Справа № 2-а-221/09/1818
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2009-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2009 р.Справа №
2-а-221/09/1818Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Григоров А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Трофімової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Тростянецькому районі
Сумської області на постанову
Тростянецького районного суду
Сумської області від 09.01.2009р. по справі
№ 2-а-221/09/1818

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Тростянецькому районі
Сумської області

про зобов'язання нарахування
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Тростянецького районного суду
Сумської області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Тростянецькому районі
Сумської області, в якому просить
зобов'язати відповідача нарахувати на
її користь недоплачену йому щомісячну
державну соціальну допомогу згідно
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни"в сумі 3400,30 грн. за 2006 -2008 рр.

Постановою Тростянецького районного
суду Сумської області від 09 січня 2009
року по справі позовні вимоги
задоволено частково, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з 09
липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року. В іншій
частині в позові відмовлено.

Відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в Тростянецькому районі
Сумської області, не погодився з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з
постановою суду мотивує тим, що судом
при прийнятті рішення не було
враховано, що на законодавчому рівні
залишилось невизначеним питання щодо
органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни,
за рахунок яких коштів повинні
здійснюватися ці виплати та який
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно застосовувати при
обчисленні таких доплат. Зазначає, що
для розрахунку доплати до пенсії
особам, яким встановлено статус "Дитина
війни", величина мінімальної пенсії за
віком на законодавчому рівні не
встановлена, оскільки
нормативно-правовими актами, які діють
на території України, для окремих
категорій населення країни
встановлені різні величини показника
мінімальної пенсії. Також вказує, що
виплата допомог не передбачена
бюджетом відповідача. Ст. 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" передбачено, що фінансування
виплат по даному Закону проводиться за
рахунок Державного бюджету України,
який затверджує Верховна Рада України,
а не з бюджету Пенсійного фонду
України, який затверджує Кабінет
Міністрів України. Крім того, зазначає,
що позивачем пропущено встановлений
ст. 99 КАС України строк звернення до
адміністративного суду.

Позивач заперечень на апеляційну
скаргу не надав. Сторони в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду апеляційної скарги були
повідомлені належним чином. У
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни"
має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.
Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст.71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік"щодо зупинення на 2007 рік дії ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни". Таким чином, суд дійшов
висновку, що з моменту ухвалення
рішення Конституційним судом України
відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в Тростянецькому районі
Сумської області, повинен був діяти у
відповідності з діючою нормою ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" та здійснювати позивачеві
доплату до пенсії у розмірі,
встановленому зазначеною нормою
Закону. При цьому суд зазначив, що при
розмірі мінімальної пенсії за віком,
яка підлягає застосуванню при
розрахунку 30% доплати до пенсії дітям
війни, відповідач повинен виходити з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного. Відповідно до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Згідно ст.
7 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України "Про Державний бюджет на 2007
рік", дію статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007
рік"(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", з урахуванням ст. 111 цього
Закону. Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного Закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене. Відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач, Управління
Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області, з 09 липня 2007 року повинен був
нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії, передбачену ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни", яка набула чинності із
зазначеної дати, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71
Закону України „Про Державний бюджет
України", ця норма втратила чинність та
не підлягала застосуванню. Посилання
відповідача на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права
через неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України „Про соціальний
захист дітей війни", не приймаються
колегією суддів, оскільки відповідно
до статті 64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України. Згідно ч.ч.3 та 4
ст.8 Кодексу адміністративного
судочинства України звернення до
адміністративного суду для захисту
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується. Забороняється
відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні правовідносини. Таким
чином, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов,
застосувавши до спірних правовідносин
норми Конституції України та положення
ст.8 КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.
Судом обґрунтовано було встановлено,
що позивач, відповідно до ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" має право на отримання доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. За чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов'язань, які
встановлені ст.46 Конституції України
та зазначеною нормою Закону.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення „Про
Пенсійний фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного Положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що обов'язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни"
покладено на Управління Пенсійного
фонду України в Тростянецькому районі
Сумської області, за місцем проживання
позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
постанови суд першої інстанції дійшов
вірних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області залишити без задоволення.

постанову Тростянецького районного
суду Сумської області від 09.01.2009р. по
справі № 2-а-221/09/1818 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця
з дня складання ухвали у повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.Судді
Григоров А.М. Подобайло З.Г.

Повний текст ухвали виготовлений
05.10.2009 р.