Справа № 809/3483/13а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Справа № 876/1397/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Івано-Франківської міської ради
на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
січня 2014року у справі № 809/3483/13а за
позовом Першого заступника прокурора
м. Івано-Франківська
Івано-Франківської області до
Івано-Франківської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2013 року позивач звернувся з
позовом до Івано-Франківської міської
ради про визнання протиправним
рішення.

Позов мотивований тим, що
Івано-Франківська міська рада при
прийнятті рішення № 1207-38 від 10 жовтня
2013 року на 38 сесії шостого
демократичного скликання вийшла за
межі своєї компетенції.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
січня 2014 року позов задоволено.

Вказане рішення оскаржив відповідач.
Вважає, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню у зв'язку з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, що є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Зокрема апелянт вказує на те, що судом
першої інстанції взагалі не дано
правової оцінки наданим додатковим
пояснення представника позивача про
відсутність адміністративної
процесуальної дієздатності позивача.

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Прокурор може звертатися до суду в
інтересах держави, які, в свою чергу,
можуть бути пов'язані з необхідністю
захисту прав державних органів, а також
підприємств, установ, організацій
незалежно від їх підпорядкування та
форм власності.

В даному випадку прокурор або його
заступник самостійно визначають і
обґрунтовують в позовній заяві, в чому
саме полягає порушення інтересів
держави або в чому існує загроза
інтересам держави. З урахуванням того,
що поняття «інтереси держави» є
оціночним поняттям, прокурор або його
заступник в кожному конкретному
випадку самостійно визначає з
посиланням на законодавство, на основі
якого подається позов, в чому саме
полягає чи може полягати порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави , обґрунтовує в позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган уповноважений на функції
держави, який здійснює дані функції в
спірних правовідносинах.

Зважаючи на те, що міська рада є
колегіальним органом, вона у
відповідності до статтей 46, 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (далі - Закон) реалізує своє
волевиявлення шляхом прийняття
рішення, в даному випадку рішення про
направлення звернення.

Право на звернення є важливим
конституційно-правовим засобом
вираження позиції громадян, юридичних
осіб, органів влади чи місцевого
самоврядування (які представляють
відповідні територіальні громади).

Звернення є однією з форм участі
населення, в тому числі територіальних
громад, які діють через відповідні
органи місцевого самоврядування в
державному управлінні, у вирішенні
державних і суспільних справ,
можливістю активного впливу на
діяльність органів державної влади.

Крім того, це спосіб та вид взаємодії
між органами місцевого самоврядування
та органами державної влади.

Виходячи зі змісту оскаржуваного
рішення можна прийти до висновку, що в
цьому випадку міська рада не
вирішувала питання реалізації нею
наданих владних повноважень, а
вирішила питання про направлення
звернення до Верховної Ради України.

Зазначають, що рішення відповідача є
актом індивідуальної дії і вичерпує
свою дію шляхом виконання. Так, листом
від 17 жовтня 2013 року №1721/01-20/02-в дане
рішення було направлено Голові
Верховної Ради України.

Оскаржуване рішення відповідача не
встановлює та не визначає прав та
обов'язків осіб, тобто не носить
владного характеру, а отже, не може
порушувати прав інших осіб, в тому
числі держави

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та відмовити в задоволенні
позову.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, тому суд з огляду на
вимоги статті 197 КАС України вирішив
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Одночасно суд зазначає, що від позивача
надійшла заява про відмову від позову.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
та клопотання, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга належить до задоволення
частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що прийняття
органом місцевого самоврядування
звернення до Верховної Ради України з
вимогою про невідкладний розгляд та
прийняття проекту Закону України "Про
порядок імпічменту Президента України"
суперечить Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відповідач, приймаючи від
імені територіальної громади міста
Івано-Франківськ рішення, вирішував
питання, які не стосуються
життєдіяльності даної територіальної
громади та не належать до його
компетенції.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, з огляду на таке.

10 жовтня 2013 року Івано-Франківська
міська рада на 38 сесії шостого
демократичного скликання прийняла
рішення № 1207-38 "Про звернення до
Верховної Ради України з вимогою про
невідкладний розгляд та прийняття
проекту Закону України "Про порядок
імпічменту Президента України" (р. н. 2220
від 7 лютого 2013 року), ініціаторами
якого є народні депутати України
Яценюк А. П., Кличко В. В., Тягнибок О. Я.
Вказане рішення 17 жовтня 2013 року
направлено Голові Верховної Ради
України за вих. № 1721/01-20/02-в та
оприлюднено в газеті "Західний Кур`єр"
№ 42 (1407) від 17 жовтня 2013 року.

Колегія суддів наголошує, що чинне
законодавство не забороняє колективні
звернення органів місцевого
самоврядування до Президента України,
Верховної Ради України чи Кабінету
Міністрів України в тому числі і до
правоохоронних органів, а порядок їх
оформлення не передбачений жодним
нормативно-правовим актом. За таких
обставин, прийняття на сесії ради
такого звернення є правомірним.

Згідно з Конституцією України права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави (стаття 3); держава
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 8); в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права, а органи місцевого
самоврядування зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (стаття 19).

Організація та діяльність органів
місцевого самоврядування регулюється
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні». Тому
ненормативні правові акти органів
місцевого самоврядування
правозастосовного та юрисдикційного
змісту приймаються на основі
Конституції і законів України, а самі
ці органи, як носії публічної влади є
відповідальними за свою діяльність
перед територіальною
громадою,державою, юридичними і
фізичними особами (частина 1 статті 74
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські,селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову
самостійність,яка має певні
конституційно-правові межі,
встановлені, зокрема, приписами статей
19, 140, 143, 144, 146 Конституції України.

З аналізу вказаних конституційних
положень зрозуміло, що ці органи
місцевого самоврядування, здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними (рішення
Конституційного суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009).

Крім того, колегія суддів наголошує, що
скасуванням спірного рішення фактично
було проігноровано такий
конституційний принцип місцевого
самоврядування, як, народовладдя,
визначений статті 4 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади є народ - стаття 5 Конституції
України).

Стаття 38 Конституції України надає
громадянам право брати участь в
управлінні державними справами. Народ
здійснює владу безпосередньо і через
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування (частина 2
статті 3 Європейської хартії місцевого
самоврядування). Територіальні громади
неодмінно являються частиною народу.

Виходячи з приписів статті 7
Конституції України, в Україні
визнається і гарантується місцеве
самоврядування, тобто останньому
надано державну підтримку та гарантії.

Колегія суддів приходить до висновку,
що дане звернення щодо ситуації, яка
склалася в Україні у зв'язку із
припиненням євроінтеграційних
процесів, волевиявлення громадян -
громади м. Івано-Франківськ через
представницький орган - депутатів
місцевої ради, є місцевою ініціативою.

Згідно з статтею 40 Конституції України,
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Отже, таке право направляти звернення
до органів державної влади мають і
органи місцевого самоврядування.

Крім цього право на звернення громадян,
в даному випадку через представницький
орган - депутатів міської ради щодо
захисту своїх політичних прав,
узгоджується із вимогами Закону
України "Про звернення громадян",де у
статті 1 зазначено, що громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
правоохоронних органів, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Отже, аналіз Конституції України,
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та Закону
України "Про звернення громадян"
дозволяє колегії суддів зробити
висновок, що зазначене звернення
громадян (громади м. Івано-Франківськ),
в даному випадку через представницький
орган - депутатів міської ради щодо
захисту своїх політичних прав до
органів державної влади в тому числі і
правоохоронних органів є місцевою
ініціативою та є одним із видів
народного волевиявлення, яке
передбачене та гарантоване статтями 1,
5, 40 та 69 Конституції України, проявом
народовладдя та гарантією того, що не
буде узурповано державну владу в
Україні.

Поряд з цим колегія суддів поділяє
доводи апелянта щодо того , що рішення
відповідача є актом індивідуальної дії
і вичерпує свою дію шляхом виконання, а
оскільки листом від 17 жовтня 2013 року
№1721/01-20/02-в дане рішення направлено
Голові Верховної Ради України, то воно
фактично виконане.

Крім того рішення відповідача не
встановлює та не визначає прав та
обов'язків осіб, тобто не носить
владного характеру.

Згідно з статтею 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до зазначених вище
вимог, апелянтом, як суб'єктом владних
повноважень надано достатньо доказів
на підтвердження правомірності своїх
дій та прийняття рішення в межах
наданих повноважень та з дотриманням
порядку його прийняття у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції не дав належної оцінки
вказаним обставинам та наявним у
справі доказам, що призвело до
ухвалення постанови, яка належить до
скасування.

Поряд з цим колегія суддів вважає, що
немає перешкод для прийняття відмови
від адміністративного позову, що тягне
за собою закриття провадження у справі
на підставі пункту 2 частини 1 статті 157
КАС України.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, через що постанова суду
підлягає скасуванню. З врахуванням
клопотання про відмову від позову
колегія суддів вважає, що провадження у
справі належить закриттю.

Керуючись статтею 157, 195, 196, 198, 202, 203, 205,
207, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської
міської ради задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
січня 2014року у справі № 809/3483/13а
скасувати.

Заяву Першого заступника прокурора м.
Івано-Франківська Івано-Франківської
області про відмову від
адміністративного позову
задовольнити.

Провадження по справі № 809/3483/13а за
позовом Першого заступника прокурора
м. Івано-Франківська
Івано-Франківської області до
Івано-Франківської міської ради про
визнання протиправним рішення закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.