Справа № К/9991/15564/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Київ К/9991/15564/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І. провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Державної судноплавної
компанії «Чорноморське морське
пароплавство» на ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02 лютого 2011 року у справі №2-а-2/10/1518
за позовом Державної судноплавної
компанії «Чорноморське морське
пароплавство» до Любашівської
селищної ради Одеської області, третя
особа - ОСОБА_4 про визнання рішення
неправомірним,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року Державна
судноплавна компанія «Чорноморське
морське пароплавство» звернулась з
позовом до Любашівської селищної ради
Одеської області про визнання рішення
зборів уповноважених №2 від 28.02.1998 року
незаконним, визнання протиправним та
скасування рішення виконавчого
комітету Любашівської селищної ради
Одеської області від 03.07.2002 року №175
«Про оформлення права власності на
готельний комплекс по АДРЕСА_1».

Постановою Любашівського районного
суду Одеської області від 19 лютого 2010
року позов задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 лютого 2011
року скасовано постанову суду першої
інстанції, а позовні вимоги залишені
без розгляду у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Державна
судноплавна компанія «Чорноморське
морське пароплавство» звернулась з
касаційною скаргою у якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, готельний комплекс по
АДРЕСА_1 знаходився на балансі КСП
«Заря» та входив в загальний список
його основних засобів. В подальшому
готельний комплекс, був розпайований
як і все майно.

В результаті викупу майнових
сертифікатів у бувших членів КСП,
ОСОБА_4 було викуплено майно вартістю
760000 грн., в результаті чого йому було
виділено в натурі майно - готельний
комплекс.

На підставі рішення зборів
уповноважених від 28.02.1998р. №2, довідки
комісії з розпаювання КСП «Заря»,
Любашівською селищною радою Одеської
області було прийнято рішення №175 від
03.07.2002р. «Про оформлення права
власності на готельний комплекс по
АДРЕСА_1», яким вирішено оформити право
власності на готельний комплекс за
ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що при винесенні рішення
виконком селищної ради не уточнив
вартість указаного комплексу, не
перевірив чи немає спору про право
власності на нього, неправильно указав
реєстраційний номер будинку - АДРЕСА_1
замість АДРЕСА_2, та виніс рішення при
відсутності правовстановлюючого
документу на нерухоме майно, чим було
порушено право власності позивача.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та залишаючи
адміністративний позов без розгляду
суд апеляційної інстанції, зробив
висновок про те, що суд першої
інстанції безпідставно поновив
позивачу строк звернення до суду та
задовольнив позовні вимоги, оскільки
позивач знав про існування
оскаржуваного рішення, але вчасно не
звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду апеляційної інстанції
виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 99 КАС
України (в редакції станом на час
звернення з позовом) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції
станом на час звернення з позовом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Судом апеляційної інстанції вірно
встановлено, що позивач звернувся з
даним позовом щодо захисту порушених
прав, що мали місце при винесенні
рішення виконавчого комітету
Любашівської селищної ради Одеської
області від 03.07.2002 року - лише 03.11.2009р.,
тобто з пропуском річного строку
звернення до суду. При цьому, в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази оскарження спірного рішення в
другому провадженні.

Також, судова колегія погоджується з
висновком апеляційного суду про
непереконливість доводів позивача
щодо його необізнаності з 2002 року про
набуття права власності ОСОБА_4 на
готельний комплекс, оскільки останній
з 1993 року відкрито та вільно володіє та
користується спірним майном, про що не
міг не знати позивач вважаючи себе
власником.

Між тим, позивачем не надано до суду
доказів на підтвердження права
власності на готельний комплекс,
документації з приводу забудови
цілісного майнового комплексу та
документи знаходження його на балансі
судноплавної компанії.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правильним застосування
апеляційним судом наслідків
пропущення строку для звернення до
суду.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовано до них норми матеріального
та процесуального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної
судноплавної компанії «Чорноморське
морське пароплавство» відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: