Справа № 2а-10248/11/0549
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/800/8417/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.
(доповідач),

суддів: Ємельянової В.І.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
представника управління Пенсійного
фонду України в м. Торезі Донецької
області (далі - УПФ) на ухвали
Торезького міського суду Донецької
області від 27 грудня 2013 року та
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року про зміну способу і порядку
виконання судового рішення у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до УПФ
про стягнення недоплаченої суми
грошової допомоги,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року представник відділу
державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції (далі - ВДВС) звернувся до суду з
поданням про зміну способу і порядку
виконання постанови Торезького
міського суду Донецької області від 03
жовтня 2011 року, якою визнано
протиправною бездіяльність УПФ щодо не
нарахування і виплати ОСОБА_2
щомісячної доплати до пенсії як дитині
війни. Зобов'язано здійснити
нарахування і виплату за період з 15
березня по 22 липня 2011 року підвищення
до пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 6 Закону України від 18
листопада 2004 року «Про соціальний
захист дітей війни», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої частиною першою статті 28
Закону України від 9 липня 2003 року «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням виплачених
сум.

Посилався на неможливість виконання
судового рішення у спосіб визначений
судом, у зв'язку з відсутністю
фінансування зазначених платежів, тому
просив стягнути з УПФ нараховану суду.

Ухвалою Торезького міського суду
Донецької області від 27 грудня 2013 року,
залишеною без змін Донецьким
апеляційним адміністративним судом
від 29 січня 2014 року, подання задоволено.
Змінено спосіб і порядок виконання
рішення суду із зобов'язання здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, на
стягнення з УПФ нарахованих коштів.

У касаційній скарзі представник УПФ, з
посиланням на порушення норм
процесуального права, допущені судами,
просить попередні рішення скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні подання.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи подання про зімну
способу і порядку виконання судового
рішення, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з неможливості виконання
рішення у спосіб визначений судом, у
зв'язку з відсутністю фінансування та
прийняттям Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», за яким реалізація
рішень судів про стягнення коштів з
державних органів покладається на
Державну казначейську службу України.

З таким висновком погодиться
неможливо, оскільки він не відповідає
нормам закону та обставинам справи.

За правилами статті 36 Закону України
від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон №
606-ХІV), частини першої статті 263 КАС
України відстрочка і розстрочка
виконання, зміна чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення можливе лише за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо, тощо).

Звертаючись до суду про зміну способу і
порядку виконання судового рішення,
представник ВДВС посилався на
відсутність належного державного
фінансування виплати пенсій, надбавок
і підвищень до пенсій, передбачених
чинним законодавством, та на положення
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень».

Зазначені обставини не дають підстав
до задоволення подання, адже способи
виконання рішення суду слід визначати
через ті заходи, які вживаються задля
досягнення мети захисту порушених прав
та свобод осіб і їх відновлення.

Основні заходи примусового виконання
рішень наведені у статті 32 Закону №
606-ХІV. Зокрема, до таких відносяться6
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; інші заходи,
передбачені рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють
виконання судових рішень, суд вправі
змінити встановлені ним або законом
способи і порядок на інші, передбачені
законодавством. Проте, суд не може
встановити новий спосіб захисту
порушеного права, його дії щодо зміни
чи встановлення способу і порядку
виконання повинні бути спрямовані лише
на забезпечення виконання
резолютивної частини рішення,
відповідати його меті, не спотворювати
його змісту.

Як зазначалося вище, єдиною підставою,
в тому числі для встановлення способу і
порядку виконання рішення, є наявність
обставин, що ускладнюють його
виконання. Проте ці обставини
об'єднуються їх об'єктивним та
надзвичайним характером, незалежністю
від настання та перебігу волі боржника,
причинним зв'язком між настанням цих
обставин та ускладненням виконання
рішення.

Не може бути підставою для невиконання
судового рішення, яке набрало законної
сили, відсутність фінансування певних
витрат у державному або іншому бюджеті.
Така позиція узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини -
рішенням від 8 листопада 2005 року у
справі «Кечко проти України», згідно
якого органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
адже реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань й державний орган
влади не має права посилатися на брак
коштів на виправдання неспроможності
виконати судове рішення.

Положення Закону України від 5 червня
2012 року № 4901- VІ «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
встановлюють гарантії держави по
виконанню судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом № 606-ХІV
та особливості виконання зазначених
рішень. Проте цей закон не містить
обставин, які б ускладнювали виконання
судового рішення.

З урахуванням наведеного, попередні
судові рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених статтею 229 КАС
України, та ухваленню нового про
відмову в задоволенні подання щодо
зміну способу і порядку виконання
рішення суду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Торезі
Донецької області задовольнити.

Ухвали Торезького міського суду
Донецької області від 27 грудня 2013 року,
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2014
року скасувати та постановити нову про
відмову в задоволенні подання відділу
державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції щодо заміну порядку та способу
виконання судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський