Справа № 21033/10
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2012 рокусправа № 2а-1091/10/1170

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Трахт К.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Кіровограді

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2010 року

у справі № 2-а-1091/10/1170

за позовом приватного підприємства
«Фортеця ПіеР»

до Державної податкової інспекції у м.
Кіровограді

про скасування податкового
повідомлення-рішення та стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Фортеця ПіеР»
звернулося до суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.03.10 № /0
та стягнення з ДПІ у м. Кіровограді
моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що
відповідачем неправомірно
донараховано позивачу податок з
доходів фізичних осіб в сумі 4503,23 грн.
за період ІІІ квартал 2007 року - І
квартал 2008 року щодо фізичної особи
ОСОБА_1, оскільки вказана особа на
підприємці не працювала та не
отримувала заробітну плату. Також
позивач вказує, що посилання
відповідача на ксерокопію довідки від
24.03.2008 про доходи ОСОБА_1, яку останній
надав в обласне управління ВАТ
«Ощадбанк» для отримання кредиту та
яка нібито видана позивачем, не може
вважатись належним доказом
працевлаштування ОСОБА_1 у позивача,
оскільки печатка в довідці не
відповідає відтиску офіційній печатки,
а підпис директора підроблено. До того
ж позивач зазначає, що внаслідок
вказаних неправомірних дій
відповідача завдано шкоди авторитету
та діловій репутації підприємства, чим
заподіяно моральну шкоду, яка підлягає
відшкодуванню

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 19.05.2010
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
17.03.2010. В задоволенні позовних вимог
щодо відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу (а.с. 117), в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та відмовити
в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на
підставі довідки для одержання
кредиту, наданою фізичною особою
ОСОБА_1 до обласного управління ВАТ
«Ощадбанк», встановлено факт роботи
ОСОБА_1 у період з вересня 2007 року по
лютий 2008 року на посаді начальника
зміни приватного підприємства
«Фортеця ПіеР» з отриманням доходу у
загальній сумі 30950,00 грн., в той час як
згідно податкових розрахунків
позивача за формою 1-ДФ серед осіб, яким
нарахований дохід, гр.ОСОБА_1 відсутній.
Відповідач вказує, що за результатами
проведеної перевірки встановлено
розбіжності в поданих позивачем
розрахунках за формою 1-ДФ за період з
01.09.2007 по 29.02.2008 та вищезазначеною
довідкою, що свідчить про виплату
позивачем доходу фізичній особі ОСОБА_1
без утримання податку з доходів
фізичних осіб та сплати його до бюджету
у строки, встановлені законом.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання не з'явились, про час і
місце судового засідання повідомлені
судом належним чином, що підтверджено
наявними в матеріалах справи
документами.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено невиїзну документальну
перевірку позивача з питання
правильності обчислення та
своєчасності внесення до бюджету
податку з доходів фізичної особи
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
за період з 01.09.2007 по 29.02.2008, за
результатами якої складно акт №47/17-30
від 03.03.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.4.2.1 п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7, пп.8.1.2
п.8.1 ст.8, пп.16.3.5 п.16.3 ст.16, п.19.2 «б», «в»
ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» №89-ІV від 22.05.2003,
внаслідок чого підприємством занижено
податок з доходів фізичних осіб на
загальну суму 4503,23 грн., в тому числі за
ІІІ квартал 2007 р. - 727,50 грн., за ІV квартал
2007 р. - 2233,43 грн. та І квартал 2008 р. - 1542,30
грн.

Підставою для вказаного висновку стала
надіслана відповідачу обласним
управлінням ВАТ «Ощадбанк» копія листа
№09-07/445/992 від 14.07.2009, відповідно до якому
фізична особа ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) для розгляду на
кредитному комітеті банку надав
довідку про доходи від 24.03.2008, видану
позивачем, за даними якої гр. ОСОБА_1
займав посаду начальника зміни
приватного підприємства «Фортеця
ПіеР» та в період з вересня 2007 року по
лютий 2008 року включно вказаній особі
виплачено дохід в загальній сумі 30950,0
грн. В той же час, згідно з даними
інформаційного ресурсу «Бест Звіт»
відповідачем встановлено, що в
податкових розрахунках за формою 1-ДФ
підприємства (в т.ч. за III квартал 2007р., IV
квартал 2007р. та І квартал 2008р.) серед
осіб, яким нараховано дохід гр. ОСОБА_1
відсутній, що свідчить про неутримання
позивачем з вказаної вище фізичної
особи при виплаті заробітної плати
податку з доходів фізичних осіб в
загальній сумі 4503,23 грн. та несплату
його до бюджету.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
17.03.2010, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 13509,69 грн., в тому числі за
основним платежем - 4503,23 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 9006,46
грн.

Колегія суддів, виходячи з фактичних
обставин справи, норм діючого
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, погоджується з судом
першої інстанції про протиправність
означеного податкового
повідомлення-рішення, зважаючи на
наступне.

Відповідно до п.4.1 Закону України №889-IV
від 22.05.2003 «Про податок з доходів
фізичних осіб» загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

До складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються
доходи у вигляді заробітної плати, інші
виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору (п.п.4.2.1
п.4.2.Закону №889-IV).

Особи, які відповідно до цього Закону
мають статус податкових агентів,
зобов'язані своєчасно та повністю
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок (п.п. «а» п.19.2 ст.19 Закону №889-IV).

Відповідно до п.п.16.3.5. п.16.3 ст.16 Закону
№889-IV відповідальність за своєчасне та
повне перерахування сум податку до
відповідного місцевого бюджету несе
юридична особа або її уповноважений
підрозділ, що нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід.

У разі коли податковий агент до або під
час виплати доходу на користь платника
податку не здійснює нарахування,
утримання або сплату (перерахування)
цього податку, відповідальність за
погашення суми податкового
зобов'язання або податкового боргу, що
виникає внаслідок таких дій,
покладається на такого податкового
агента. При цьому платник податку -
отримувач таких доходів звільняється
від обов'язків погашення такої суми
податкових зобов'язань або податкового
боргу (пп. 20.3.2. п.20.3 ст.20 Закону №889-IV).

Таким чином, позивач як податковий
агент зобов'язаний своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, який виплачується на
користь робітників, які працюють на
підприємстві.

Втім, як вбачається з матеріалів
справи, фізична особа ОСОБА_1 не працює
та ніколи не працював на приватному
підприємстві «Фортеця ПіеР», що
підтверджується наступним.

Відповідно до наказу Мінстату №253 від
09.10.1995 «Про затвердження типових форм
первинного обліку» для обліку
прийнятих на роботу працівників
застосовується наказ (розпорядження)
про прийом роботу, на підставі якого
відділ кадрів заповнює документ
первинного обліку форма №П-2 «Особова
картка», робить відповідні записи у
трудовій книжці та книзі наказів, а
бухгалтерія відкриває особовий
рахунок чи аналогічний йому документ.

Згідно з ч.4 ст.48 Кодексу законів про
працю до трудової книжки заносяться
відомості про роботу, заохочення та
нагороди за успіхи в роботі на
підприємстві, в установі, організації;
відомості про стягнення до неї не
заносяться.

Отже, для працівника, що працює на
підприємстві доказом такого
працевлаштування є наказ про прийняття
на роботу та трудова книжка із внесеним
відповідним записом, а для
підприємства доказом працевлаштування
працівника є наказ про прийняття на
роботу та книга наказів, в якій
реєструються накази протягом
календарного року.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідно до книги наказів, яка
ведеться позивачем, фізична особа
ОСОБА_1 у період з 01.07.2004 по 15.09.2008 не
працевлаштовувався і не працював на
підприємстві.

Вказане також підтверджується тим, що
посада фізичної особи ОСОБА_1, що
зазначена у довідці про доходи від
24.03.2008, відсутня у штатному розкладі
підприємства на 2007 рік та штатному
розкладі на 2008 рік. При цьому, згідно
вказаних штатних розкладів оклад у
розмірі 5000 - 5300 грн., що зазначений у
довідці про доходи від 24.03.2008, наданій
гр.ОСОБА_1 до обласного управління ВАТ
«Ощадбанк», не встановлений для
жодного працівника.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
належними та допустимими доказами
доведено, що гр. ОСОБА_1 не працював на
підприємстві та не отримував заробітку
плату, в той час як відповідачем не
надано жодного доказу, в тому числі
оригіналу довідки про доходи від 24.03.2008,
на підтвердження висновків, викладених
в акті перевірки.

Відповідно до положень статей 69 та 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи докази, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність
відповідачем висновків, встановлених в
акті перевірки, а відтак оскаржуване
рішення прийнято відповідачем не
обґрунтовано, тобто без урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, що, як наслідок,
призводить до необхідності скасування
податкового повідомлення рішення
№/0 від 17.03.2010 у повному обсязі.

Судом першої інстанції з'ясовано усі
обставини, які мають значення для даної
справи, застосовано до правовідносин,
які виникли між сторонами у даній
справі, норми матеріального права, які
регулюють саме ці правовідносини, і
ухвалено законне рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу відповідача
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Кіровограді
залишити без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року у справі № 2-а-1091/10/1170 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко