Справа № 806/1268/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Житомир справа № 806/1268/14

час прийняття: 10 год. 10 хв.
категорія 6.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області, за
участі третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання дій незаконними та скасування
державної реєстрації права власності,
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, у якому просила визнати
незаконними дії державного
реєстратора Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області Шевченко
Олени В'ячеславівни та скасувати
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровану за
ОСОБА_4 25.09.2013 року; визнати незаконними
дії державного реєстратора
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області Баренко Євгена
Олександровича та скасувати рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень № 11533978 від 11.03.2014
року; зобов'язати реєстраційну службу
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області
зареєструвати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3
право власності на квартиру АДРЕСА_1. В
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що 29.12.2009 року вона разом із
чоловіком ОСОБА_3 придбали квартиру
АДРЕСА_1, про що укладено договір
купівлі - продажу від 29.12.2009 року, який
на даний час є чинним, законним та
правомочним. 05.03.2014 року ОСОБА_1
звернулася до Державної реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції Житомирської
області із заявою про державну
реєстрацію прав та обтяжень і надала
всі необхідні документи, які
перераховані у картці прийому заяви №
11417441. Однак відповідачем було прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 11533978
від 11 березня 2014 року, оскільки дана
квартира зареєстрована за ОСОБА_4.
Позивач вважає таку відмову
незаконною, так як підстав для відмови
в державній реєстрації прав,
передбачених ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" не було.
Також, на думку позивача, у відповідача
були відсутні підстави для здійснення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень на вказану квартиру 26 вересня
2013 року за ОСОБА_4, враховуючи те, що
договір купівлі - продажу від 29.12.2009
року є чинним, законним та
зареєстрований в органах БТІ.

Позивач та її представник у засіданні
суду позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити, на підставі доводів
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача до суду не
прибув, про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином. Про причини неявки до суду не
повідомив. У ході судового розгляду
справи позовні вимоги не визнав, просив
відмовити у задоволенні позову, з
мотивів наведених у письмових
запереченнях проти позову.

Третя особа ОСОБА_3 у засідання суду не
прибув, про час та місце судового
розгляду був повідомлений. В
попередньому засіданні суду позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обґрунтування позовної заяви.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з'явився,
про час та місце судового розгляду
вважається повідомлений.

Заслухавши пояснення позивача та
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити з наступних
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 05
березня 2014 року звернулися до
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області із заявою про
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1. Із заявою позивачем
було подано, зокрема, технічний
паспорт, виданий 18.01.2010 року
Комунальним підприємством
"Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Житомирської обласної ради, договір
купівлі - продажу квартири від 29.12.2009
року, посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, рішення Богунського
районного суду від 29.08.2011 року та
Апеляційного суду Житомирської
області від 30.11.2011 року, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України від
14.05.2012 року.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно, розглянувши вказану заяву та
документи подані для проведення
державної реєстрації прав встановив,
що заявлене право вже зареєстровано, а
саме згідно відомостей з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
наведена квартира зареєстрована за
ОСОБА_4 на підставі договору дарування
квартири № 2280 від 14.09.2000 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та рішення Богунського
районного суду м. Житомира № 2-488/2011 від
29.08.2011 року. У зв'язку з цим та керуючись
ст. 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", п. 28 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 року № 868, відповідачем 11
березня 2014 року прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 11533978.

Рішенням № 11533978 від 11.03.2014 року
відмовлено у державній реєстрації
права власності на квартиру, що
розташована у АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 та
ОСОБА_1

Перевіряючи оспорюване рішення від 11
березня 2014 року на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд зважає
на те, що підставою для відмови
позивачу у державній реєстрації права
власності на квартиру слугувало те, що
право власності на неї вже було
зареєстровано за ОСОБА_4, дії щодо
проведення якої позивач просить
визнати неправомірними, а державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_4 25.09.2013
року - скасувати.

Вирішуючи питання щодо правомірності
здійснення державної реєстрації права
власності за ОСОБА_4, суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень регулює Закон України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV
від 01.07.2004 року (зі змінами та
доповненнями, далі - Закон).

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна визначав Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (чинний станом на
26.09.2013 року, далі - Порядок).

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав), згідно із ст. 2 Закону,
- офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону, обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, зокрема, право власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону,
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам (ч. 4
ст. 15 Закону).

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4, 5, 7 ст. 16 Закону, заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку. У
разі подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подаються оригінали
електронних документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, або електронні копії
оригіналів документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, виготовлені шляхом
сканування таких документів у
паперовій формі. Заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень не
приймається у разі відсутності
документа, що підтверджує оплату
послуг з державної реєстрації прав та
їх обтяжень. При отриманні заяви та
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
проводиться реєстрація заяви у базі
даних про реєстрацію заяв та запитів із
зазначенням дати і часу реєстрації.
Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

У частині 1 статті 19 Закону зазначено,
що державна реєстрація прав
проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Як видно із картки прийому заяви № 6226913
від 26.09.2013 року, з метою здійснення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно ОСОБА_4 було подано до
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності) від
25.09.2013 року, а також договір дарування
квартири від 14.09.2000 року, посвідчений
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_8.,
рішення Богунського районного суду м.
Житомира, видане 29.08.2011 року.

Так, відповідно до договору дарування
квартири від 14 вересня 2000 року ОСОБА_10
та ОСОБА_11 подарували, а ОСОБА_4 прийняв
у дар квартиру АДРЕСА_1. Цей договір
посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 14.09.2000 року та
зареєстрований в реєстрі за № 2280.

Доказів визнання вказаного договору
недійсним матеріали справи не містять.

Разом з тим, 29 грудня 2012 року між ОСОБА_12
(Продавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (Покупці)
було укладено договір купівлі - продажу
квартири, який посвідчено приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 та
зареєстровано в реєстрі за № 12960.

За умовами цього договору ОСОБА_12
передала у власність (продала), а ОСОБА_3
та ОСОБА_1 в рівних частках кожен
прийняли у власність (купили) квартиру
АДРЕСА_1, та зобов'язуються сплатити за
неї грошову суму в розмірі 23676,00 грн.

У пункті 1.3 договору купівлі - продажу
від 29.12.2009 року вказано, що квартира
належить Продавцю на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 23
листопада 2009 року за реєстраційним №
1302, який зареєстрований в державному
реєстрі правочинів 23 листопада 2009 року
за р. № 3720935 та в Комунальному
підприємстві "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради 15 грудня 2009 року за № 28922764.

На підставі договору купівлі - продажу
№ 1260 від 29.12.2009 року було зареєстровано
право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 за кожним, що
підтверджено витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
25028521 від 14.01.2010 року Комунального
підприємства "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради.

Між тим, встановлено, що 15 березня 2010
року ОСОБА_11 та ОСОБА_4 звернулися до
Богунського районного суду м. Житомира
з цивільними позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1
та ОСОБА_12 про визнання договорів
дарування, купівлі - продажу недійсними
та повернення в натурі безпідставно
набутого майна.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира у справі № 2-488/2011 від 29 серпня
2011 року позов задоволено, визнано
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1 від 23 листопада 2009 року
укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12;
визнано недійсним договір від 29.12.2009
року купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_1, ОСОБА_3;
зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повернути
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1; зобов'язано
ОСОБА_12 повернути ОСОБА_3 та ОСОБА_1 25200
дол. США, а в випадку відсутності цього
майна стягнути з ОСОБА_12 на користь
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 еквівалент в гривні в
сумі 200861,64 грн.

Апеляційний суд Житомирської області
рішенням від 30 листопада 2011 року
апеляційні скарги ОСОБА_12, ОСОБА_1
задовольнив частково. Скасував рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 29 серпня 2011 року в частині вимог про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу, ухваливши в цій частині нове
рішення та відмовив ОСОБА_11, ОСОБА_4 в
задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_1
про визнання недійсним договору
купівлі - продажу. Виключив із
резолютивної частини рішення п'ятий
абзац, що стосується зобов'язання
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повернути кошти в сумі
25200 доларів США. В решті рішення
залишено без змін.

14 травня 2012 року Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
ОСОБА_12 відхилив, рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 29 серпня
2011 року та рішення апеляційного суду
Житомирської області від 30 листопада
2011 року залишив без змін.

Судові рішення у зазначеній цивільній
справі набрали законної сили.

Рішеннями Богунського районного суду
м. Житомира від 29 серпня 2011 року та
апеляційного суду Житомирської
області від 30 листопада 2011 року
підтверджено той факт, що ОСОБА_4 є
власником квартири та не мав наміру її
відчужувати.

Згідно із ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, власником спірної квартири є
ОСОБА_4, яким право власності на вказану
квартиру було набуто на підставі
договору дарування квартири від 14.09.2000
року.

Згідно із положеннями статті 41
Конституції України, кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
визначено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу
України, (далі -ЦК України), передбачено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно із приписами статті 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України,
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

В силу приписів статті 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що виникнення права
власності та інших речових прав у
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, повністю
підтверджено.

Суд критично оцінюючи посилання
позивача на те, що як на час звернення
ОСОБА_4 до державного реєстратора, так і
на час розгляду справи судом є дійсним
договір купівлі - проваджу квартири від
29.12.2009 року, оскільки договір дарування
квартири від 23 листопада 2009 року
укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12
визнано недійсним, то ним не
породжуються для сторін права та
обов'язки, відтак ОСОБА_12 не набуває за
вказаним договором права власності на
нерухоме майно та не має права
користуватися та розпоряджатися цим
майном, зокрема, відчужувати квартиру
позивачці та її чоловікові.

Більш того, рішенням Богунського
районного суду м. Житомира від 29.08.2011
року, яке в цій частині залишено без
змін рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 30.11.2011 р. і
якій набрали законної сили, зобов'язано
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повернути ОСОБА_4
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації (постанова
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9).

Разом з цим, варто зазначити, що статтею
26 Закону визначено, що записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

У ході судового розгляду справи
з'ясовано, що державну реєстрацію права
власності на квартиру, що розташована у
АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 проведено згідно
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень від 26 вересня 2013 року №
6262094. Доказів скасування вказаного
рішення позивачем суду надано не було.

З огляду на все викладене вище, а також
враховуючи те, що рішення
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області від 26.09.2013 року №
6262094 є чинним, суд приходить до
висновку, що дії державного
реєстратора щодо реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4 узгоджуються із вимогами
Закону, тому підстав для скасування
державної реєстрацію права власності
за ОСОБА_4 немає.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону,
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5- 2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 - 3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень (ч. 2 ст. 24 Закону).

Зважаючи на те, що право власності на
квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 на підставі
рішення Богунського суду від 29.08.2011
року та договору дарування квартири
від 14.09.2000 року на час подачі позивачем
до відповідача заяви про реєстрацію
права власності на цю квартиру разом із
рішеннями судів від 29.08.2011 року та від
30.11.2011 року вже було зареєстровано і
підстав для скасування цієї реєстрації
під час розгляду даної справи судом
встановлено не було, то суд дійшов
висновку, що рішення Реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції Житомирської
області про відмову у державній
реєстрації та їх обтяжень від 11 березня
2014 року № 11533978 є правомірним, відтак
суд відмовляє позивачу в задоволенні
позову про його скасування.

Також суд відмовляє ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача
зареєструвати за нею та ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
оскільки відповідно до норм чинного
законодавства, повноваження
відповідача щодо здійснення
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, внесення записів
до Державного реєстру прав є
дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Зобов'язання Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області
зареєструвати за позивачем право
власності на квартиру АДРЕСА_1 є формою
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_1 слід відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 26
травня 2014 р.