Справа № 2-а-449/08/1807
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2009-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2009 р.Справа № 2-а-449/08/1807Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григоров А.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного Фонду
України в Конотопському районі
Сумської області на постанову
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 12.12.2008р. по справі
№ 2-а-449/08/1807

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду
України в Конотопському районі
Сумської області

про стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "Дітям
війни",

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Конотопського
міськрайонногосуду Сумської області з
позовом, в якому просила суд
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Конотопському районі
Сумської області нарахувати та
виплатити недоплачену йому як дитині
війни щомісячну державну соціальну
допомогу за 2006-2008 роки в сумі 3692,70 грн.

Постановою Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 грудня 2008 року зазначений
адміністративний позов задоволено
частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Конотопському районі
Сумської області провести нарахування
ОСОБА_1 державної соціальної підтримки
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 29 жовтня 2007 року по грудень 2007
року включно та провести перерахунок
державної соціальної підтримки як
дитині війни за період з 22 травня 2008
року по грудень 2008 року включно.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Конотопському районі Сумської області
просить суд апеляційної інстанції
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог позивача
відмовити,посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що відповідачем
пропущено строк звернення до суду за
захистом порушених прав та свобод. Крім
того, відповідач вказує, що,
задовольняючи позов, суд першої
інстанції не врахував, що на
законодавчому рівні не вирішено
питання щодо визначення величини
мінімального розміру пенсії за віком,
яка повинна застосовуватися для
обчислення підвищення пенсій згідно зі
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Таким чином, на
думку відповідача, на законодавчому
рівні залишилося невизначеним питання
щодо органу, на який покладено
обов'язок здійснення виплат підвищення
до пенсії особам, які мають статус
дитини війни, за рахунок яких коштів
повинні здійснюватись такі виплати та
який розмір мінімальної пенсії за
віком необхідно застосовувати при
обчисленні таких доплат.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав :

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом та відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» має право на отримання
державної соціальної підтримки, а саме
підвищення пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про нарахування на
користь позивача недоплаченої йому як
дитині війни щомісячної доплати до
пенсії за 2006 р., суд першої інстанції
виходив з того, що у 2006 році дана
виплата була обмежена Законом України
«Про державний

бюджет на 2006 рік».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст.6
зазначеного Закону на 2006 рік було
зупинено.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 19.01.2006 року до статті 110
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у 2006
році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» запроваджені не були.

Закони України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006
року неконституційними не визнані та
діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині
нарахування позивачу державної
соціальної підтримки відповідно до ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 29 жовтня 2007
року по грудень 2007 року включно та
провести перерахунок державної
соціальної підтримки як дитині війни
за період з 22 травня 2008 року по грудень
2008 року включно, суд першої інстанції
виходив з того, що Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007 визнано
неконституційним положення п. 12 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік дію
ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни" від 18.11.2004 року №
2195-IV та рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008,
яким визнано неконституційним
положення п. 41 розділу 2 Закону України
«Про Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що за період з 29
жовтня 2007 року по грудень 2007 року
включно та за період з 22 травня 2008 року
по грудень 2008 року включно
відповідачем було допущено порушення
прав позивачки щодо підвищення пенсії
як дитині війни на 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», тобто право на отримання
державної соціальної підтримки як
дитині війни.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст.
111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього
Закону.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту З розділу 3
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», колегія суддів,
вважає необгрунтованим.

Відповідно до статті 64 Конституції
України конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов,
застосувавши до спірних правовідносин
норми Конституції України та положення
ст.8 КАС України.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про необґрунтоване
застосування до спірних правовідносин
ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", колегія суддів вважає
безпідставними.

Судом обґрунтовано було встановлено,
що позивач, відповідно до ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" має право на отримання доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов'язань, які
встановлені ст.46 Конституції України
та зазначеною нормою Закону.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення „Про
Пенсійний фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
підвищення до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни"
покладено на УПФУ в Конотопському
районі Сумської області , за місцем
проживання позивача.

В апеляційному порядку позивачем
рішення суду першої інстанції
оскаржено не було. Згідно з положеннями
ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної
інстанції переглядає судове рішення в
межах апеляційної скарги.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Конотопському районі Сумської області
залишити без задоволення.

постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 12.12.2008р. по справі № 2-а-449/08/1807
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця
з дня складання ухвали у повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.Судді
Подобайло З.Г. Григоров А.М.