Справа № 9101/5575/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"27" березня 2014 р. справа № 2а-756/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2011
р. у справі № 2а-756/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Самарському районі
м.Дніпропетровська

про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановив:

15 лютого 2011 року позивач
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії
відповідача;

- зобов'язати відповідача
провести перерахунок пенсії позивачу
з 01.01.2010р. відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», з урахуванням середнього
заробітку по України для призначення
і перерахунку пенсії, що передує року
звернення за перерахунком пенсії,
застосувати при розрахунку (
визначенні) розміру моєї пенсії
показника середньої заробітної плати
(доходу) працівників, зайнятих у
галузях економіки за 2009 рік, у розмірі
1650 грн. 43 коп.;

- стягнути з відповідача
заборгованість пенсійних виплат з
01.01.2010 року, а також виплатити
заборгованість, що буде накопичуватися
з дня подання адміністративного позову
до суду.

Ухвалою Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2011
року позов залишено без розгляду.
Рішення суду мотивовано пропуском
позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач, зокрема, зазначає, що згідно до
ст. 99 КАС України строк звернення до
суду встановлюється не тільки цим
кодексом а і іншими законами, тому в
даному випадку необхідно застосувати
аналогію закону, а саме норму ст. 233 КЗпП
України, відповідно до якої у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком;
відповідно до ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право; відповідно до

ст.87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» нараховані суми пенсії
не одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції та направити справу для
продовження розгляду, винести окрему
ухвалу щодо не реагування структурного
підрозділу органу державної влади на
грубе порушення прав і свобод людини.

Дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги дотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду першої
інстанції 15.02.2011 року (а.с.1) та просив
задовольнити позовні вимоги з 01.01.2010
року (а.с.3).

Клопотання про поновлення строку
звернення до суду позивач не подавав.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною другою вказаної
статті визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Закони, інші нормативно-правові акти,
судові рішення є загальнодоступними
для ознайомлення всіма громадянами.
Виплати пенсії є щомісячними, а виплати
допомоги на оздоровлення - щорічними,
отже позивач знав розмір цих виплат і в
разі не згоди мав право звернутися до
суду у визначений ч.2 ст. 99 КАС України
строк .

Як слідує зі змісту ст. 87 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» та ст. 46
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» непоширення
строків звернення до суду
застосовується лише щодо нарахованих
та невиплачених пенсій. В даному
випадку відповідач не нараховував
позивачу додаткову пенсію в розмірі 30 %
мінімальної пенсії Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також немає підстав для застосування
аналогії закону, оскільки питання
пов'язані зі строком звернення до суду
безпосередньо врегульовані ст. 99, 100 КАС
України. Винятків з цього загального
правила інший закон по відношенню до
спірних правовідносин не визначає.

Окрім того, помилковою є думка позивача
стосовно розповсюдження норм
Цивільного Кодексу на спірні
правовідносини, оскільки це суперечить
ст. 1 ЦК України, яка визначає, що
цивільним законодавством регулюються
особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників та не
застосовується до майнових відносин,
заснованих на адміністративному або
іншому владному підпорядкуванні
однієї сторони другій стороні, а також
до податкових, бюджетних відносин.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що вимоги
позивача підлягають залишенню без
розгляду лише в частині вимог за період
з 01.01.2010 року по 14.08.2010 року.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 204 КАС України
підставами для скасування ухвали суду,
яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а ухвала суду частковому скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду
справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст. 204,
ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2011
року у справі № 2а-756/11 в частині
залишення без розгляду позовних вимог
з 15 серпня 2010 року - скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в частині залишення без змін
ухвали суду першої інстанції в порядку
та строки, визначені ст.212 КАС України,
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун