Справа № 2а-11991/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Арселен»
та Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
січня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Арселен», про
визнання нечинним державного акту на
право власності, зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач або ОСОБА_2)
звернувся до суду з позовом до
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (далі -
відповідач), третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Арселен»
(далі - третя особа або ТОВ «Арселен»), в
якому просив:

- визнати нечинним Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(кадастровий номер :69:243:0031),
виданий Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) Товариству з обмеженою
відповідальністю "Арселен" та
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №06-8-00025 від 15
листопада 2005 року;

- зобов'язати Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) скасувати в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю запис про
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований за
№06-8-00025 від 15 листопада 2005 року;

- зобов'язати Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) організувати
виготовлення, реєстрацію та видачу
ОСОБА_2 Державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,0826 га. для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, за
адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) скасувати запис в
Поземельній книзі про Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №06-8-00025 від 15
листопада 2005 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
січня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково. Зобов'язано
Головне управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) організувати роботи з
винесення меж земельної ділянки в
натуру (на місцевість) та виготовлення
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, площею 0,0826 га за заявою ОСОБА_2.
В задоволенні іншій частини позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), який є
правонаступником відповідача, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю. Апелянт вважає, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального права та
не відповідає чинному законодавству,
оскільки у відповідності до положень
чинного законодавства України станом
на 23.01.2013 року (на момент прийняття
оскаржуваної постанови) були відсутні
підстави для зобов'язання Департаменту
земельних ресурсів організовувати
роботи по винесенню меж земельної
ділянки в натуру (на місцевість) та
виготовленню документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку.

Крім того, також не погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції, ТОВ
«Арселен» подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову
повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги ТОВ «Арселен» зазначило, що
окружний адміністративний суд вийшов
за межі позовних вимог, чим порушив
норму процесуального права - ч. 2 ст. 11
КАС України.

Крім того, вважає, що висновок суду про
те, що позивач набув право власності на
нерухоме майно - на будинки та земельну
ділянку під ними, а також, право
власності на земельну ділянку площею
0,0826 по АДРЕСА_1 - згідно вимог чинного
законодавства, не відповідає
обставинам справи. Зокрема, в своїй
апеляційній скарзі заявив клопотання
про дослідження під час розгляду даної
апеляційної скарги доказів, які не були
досліджені судом першої інстанції та,
які спростовують висновок суду першої
інстанції про те, що позивач набув
вищевказане нерухоме майно у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційних скарг та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга третьої
особи задоволенню не підлягає, тоді як
апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції
та свідчать матеріали справи, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії КВ №13839Б
виданого ТОВ "Арселен", останній був
власником земельної ділянки площею 0,0826
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Водночас 13.08.2012 року позивач придбав на
прилюдних торгах земельну ділянку з
кадастровим номером :69:243:0031 за
адресою: АДРЕСА_1, яка належала ТОВ
«Арселен».

Крім того, рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 18.10.2011 року у
справі №2-6740/11 визнано за позивачем, як
добросовісним набувачем право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва - домоволодіння, яке
складається з двох будинків під
літерою «К» загальною площею 341,8 кв. м.,
під літерою «Л» загальною площею 344,5 кв.
м., що розташовані на земельній ділянці
площею 0,0826 та кадастровий номер
N:69:243:0031, цільове призначення -
будівництво та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Також визнано за позивачем як
добросовісним набувачем право
власності на земельну ділянку площею
0,0826 га, кадастровий номер :69:243:0031,
цільове призначення - будівництво та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, та знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, - провести реєстрацію
права власності ОСОБА_2 на об'єкт
незавершеного будівництва -
домоволодіння, яке складається з двох
будинків під літерою «К» загальною
площею 341,8 кв. м., під літерою «Л»
загальною площею 344,5 кв. м., що
розташовані на земельній ділянці
площею 0,0826 та кадастровий номер
N:69:243:0031, цільове призначення -
будівництво та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що згідно
відповіді приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 №41/01-16/1 від 07.12.2012 року на
запит суду 10 грудня 2010 року нотаріусом
видано ОСОБА_2 два свідоцтва про
придбання нерухомого майна, що було
предметом іпотеки:

- щодо об'єкту незавершеного
будівництва - домоволодіння АДРЕСА_1 та
1/2 (одну другу) частини земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1;

- щодо об'єкту незавершеного
будівництва - домоволодіння № 30
(будинок) під літерою «Л» загальною
площею 344,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та 1/2
(одну другу) частини земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, не подавався, а відтак
на ньому не була здійснена відмітка про
перехід права власності.

Водночас, як правильно встановлено
судом першої інстанції, 28.11.2011 року
право власності на домоволодіння на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
було зареєстровано за ОСОБА_2 КП
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна"
(№ витягу 32225469).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач набув право власності на
нерухоме майно - будинки та земельну
ділянку під ними - згідно вимог чинного
законодавства.

З огляду на встановлені обставини та з
урахуванням положень ст.ст. 120, 370
Земельного кодексу України, колегія
суддів з таким висновком суду першої
інстанції погоджується.

Водночас колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача організувати роботи з
винесення меж земельної ділянки в
натуру (на місцевість) та виготовлення
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку за
заявою позивача, дійшов помилкового
висновку, що повноваження з видачі
таких документів у м. Києві покладено
на відповідача.

Так, згідно ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу
України (у редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується: а)
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину.

При набутті права власності на
земельну ділянку на підставі
документів, визначених частиною другою
цієї статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності
на земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
роблять відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку із
зазначенням документа, на підставі
якого відбувся такий перехід.

У разі набуття права власності на
земельну ділянку кількома набувачами
або у разі відсутності на відповідному
державному акті місця для проставлення
відмітки про перехід права власності
на земельну ділянку набувачеві або
відчужувачеві земельної ділянки
протягом 30 календарних днів з дня
подання ним до органу, який здійснює
видачу зазначеного акта, документів,
передбачених законодавством,
видається державний акт на право
власності на земельну ділянку.

Орган, який здійснює реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обмежень, робить
відмітку про реєстрацію прав на
земельну ділянку на підставі документа
про її відчуження, складеного та
посвідченого в порядку, встановленому
законом, протягом 14 календарних днів з
дня подання до цього органу
зазначеного документа. Забороняється
вимагати для здійснення відмітки та
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обмежень документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Так, із прийняттям Закону України «Про
державний земельний кадастр» від 07.07.2011
№ 3613-VI, який набрав чинності з 01.01.2013
року, статтю 126 ЗК України викладено в
такій редакції:

"Стаття 126. Оформлення речових прав на
земельну ділянку

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 3
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», в редакції
чинній на час розгляду даної справи,
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» систему
органів державної реєстрації прав
становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

При цьому згідно абз. 2 ч. 2 ст. 15 цього
Закону перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Зокрема, згідно п. 4 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. N 703, державна реєстрація
речових прав на земельні ділянки
проводиться після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» відомості про земельну
ділянку містять інформацію про її
власників (користувачів), зазначену в
частині другій статті 30 цього Закону,
зареєстровані речові права відповідно
до даних Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно частини 2 статті 24 цього Закону
державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за місцем їх розташування
відповідним Державним кадастровим
реєстратором центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Відтак, з аналізу наведених норм
випливає, що з 01.01.2013 року реєстрація
права власності на земельну ділянку
здійснюється відповідним органом
державної реєстрації прав після
державної реєстрації такої земельної
ділянки у Державному земельному
кадастрі відповідним Державним
кадастровим реєстратором.

Разом з тим, колегією суддів
встановлено, що позивач звернувся до
суду з даними позовом з вимогами, щодо
поновлення його порушеного права щодо
реєстрації належної йому земельної
ділянки. Водночас відповідачем у
даному спорі є Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), яке
перейменовано у Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (п.2.8 рішення
Київської міської ради від 15.03.2012 року
№198/7535 Про діяльність виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)).

Відтак, з набранням чинності Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» відповідач втратив свої
повноваження щодо здійснення
діяльності пов'язаної з реєстрацією
земельної ділянки та прав на неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції не може
розглядати позовні вимоги, що не були
заявлені в суді першої інстанції.

З огляду на викладене та з урахуванням
положень ч. 2 ст. 5 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний спір,
помилково застосовував закон, який не
повинен був застосовуватись, чим
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Водночас доводи апеляційної скарги ТОВ
«Арселен», викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження
в ході апеляційного розгляду.

Зокрема, апелянт посилається на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26.08.2010 року у справі
№2а-11987/10/2670, яка залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011 року,
та якою задоволено позов ТОВ "Арселен"
до Відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправними дій,
скасування акту опису та арешту від
30.11.2009 року та постанови про
призначення експерта від 24.06.2010 року,
які судом першої інстанції досліджені
не були.

Згідно ч.2 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції може
дослідити також докази, які
досліджувалися судом першої інстанції
з порушенням вимог цього Кодексу.

З урахуванням того, що оскаржувану
постанову суду від 21.01.2013 року прийнято
у письмовому провадженні, колегія
суддів вважає за можливе дослідити під
час апеляційного розгляду в якості
додаткових доказів надані ТОВ
«Арселен» копії постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.08.2010 року та ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011 року у справі №2а-11987/10/2670.

Разом з тим, колегія суддів дослідивши
вказані рішення суддів зазначає, що
вони не вирішують питання щодо
законності виникнення у позивача права
власності на вищезазначене нерухоме
майно.

Проте, колегія суддів під час вирішення
даної адміністративної справи в
апеляційному порядку, у відповідності
до положень ч. 2 ст. 195 КАС України, з
власної ініціативи дослідила в якості
доказів по справі ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
14.02.2013 року, якою постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.08.2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011 року скасовано, а справу
направлено до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Також, колегією суддів досліджено
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12.06.2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.07.2013 року,
якими провадження у справі №2а-11987/10/2670
в частині вимог закрито та в частині
відмовлено у задоволення позовних
вимог.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про те, що позивач на
законних підставах набув право
власності на земельну ділянку площею
0,0826 га. за адресою: АДРЕСА_1,
підтверджується матеріалами справи, а
доводи апеляційної скарги ТОВ
«Арселен» в цій частині навпаки
спростовуються вищенаведеним.

Щодо посилань ТОВ «Арселен» на те, що
суд першої інстанції вирішуючи даний
спір, на його думку, неправомірно
вийшов за межі позовних вимог, судова
колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, зокрема, може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

При цьому слід зауважити, що здійснення
судового захисту особи, чиє право
порушено органами державної влади чи
місцевого самоврядування внаслідок
порушення ними положень Конституції та
законів України у спосіб, що відповідає
визначеним у законодавстві способам
захисту порушеного права, є здійснення
судом його повноважень органу судової
влади у межах Конституції та законів
України.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження суду при вирішенні
справи, за частиною 2 якої, зокрема,
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, з метою
захисту порушених прав особи, має право
вийти за межі позовних вимог, а доводи
ТОВ «Арселен» в цій частині є
необґрунтованими.

Разом з тим, оскільки доводи
апеляційної скарги відповідача є
такими, що спростовують висновки суду
першої інстанції, та підтверджені в
ході апеляційного провадження, а
вимоги апеляційної скарги ТОВ
«Арселен» є аналогічними вимогам
викладеним в апеляційній скарзі
відповідача, колегія суддів приходить
до висновку про необхідність
задоволення апеляційних скарг зі
скасуванням постанови суду першої
інстанції та ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Департаменту
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арселен»
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 січня 2013 року
скасувати та ухвалити нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 до Головного управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Арселен», про
визнання нечинним державного акту на
право власності, зобов'язання вчинити
певні дії, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
19.05.2014 року.

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.