Справа № 1319/1522/2012
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 травня 2014 року
м. Київ В/800/2308/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Мойсюк М.І. , Олексієнко М.М. ,
Пасічник С.С. , Олендер І.Я. , перевіривши
заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
адміністративного суду України від
07.11.2013р. у справі за позовом ОСОБА_2 до
Сихівського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду
України через Вищий адміністративний
суд України із заявою про перегляд
постанови Вищого адміністративного
суду України від 07.11.2013р., прийнятої у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Сихівського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобовязання вчинити дії.

Згідно з ч. 1 ст. 236 Кодексу
адміністративного судочинства України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право подати
заяву про перегляд судових рішень в
адміністративних справах після їх
перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до ст. 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який відповідно до положень
ст.ст. 239-2, 240 Кодексу адміністративного
судочинства України перевіряє
відповідність заяви вимогам цього
Кодексу та вирішує питання про допуск
справи до провадження.

Згідно з положеннями ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 та
постанови Вищого адміністративного
суду України від 07.11.2013р., про перегляд
якої подана заява, Вищим
адміністративним судом України
скасовано постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 12.03.2012р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012р. та
прийнято нове рішення , яким в позові
відмовлено.

Вирішуючи спір, суд касаційної
інстанції виходив з того, що вимоги про
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоотриману суму коштів в розмірі 625,80
грн. на компенсацію 50% вартості
продуктів харчування за нормами,
встановленими Міністерством охорони
здоров'я України відповідно до п. 14 ст. 20
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за період з жовтня 2011 року по грудень 2011
року не підлягають задоволенню,
оскільки функції щодо визначення
розміру грошової компенсації вартості
продуктів харчування відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.05.2005р. № 936 покладено на
Міністерство праці та соціальної
політики. А тому компенсація повинна
виплачуватись в розмірах, зазначених у
відповідному наказі Міністерства
праці та соціальної політики, а не на
підставі п. 14 ст. 20 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 21.05.1992р. № 258 «Про норми
харчування та часткову компенсацію
вартості продуктів для осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

У заяві про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
адміністративного суду України від
07.11.2013р. позивач порушує питання про її
скасування з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме п. 14 ст. 20
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому заявник посилається на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 20.02.2014р. (справа №К/9991/30954/12),
в якій суд касаційної інстанції дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
позивача про зобов'язання нарахувати
та виплатити недоплачену суму
компенсації 50% вартості продуктів
харчування за нормами, встановленими
Міністерством охорони здоров'я України
відповідно до п. 14 ст. 20 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 21.05.1992р. № 258 «Про норми харчування
та часткову компенсацію вартості
продуктів для осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вивчивши заяву ОСОБА_2 та додані до неї
матеріали, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про наявність підстав для
допуску до перегляду Верховним Судом
України зазначеної справи, оскільки
судом касаційної інстанції неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Керуючись ст.ст. 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Допустити до перегляду Верховним Судом
України справу за позовом ОСОБА_2 до
Сихівського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобовязання вчинити дії.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Мойсюк М.І.

Олексієнко М.М.

Олендер І.Я.

Пасічник С.С.