Справа № 22-а-8235/09
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2009-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2009 р. Справа № 22-а-8235/09Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Водолажської Н.С.

при секретарі судового засідання -
Баглаєнко Я. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міністерства фінансів України на
постанову Пирятинського районного
суду Полтавської області від 18.12.2008р.
по справі № 2-а-186/08/1624

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації, Головного управління
Державного казначейства в Полтавській
області, Міністерства фінансів
України, Міністерства праці та
соціальна політика України, Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації

про стягнення недоплаченої щорічної
грошової допомоги учаснику бойових дій

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
поважною причину пропуску терміну
звернення в суд, стягнути та
зобов'язати з відповідачів - Головного
управління праці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації в
особі Управління праці та соціального
захисту населення Пирятинської
районної державної адміністрації та
Головного управління Державного
казначейства в Полтавській області в
особі Управління державного
казначейства в Пирятинському районі
виплатити на його користь недоплачену
грошову допомогу в сумі 10909,60 грн.

Позивач в суді першої інстанції
зменшив позовні вимоги і просить
стягнути з відповідачів і зобов'язати
їх виплатити йому недоплачену щорічну
разову грошову допомогу учаснику
бойових дій за 2007 рік в розмірі 1770.30 грн.

Постановою Пирятинського районного
суду Полтавської області від 18.12.2008р.
по справі № 2-а-186/08 позов ОСОБА_1
задоволено, зобов"язано Міністерство
фінансів України виділити та
перерахувати через Міністерство праці
та соціальної політики України
Головному управлінню праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації для виплати ОСОБА_1
недоплачену щорічну разову грошову
допомогу за 2007 рік у розмірі 1770.30 грн. та
зобов'язано Головне управління праці
та соціального захисту Полтавської
обласної державної адміністрації
виплатити ОСОБА_1 одержані для виплати
на його ім"я кошти недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги за
2007 рік у розмірі 1770,30 грн.

Відповідач, Міністерство фінансів
України, не погодився з постановою суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу. Свою незгоду мотивує тим, що при
винесенні рішення судом першої
інстанції не були враховані положення
бюджетного законодавства України,
також зазначає, що головним
розпорядником коштів для виплати
разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»є Міністерство
праці та соціальної політики України.
Міністерство фінансів України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується та
координується КМУ і основним його
завданням є розроблення проекту
Державного бюджету України.
Міністерство фінансів України не
здійснює виплат щорічної разової
грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту
Тому відповідач просить скасувати
постанову Пирятинського районного
суду Полтавської області від 18.12.2008р.
по справі № 2-а-186/08/1624 та прийняти нову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Від Головного управління Державного
казначейства в Полтавській області
надійшло клопотання, яким Управління
просить задовольнити апеляційну
скаргу Міністерства фінансів України,
та справу розглянути без участі його
представника.

Позивач та представники відповідачів в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду апеляційної скарги були
повідомлені належним чином. У
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
позивач ОСОБА_1 має статус ветерана
війни - учасника бойових дій, про що
свідчить посвідчення НОМЕР_1 від
27.02.1996р. (а.с.4).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального
захисту»передбачено, що до 5 травня
щорічно виплачується разова грошова
допомога ветеранам війни - учасникам
бойових дій у розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком. У 2007 років позивач
отримав щорічну грошову допомогу у
розмірі 280.00 грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнані
неконституційними положення ст.29
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким встановлено, що
у 2007 році виплата щорічної разової
грошової допомоги відповідно до Закону
№3551-12 здійснюється у розмірі 280 грн. для
учасників бойових дій та и. 13 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинилася дія
ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»щодо визначення
розміру щорічної разової грошової
допомоги.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції
України встановлено, що прийняття
нових законів або внесення змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Проаналізувавши вище наведене рішення
Конституційного Суду України, ч. 3 ст. 22
Конституції України та враховуючи те,
що право на отримання разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»не залежить від
розміру доходів отримувача чи
наявності фінансування з бюджету, а має
безумовний характер, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
правомірність вимог позивача стосовно
виплати йому допомоги за 2007 рік,
оскільки Верховна Рада України,
приймаючи Закон про Державний бюджет
на 2007 рік, обмежує соціальне право
громадян, закріплене Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», на отримання
разової грошової допомоги до 5 травня
при наявності рішень Конституційного
Суду України з аналогічних питань. На
підставі викладеного, суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач
має право на отримання грошової
допомоги до 5 травня за 2007 р. у розмірі
1770,30 грн. (410,06грн.х5)-280грн.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовується сторонами, у 2007 році до 5
травня позивачу було виплачена щорічна
разова грошова допомога в розмірі -280
грн. відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", з урахуванням
змін, які вносились Законом України
«Про Державний бюджет України»на
відповідний рок.

Згідно з частиною другою ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Конституцією України передбачено (ч. 2
ст. 95), що виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.
Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення, які
встановлюються законом про державний
бюджет України. Рішенням
Конституційного Суду України № 6-рп/2007
від 09 липня 2007 р. по справі «Про
соціальні гарантії громадян»визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення статті 29, пункту 13 статті 71,
пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції
України визначено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Виплати щорічної разової грошової
допомоги позивачу проведені до 5 травня
2007 року, положення Законів України «Про
Державний бюджет України»втратили
чинність з дня ухвалення рішення
Конституційним Судом, тобто після
проведення виплат.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі, залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу. Водночас Конституційний Суд
України у пункті 3 мотивувальної
частини рішення від 3 жовтня 1997 року N
4-зп у справі про набуття чинності
Конституцією України зазначив:
"Конкретна сфера суспільних відносин
не може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше".

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції
України рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, колегія суддів вважає, що за
наявності декількох законів, норми
яких по-різному регулюють конкретну
сферу суспільних відносин, під час
вирішення спорів у цих відносинах суди
повинні застосовувати положення
закону з урахуванням дії закону в часі
за принципом пріоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, постанова суду
першої інстанції скасуванню, з
прийняттям нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4
ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити.

Постанову Пирятинського районного
суду Полтавської області від 18.12.2008р.
по справі № 2-а-186/08/1624 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Філатов Ю.М.Судді
Мінаєва О.М. Водолажська Н.С.

Повний текст постанови виготовлений
10.08.2009 р.