничний термін
сплати грошового зобов'язання 30.06.2013
року.

Під час судового розгляду справи та з
облікової картки платника - позивача у
справі, встановлено, що у передбачений
ч.1 п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу
строк ФО-П ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за вищезазначеними
податковими деклараціями не сплатив, а
тому самостійно визначені та узгоджені
податкові зобов'язання набули статусу
податкового боргу.

В силу п/п. 14.1.152. ПК України під
погашенням податкового боргу
розуміється зменшення абсолютного
значення суми такого боргу,
підтверджене відповідним документом.

Відповідно до п.50.1. ст.50 Податкового
кодексу України, у разі якщо у
майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно (у тому
числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 10.09.2013 року ФОП ОСОБА_1
було подано до Лозівської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Харківській області уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
ПДВ № у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2013 року, в якому визначено
від'ємне значення в сумі 32542 грн., яка
була врахована податковим органом у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередній
(звітний) податковий період.

Пунктом 87.9 ст. 87 Податкового кодексу
України встановлено, що у разі
наявності у платника податків
податкового боргу органи державної
податкової служби зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків. Спрямування коштів платником
податків на погашення грошового
зобов'язання перед погашенням
податкового боргу забороняється, крім
випадків спрямування цих коштів на
виплату заробітної плати та єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Спрямування коштів платником податків
на погашення грошового зобов'язання
перед погашенням податкового боргу
забороняється, крім випадків
спрямування цих коштів на виплату
заробітної плати та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

В контексті наведеного слід зазначити,
що згідно з п/п. 14.1.175. ПК України
податковий борг, це сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Таким чином, незалежно від визначеного
платником податку призначення платежу,
у разі наявності податкового боргу,
сума такого платежу у розмірі
податкового боргу зараховується на
погашення цього податкового боргу в
порядку черговості його виникнення.

Отже, податковий борг, який виник
внаслідок несвоєчасної сплати
грошового зобов'язання визначеного у
податкових деклараціях за період
вересень-грудень 2012 р. та
січень-травень 2013 р., з урахуванням
положень п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу
України, вважається погашеним 10.09.2013
року, згідно уточнюючого розрахунку за
червень 2013 року, оскільки саме на цю
дату відбулось зменшення абсолютного
значення суми податкового боргу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що податковим органом
обґрунтовано застосовано та вірно
розраховано штрафні санкції,
передбачені пунктом 126.1. ст. 126
Податкового кодексу України, за
несвоєчасно сплачене самостійно
визначене позивачем податкове
зобов'язання, а саме:

- по декларації за серпень 2012 року на
суму ПДВ у розмірі 2,49 грн., граничний
термін сплати грошового зобов'язання
30.09.2012 року; дата погашення - 26.10.2012 року
згідно платіжного доручення № 36,
кількість днів затримки - 26; сума штрафу
0,25 грн. (10%);

- по декларації за вересень 2012 року на
суму ПДВ у розмірі 887 грн., граничний
термін сплати грошового зобов'язання
30.10.2012 року; дата погашення - 10.09.2013 року
згідно уточнюючого розрахунку за
червень 2013 року; кількість днів
затримки сплати грошового зобов'язання
становить 315, сума штрафу 117,40 грн. (20%);

- по декларації за жовтень 2012 року на
суму ПДВ у розмірі 587 грн. граничний
термін сплати грошового зобов'язання
30.11.2012 року; дата погашення - 10.09.2013 року,
кількість днів затримки - 282, сума
штрафу 117 грн. (20%);

- по декларації за листопад 2012 р. на суму
ПДВ у розмірі 800 грн., граничний термін
сплати 30.12.2012 р., дата погашення - 10.09.2013
р., кількість днів затримки 252, сума
штрафу 160,00 грн. (20%);

- по декларації за грудень 2012 р. на суму
ПДВ у розмірі 1014 грн., граничний термін
сплати 31.01.2013 р., дата погашення 10.09.2013 р.
згідно уточнюючого розрахунку за
червень 2013 р., кількість днів затримки
223, сума штрафу 202,80 грн.(20%);

- по декларації за січень 2013 р. на суму
ПДВ у розмірі 1010 грн., граничний термін
сплати 02.03.2013 р., дата погашення 10.09.2013 р.,
кількість днів затримки 191, сума штрафу
202 грн. (20%);

- по декларації за лютий 2013 р. на суму
ПДВ у розмірі 915 грн., граничний термін
сплати 30.03.2013 р., дата погашення 10.09.2013 р.,
кількість днів затримки 163, сума штрафу
183 грн. (20%);

- по декларації за березень 2013 р. з сумою
нарахувань ПДВ до сплати в сумі 1076 грн.,
граничний термін сплати 30.04.2013 р., дата
погашення 10.09.2013 р., кількість днів
затримки 131, сума штрафу 215,20 грн.(20%);

- по декларації за квітень 2013 р. на суму
ПДВ у розмірі 1075 грн., граничний термін
сплати 30.05.2013 р., дата погашення 10.09.2013 р.
згідно уточнюючого розрахунку за
червень 2013 р., кількість днів затримки
103, сума штрафу 215 грн.(20%);

- по декларації за травень 2013 р. на суму
ПДВ у розмірі 1099 грн., граничний термін
сплати 30.06.2013 р., дата погашення 10.09.2013 р.,
кількість днів затримки 72, сума штрафу
219,80 грн.(20%);

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що Податковий
кодекс України не містить норм щодо
звільнення від відповідальності за
наведених вище обставин, тобто норм
щодо звільнення від відповідальності
за несвоєчасну сплату узгоджених
податкових зобов'язань (податкового
боргу) у разі подання уточнюючого
розрахунку після закінчення
граничного строку подання розрахунків
та спливу граничного строку сплати
узгоджених податкових зобов'язань.

Щодо сплати донарахованих грошових
зобов'язань по податковим
повідомленням-рішенням № від
12.04.2012 року та № від 14.08.2013 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 57.3 ст. 57 Податкового кодексу
України встановлено, що у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом цього строку
такий платник податків розпочинає
процедуру адміністративного
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі коли платник податків вважає, що
контролюючий орган неправильно
визначив суму грошового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству або виходить
за межі повноважень контролюючого
органу, встановлених Кодексом або
іншими законами України, він має право
звернутися до контролюючого органу
вищого рівня із скаргою про перегляд
цього рішення (п. 56.2 ст. 56 Кодексу).

Відповідно до ст. 56.15 ст. 56 Кодексу
скарга, подана із дотриманням строку,
зупиняє виконання платником податків
грошових зобов'язань (10 днів з дня
отримання податкового
повідомлення-рішення), визначених у
податковому повідомленні-рішенні
(рішенні), на строк від дня подання
такої скарги до контролюючого органу
до дня закінчення процедури
адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові
вимоги з податку, що оскаржується, не
надсилаються, а сума грошового
зобов'язання, що оскаржується,
вважається неузгодженою.

У разі коли до подання позовної заяви
проводилася процедура
адміністративного оскарження, платник
податків має право оскаржити у суді
податкове повідомлення-рішення або
інше рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання
протягом місяця, що настає за днем
закінчення процедури
адміністративного оскарження,
відповідно до п. 56.17 цієї статті (п. 56.19
ст. 56 Кодексу).

При зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу
податкове зобов'язання вважається
неузгодженим до дня набрання судовим
рішенням законної сили.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового
кодексу України з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу, платник податків має право
оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу про нарахування
грошового зобов'язання у будь-який
момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

З системного аналізу вищенаведених
норм податкового законодавства
вбачається, що у випадку визначення
податкового зобов'язання платника
податків податковим органом, такий
платник податків повинен сплати
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів після
отримання податкового
повідомлення-рішення, а у випадку
оскарження рішення контролюючого
органу в адміністративному або в
судовому порядку - протягом 10 днів
після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження.

До закінчення процедури
адміністративного та/або судового
оскарження сума податкового
зобов'язання, нарахованого
контролюючим органом, вважається
неузгодженою, а відтак - не набуває
статусу податкового боргу, що не дає
підстав податковому органу вживати
заходів по примусовому стягненню
активів платника податків в рахунок
погашення податкового боргу.

Матеріали справи свідчать, що 12.04.2012
року Лозівською ОДПІ у Харківській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
визначено ФОП ОСОБА_1 податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму у розмірі
32564,00 грн., з яких за основним платежем -
27883,00 грн. та за штрафними санкціями 4681,00
грн.

Не погодившись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся з позовом до Харківського
окружного адміністративного суду про
його скасування.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.2012 року
по справі № 2а-5633/12/2070 у задоволенні
позову ФО-П ОСОБА_1 до Лозівської ОДПІ у
Харківській області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлені-рішень -
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2012 року
по справі № 2а-5633/12/2070 апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
залишено без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.2012 року -
залишено без змін.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3
та 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Отже, постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 03.07.2012 року
набрала законної сили 11.09.2012 року на
підставі ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду, а
тому саме з цієї дати сума
донарахованих позивачу грошових
зобов'язань податковим
повідомленням-рішенням № від
12.04.2012 року вважається узгодженою.

Таким чином, граничний термін сплати
донарахованого грошового зобов'язання
згідно податкового
повідомлення-рішення № від 12.04.2012
року - 21.09.2012 року.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК
України, сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання, є податковим
боргом платника податків.

Як встановлено під час розгляду даної
справи та підтверджується обліковою
карткою позивача, у встановлений п. 57.3
ст. 57 Податкового кодексу України строк
суму грошового зобов'язання по
основному платежу у розмірі 27 883 грн.
визначену податковим
повідомленням-рішенням № від
12.04.2012 року ФОП ОСОБА_1 не сплатив., у
зв'язку з чим вказане грошове
зобов'язання в силу п. 31.1. та п/п. 14.1.175 ПК
України набуло статусу податкового
боргу позивача

В подальшому, як вбачається з платіжних
доручень від 25.07.2013 р., № 138005, від 26.06.2013
року № 62, від 24.05.2013 року № 56, від 30.04.2013
року № 50, від 27.03.2013 року № 35, від 26.02.2013
року № 28, від 31.01.2013 року № 11, від 25.12.2012
року № 59, від 29.11.2012 року № 51, від 26.10.2012
року № 36, податковий борг був частково
сплачений/погашений з урахуванням
положень п. 87.9. Податкового кодексу
України, а також, шляхом подання 10.09.2013
року уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з ПДВ № у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за червень 2013 року,
був зменшений як зазначено вище, тобто
саме на вказані дати відбулось
зменшення абсолютного значення суми
податкового боргу, у зв'язку з чим,
податковим органом правомірно
застосовано до позивача штрафні
(фінансові) санкції передбачені ст. 126
Податкового кодексу України наступним
чином:

- погашення податкового боргу 10.09.2013 р. в
сумі 14958,60 грн. згідно уточнюючого
розрахунку за червень 2013 р., кількість
днів затримки 338, сума штрафу 2991,72
грн.(20%);

- сплата податкового боргу 25.07.2013 р. в
сумі 4090,90 грн. (п/д № 138005), кількість днів
затримки 291, сума штрафу 818,18 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 26.06.2013 р. в
сумі 1100 грн. (п/д № 62), кількість днів
затримки 262, сума штрафу 220 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 24.05.2013 р. в
сумі 1200 грн. (п/д № 56), кількість днів
затримки 229, сума штрафу 240 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 30.04.2013 р. в
сумі 1200 грн. (п/д № 50), кількість днів
затримки 205. сума штрафу 240 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 27.03.2013 р. в
сумі 915 грн. (п/д № 35), кількість днів
затримки 171, сума штрафу 183 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 26.02.2013 р. в
сумі 1015 грн. (п/д № 28), кількість днів
затримки 142. сума штрафу 203 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 30.01.2013 р. в
сумі 1016 грн. (п/д № 11), кількість днів
затримки 115. сума штрафу 203,20 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 25.12.2012 р. в
сумі 800 грн. (п/д № 59), кількість днів
затримки 81, сума штрафу 160 грн.(20%);

- сплата податкового боргу 29.11.2012 р. в
сумі 590 грн. (п д № 51), кількість днів
затримки 55, сума штрафу 118 грн. (20%);

- сплата податкового боргу 26.10.2012 р. в
сумі 997,50 грн. (п/д № 36), кількість днів
затримки 21, сума штрафу 99,75 грн.(10%).

Крім того, судом встановлено, що 14.08.2013
року Лозівською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено ФОП ОСОБА_1 суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 29682,00 грн., в
тому числі за основним платежем 19 788,00
грн., штрафними (фінансовими) санкціями
9 894,00 грн.

Копію зазначеного податкового
повідомлення-рішення ФО-П ОСОБА_1
отримано 22.08.2013 року.

Доказів оскарження зазначеного
податкового повідомлення-рішення в
порядку адміністративного оскарження
до вищестоящого контролюючого органу
матеріали справи не містять та
колегією суддів, під час розгляду
справи, не встановлено, а тому сума
грошового зобов'язання за податковим
повідомленням-рішенням від 14.08.2013 року
№ в силу приписів п. 57.3 ст. 57
Податкового кодексу України
вважається узгодженою та підлягала
сплаті позивачем протягом 10
календарних днів з наступного дня
після отримання податкового
повідомлення-рішення.

Отже, граничним терміном сплати
зазначеного грошового зобов'язання є
05.09.2013 року.

Як вбачається з облікової картки
позивача, у визначений законодавством
строк суму грошового зобов'язання
визначену податковим
повідомленням-рішенням від 14.08.2013 року
№ ФОП ОСОБА_1 не сплатив., у
зв'язку з чим вказане грошове
зобов'язання в силу п. 31.1. та п/п. 14.1.175 ПК
України набуло статусу податкового
боргу позивача.

Зазначений податковий борг, у
відповідності до положень п. 87.9.
Податкового кодексу України, зменшено
податковим органом на суму 8 500 грн. на
підставі уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з ПДВ від 10.09.2013
року № .

Таким чином, 10.09.2013 року відбулось
погашення податкового боргу позивача
на суму 8 500 грн. внаслідок зменшення
відповідачем абсолютного значення
суми податкового боргу на підставі
уточнюючого розрахунку.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що податковим
органом правомірно застосовано до
позивача штрафні (фінансові) санкції
передбачені ст. 126 Податкового кодексу
України у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу, а
саме: 850,00 грн.

Слід зазначити, що в подальшому позивач
скористався своїм правом на оскарження
податкового повідомлення-рішення від
14.08.2013 року № в судовому порядку
(справа № 820/13482/13-а, № 820/6439/14, 820/6942/14),
однак, таке право реалізовано
позивачем в грудні 2013 року, тобто вже
після узгодження суми грошового
зобов'язання за вказаним податковим
повідомленням-рішенням та прийняття
податковим органом оскаржуваних у цій
справі податкових повідомлень-рішень
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 14.11.2013 року, а тому
зазначені обставини не впливають на
спірні правовідносини у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що відповідач,
приймаючи податкові
повідомлення-рішення № від 14.11.2013
року, № від 14.11.2013 року, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому позовні вимоги
про скасування таких рішень є не
обґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 КАС
України покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
заперечуючи проти позову, відповідно
до приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, надав
беззаперечні докази на підтвердження
правомірності прийнятих ним рішень, що
є предметом оскарження позивачем, що
кореспондується з приписами ч. 2 ст. 19
Конституції України.

Висновки суду першої інстанції про те,
що Лозівською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області не підтверджено
належність застосування ст. 126
Податкового кодексу України, оскільки
не надано жодних доказів в
обґрунтування того, на підставі яких
даних податковою було складено
розрахунок фінансових санкцій по
податку на додану вартість, а також не
підтверджено саме на підставі чого
податковим органом встановлено
граничні строки сплати самостійно
визначених грошових зобов'язань,
колегія суддів не вважає обґрунтованою
та достатньою підставою для скасування
оскаржуваних позивачем податкових
повідомлень-рішень, враховуючи
наявність у матеріалах справи
розрахунку фінансових санкцій,
декларацій платника податків -
позивача у справі, облікової картки
позивача тощо.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Зважаючи на зміст наведеної норми
процесуального права та враховуючи, що
вимоги заявленого позову полягають у
скасуванні податкових
повідомлень-рішень, предметом
доказування у даній справі мають бути
саме обставини, які свідчать про
обґрунтованість чи безпідставність
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень та наявність чи
відсутність порушень позивачем
законодавчих приписів.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції, при прийнятті рішення у
справі, не враховано принцип
офіційного з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якої суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Задля вжиття належних заходів із метою
встановлення обставин у справі суд
повинен витребувати у податкового
органу або платника податків ті докази,
які не надані учасниками справи, але
які, на думку суду, можуть підтвердити
або спростувати доводи податкового
органу щодо наявності порушень з боку
платника податків. Відповідні дії
можуть бути вчинені судом на підставі
пункту 1 частини другої статті 110,
статті 114 Кодексу адміністративного
судочинства України.

У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів.

Таких заходів судом першої інстанції,
під час розгляду справи, вжито не було,
що призвело до неправильного вирішення
справи та скасування податкових
повідомлень-рішень, які повністю
відповідають критеріям, визначеним ч. 3
ст. 2 КАС України.

У відповідності до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинне бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
13.05.2014 року по справі № 820/3247/14 не
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки прийнята судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. п. 1, 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Лозівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014р. по
справі № 820/2813/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Лозівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.