Справа № 2а/463/273/13
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Справа №
2146/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Затолочного В.С.

суддів:
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника відповідача
Штангрет У.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова на постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 24.12.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
визнання дій незаконними, зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
визнання дій незаконними, зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова позов задоволено
повністю. Поновлено ОСОБА_2 строк для
звернення до адміністративного суду
про оскарження відмови Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова від 29
вересня 2011 року №514/с-10 про відмову в
перерахунку довічного грошового
утримання за період 2008-2010 років.
Визнані неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова від 29
вересня 2011 року №514/с-10 та від 23 жовтня
2013 року № 104/с-10 щодо відмови в
проведенні перерахунку та виплати
позивачу довічного грошового
утримання відповідно до заробітної
плати, а з 2012 року - судової винагороди
судді Апеляційного суду Львівської
області, який працює на відповідній
посаді. Зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_2 у
розмірі 90 відсотків суддівської
винагороди судді Апеляційного суду
Львівської області, який працює на
відповідній посаді, із врахуванням
довідок про заробітну плату, виданих
Апеляційним судом Львівської області 07
лютого 2011 року, 19 червня 2013 року та 12
листопада 2013 року №139, 139/І, 139/ІІ,
139/ІІІ,139/ІV.

Дане судове рішення оскаржив в
апеляційному порядку відповідач, який
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в позові. Вимоги
апеляційної скарги обґрунтовані тим,
що суд першої інстанції безпідставно
визнав поважними причини пропуску
позивачем строку звернення до суду.
Задовольняючи позов, районний суд,
невірно застосував положення
матеріального права, які не
передбачають перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці. Суд першої інстанції також
не врахував, що працюючим суддям
виплачується суддівська винагорода, а
не заробітна плата. Тому неправомірним
є зобов'язання відповідача здійснювати
перерахунок довічного грошового
утримання позивача, виходячи із
заробітної плти працюючого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника апелянта, який наполягав
на задоволенні апеляційної скарги,
перевіривши та обговоривши матеріали
справи, суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції на підставі
повно досліджених доказів правильно
встановлені обставини справи, з яких
вбачається, що позивачці відповідачем
відмовлено в перерахунку її довічного
грошового утримання з посиланням на те,
що п. 63 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» та
змінами до постанови Верховної Ради
України «Про порядок введення в дію
Закону України «Про статус суддів»
виключено норми щодо перерахунку
щомісячного грошового утримання
суддям у відставці в разі зміни
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

Вказані норми Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані
неконституційними.

Мотивуючи свою відмову в проведенні
перерахунку грошового утримання
позивачки Відповідач зазначив, що
Верховною радою України не приймались
рішення щодо відновлення дії
відповідних законодавчих актів
України в редакції, чинній до внесення
змін.

Із матеріалів справи вбачається, що
Позивач 25.06.2013 року та 15.10.2013 року
зверталась із заявами до відповідача
про перерахунок довічного грошового
утримання з урахуванням суттєвого
збільшення розміру заробітної плати
працюючого судді апеляційного суду у
відповідності до ст. 138 Закону України
від 07.07.2010 року № 2453 «Про судоустрій та
статус суддів» (далі - Закон № 2453).

При цьому позивачем було представлено
довідки від 07.02.11 року, від 19.06.2013 року,
12.11.2013 року, видані апеляційним суду
Львівської області, про заробітну
плату для обчислення довічного
грошового утримання судді у відставці.

Однак, відповідачем жодних дій на
підставі заяви позивача не вчинено,
перерахунку щомісячного грошового
довічного утримання позивачу не
здійснено.

Застосувавши відповідні встановленим
правовідносинам норми матеріального
права, суд першої інстанції вірно
зазначив, що відмова Управління ПФУ у
здійсненні перерахунку розміру
довічного грошового утримання судді у
відставці є протиправною, тобто
відповідач допустив протиправну
бездіяльність.

Так, після виходу позивача у відставку
набрав чинності Закон № 2453, відповідно
до якого була запроваджена нова
формула обчислення заробітної плати
суддів, внаслідок чого з 01.01.2012 року,
розмір заробітної плати суддів
загальних судів всіх рівнів, в тому
числі й суддів апеляційних судів, був
підвищений в силу положень ч. ч. 3 і 4 ст.
129 цього Закону.

Одночасно даним Законом для суддів
загальних судів було введено обмеження
максимального розміру щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, який не мав перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (ч. 5 ст. 138 Закону № 2453), а
також зменшено розмір довічного
грошового утримання суддів та
зазначено, що таке становить - 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Виключення із загального правила було
застосовано лише для суддів
Конституційного Суду України, за якими
було збережено право на перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання в разі
зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного Суду
України (ч. 4 ст. 138 Закону № 2453).

03.06.2013 року Конституційним Судом
України прийнято рішення № 3-рп/2013 у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 2, абзацу другого пункту 2
розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», ст. 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» (справа щодо змін умов
виплати пенсій і щомісячного довічного
грошового утримання суддів у
відставці). Цим рішення визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(неконституційними):

- частина третя, перше, друге, третє
речення частини п'ятої статті 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ у
редакції Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» 08.07.2011
року № 3668-VІ;

- стаття 2 Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» 08.07.2011
року № 3668-VІ в частині поширення її дії
на Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ;

- абзац другий пункту 2 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого
вбачається, що виплата суддям пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року № 1058-ІV та без проведення
інших перерахунків, передбачених
законодавством, а також що:

- натомість підлягає застосуванню
частина третя статті 138 Закону №2453 в
редакції до змін, внесених Законом №
3668-VІ, а саме: «Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

Статтею 152 Конституції України
встановлено, що закони та інші правові
акти за рішенням Конституційного Суду
України визнаються неконституційними
повністю чи в окремій частині, якщо
вони не відповідають Конституції
України або якщо була порушена
встановлена Конституцією України
процедура їх розгляду, ухвалення або
набрання ними чинності. Закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Матеріальна
чи моральна шкода, завдана фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними,
відшкодовується державою у
встановленому законом порядку.

Крім цього, як зазначено у
мотивувальній частині рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
«конституційний статус судді
передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода, так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.».

Оскільки Конституційний Суд України
визнав неконституційними положення ч. 3
ст. 138 Закону України № 3688 та зазначив,
що підлягає застосуванню частина третя
статті 138 Закону № 2453 в редакції до
змін, внесених Законом № 3668, суд першої
інстанції вірно зазначив, що Позивачу
має бути відновлено виплату довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі 90% заробітної плати судді без
встановлення обмежень граничного
розміру.

Наявність у Законі № 3688 спеціальної
норми, що стосується суддів
Конституційного Суду України, не
скасовує інші вище зазначені норми
цього Закону, які вказують на
необхідність зміни розміру довічного
щомісячного грошового утримання судді
у відставці у зв'язку із зміною розміру
заробітної плати працюючого судді.
Крім цього, ст. 138 Закону не передбачає
прямої заборони здійснювати
перерахунок зазначеного грошового
утримання суддям апеляційного суду у
відставці.

Отже Позивач має право на перерахунок
її суддівського довічного грошового
утримання у розмірі 90 відсотків від
грошового утримання судді, що працює на
відповідній посаді, на підставі
наданих їй довідок апеляційним судом
Львівської області від 07 лютого 2011
року, 19 червня 2013 року та 12 листопада 2013
року №139, 139/І, 139/ІІ, 139/ІІІ,139/ІV.

Також є законним висновок суду
попередньої інстанції про поважність
причин пропуску позивачем строку для
звернення до суду з даним позовом,
оскільки позивачка зверталася до суду
з аналогічним позовом і який був
залишений без розгляду, а також
неодноразового звернення позивача на
протязі 2013 року до відповідача, який
залишив її заяви без належного
вирішення.

Із урахуванням викладеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції є
законною, доводи апеляційної скарги
висновків цього суду не спростовують,
при ухваленні оскарженого судового
рішення порушень норм матеріального та
процесуального права ним допущено не
було, тому підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1 ч. 1, 200,
205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 24.12.2013 року
у справі № 2-а/463/273/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили, а уразі складення такої
в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.С.Затолочний

Судді
В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст ухвали складено 22.05.2014