Справа № 9101/113079/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" грудня 2013 р.
справа № 0417/2а-4147/2011
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська

на постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
27.10.2011 р., прийняту у порядку
скороченого провадження,

у справі № 0417/2а-4171/2011

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська ,

про зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячної державної соціальної
допомоги "Дітям війни", -

в с т а н о в и в:

03 жовтня 2011 року позивач звернувся до
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська з позовом, в
якому просив: поновити строк звернення
до суду; визнати неправомірними дії
відповідача щодо щомісячного
нарахування і виплати пенсії за період
з 30.03.2011 року без урахування щомісячної
надбавки до пенсії, в розмірі 30% від
мінімальної пенсії за віком, згідно ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок позивачу
невиплаченої щомісячної соціальної
надбавки в розмірі 30% від мінімальної
пенсії за віком згідно Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" та
відповідно до норм ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня
2011 року позовні вимоги позивача в
частині визнання бездіяльності
неправомірною та стягнення
невиплаченої соціальної допомоги
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 30 березня 2011 року по 02 квітня
2011 року залишено без розгляду.

Постановою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня
2011 р. позовні вимоги позивача
задоволено в частково, а саме: визнано
незаконною бездіяльність відповідача
щодо невиконання за період з 03.04.2011 року
по 22.07.2011 року приписів згідно ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни"; зобов'язано відповідача
здійснити нарахування позивачеві
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком як дитині
війни, виходячи із розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», і провести
відповідні виплати за період з 03 квітня
2011 року по 22 липня 2011 року включно з
урахуванням виплачених сум; стягнуто з
відповідача на користь позивача судові
витрати в сумі 3 грн. 40 коп.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни і має
право відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2011 році дія ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не
призупинялася, а застосування
відповідачем положень постанови КМ
України № 530 від 28.05.2008 року щодо
визначення розміру підвищення пенсії є
безпідставним, оскільки розмір
підвищення пенсії визначений Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни", який має вищу юридичну силу, ніж
постанова КМ України.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
права позивача були порушені.

Однак, вирішуючи спірні правовідносини
суд першої інстанції не прийняв до
уваги наступне.

Згідно п. 34 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про державне мито" органи
Пенсійного Фонду України звільнені від
сплати державного мита.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Частиною 3 ст. 94 КАС
України встановлено, що у разі
задоволення адміністративного позову
в частині, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 201 КАС
України підставами для зміни постанови
або ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- зміні з викладенням абзацу п'ятого
резолютивної частини наступного
змісту: стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати по справі у сумі 3 грн. 40 коп.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.201, ст.205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного Фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська - задовольнити
частково.

Постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня
2011 р. у справі № 0417/2а-4171/2011 в частині
розподілу судових витрат - змінити,
виклавши абзац п'ятий постанови у
наступній редакції: "Стягнути з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 3
грн. 40 коп.".

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
ухвалення та оскарженню відповідно до
ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун