Справа № 2-а-641/08/1814
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2009-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2009 р. Справа №
2-а-641/08/1814Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Григоров А.М. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області на постанову
Путивльського районного суду Сумської
області від 21.11.2008р. по справі №
2-а-641/08/1814

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом доУправління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області, в якому просить
відновити пропущений строк звернення
за захистом порушених прав, свобод та
інтересів, зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
нарахувати на її користь недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2006-2008 роки в сумі 3400,30 грн.

Постановою Путивльського районного
суду Сумської області від 21 листопада
2008 року позов задоволено частково,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області нарахувати
недоплачене підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
вересень - грудень 2007 року і травень
-липень 2008 року, в загальному розмірі
785,41 грн., виходячи із розрахунку
викладеному у мотивувальній частині
постанови, в задоволенні іншої частини
заявлених вимог відмовлено.

Відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області, не погодився з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з
постановою суду мотивує тим, що судом
при прийнятті рішення не було
враховано, що протягом 2007 року на
виконання вимог Рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007 та ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни", не
було прийнято жодного нормативного
акту. Таким чином, на думку відповідача,
на законодавчому рівні залишилось
невизначеним питання щодо органу, на
який покладено обов'язок здійснення
виплат підвищення до пенсії особам, які
мають статус дитини війни, за рахунок
яких коштів повинні здійснюватися ці
виплати та який розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно
застосовувати при обчисленні таких
доплат.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
апеляційної скарги були повідомлені
належним чином. У відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час та місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни"
має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.
Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про нарахування на користь
позивачки недоплаченої їй як дитині
війни щомісячної доплати до пенсії за
2006 р., суд першої інстанції виходив з
того, що у 2006 році дана виплата була
обмежена Законом України «Про
Державний бюджет на 2006 рік». Колегія
суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного. Відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Згідно ст.
7 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України. Законом України «Про
Державний бюджет на 2006 рік»від 20.12.2005
року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006
рік було зупинено. Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006
року до статті 110 Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік»було
внесено зміни, якими встановлено, що
пільги дітям війни, передбачені ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»у 2006 році запроваджуються
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Проте, у 2006 році пільги,
встановлені ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»запроваджені не були. Закони
України «Про Державний бюджет на 2006
рік»від 20.12.2005 року та «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет на 2006 рік»від 19.01.2006 року
неконституційними не визнані та діяли
протягом 2006 року. Таким чином,
відповідно до вищезазначених законів,
у відповідача не було підстав
нараховувати та сплачувати позивачеві
доплату до пенсії, передбачену ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», оскільки до 19.01.2006 року її
дію було зупинено, а потім передбачені
нею виплати не запроваджені.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік»щодо зупинення на 2007 рік дії
ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни" та з рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
за №10-рп/2008 року, яким визнано таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п.41
розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України". На підставі наведеного
суд дійшов висновку, що відповідно до
зазначених рішень Конституційного
Суду України відповідач з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008
року повинен був діяти у відповідності
з діючою нормою ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни" та
здійснювати позивачеві доплату до
пенсії у розмірі, встановленому
зазначеною нормою Закону. При цьому суд
зазначив, що при розмірі мінімальної
пенсії за віком, яка підлягає
застосуванню при розрахунку 30% доплати
до пенсії дітям війни, відповідач
повинен виходити з розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленої ст.28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного. Відповідно до п.
12 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з урахуванням ст. 111 цього
Закону, було зупинено. Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007
за № 6-рп/2007 року, у справі за поданням 46
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36
ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14,
23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103,
111 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»(справа про соціальні
гарантії громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»від 18.11.2004 № 2195-IV, з
урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення
Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене. Відповідно до ч. 2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Виходячи з
приписів ч.2 ст.152 Конституції України
та дати ухвалення рішення
Конституційним Судом України
Управління Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
повинен був нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»з 09.07.2007
року, оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України», ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню.
Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти
у відповідності з приписами діючої
норми ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
нараховувати та здійснювати позивачу
відповідні доплати.

Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»(справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.41 розділу 2 Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України». Рішення
Конституційного Суду України у цій
справі також має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, рішення
Конституційного Суді України від 22.05.2008
року та приписів ч.2 ст.152 Конституції
України, відповідач повинен був з 22.05.2008
року нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»в
редакції, яка діяла до 01.01.2008 року,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності п.п.41 розділу 2
Закону України «Про Державний бюджет
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», ця норма
втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008
року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 18.11.2004 р.,
колегія суддів, вважає хибними, з таких
підстав. Відповідно до статті 64
Конституції України, конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.
Згідно ч. 3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини. Таким чином, доводи
апеляційної скарги в частині
неврегульованості на законодавчому
рівні порядку здійснення доплат
особам, які мають статус дітей війни не
можуть бути підставою для не
здійснення таких виплат або відмови в
задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача про неможливість
застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»від 09.07.2003 р. та
правильність нарахування доплати до
пенсії згідно розмірів встановлених у
постанові Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 р. за № 530 «Про Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян», колегія суддів
зазначає наступне. Судом обґрунтовано
було встановлено, що позивач,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 р. має право на отримання доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Постановою Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 «Про деякі питання соціального
захисту окремих категорій
громадян»встановлюється не розмір
мінімальної пенсії, з якого
обчислюється доплата особам, які мають
статус «дитини війни», а конкретний
розмір такої доплати, що суперечить
змісту ст. 6 «Про соціальний захист
дітей війни»від 18.11.2004 р. якою
встановлюється розмір такої доплати у
відповідності до 30% мінімальної пенсії
за віком. Відповідно до положень ч. 2 ст.
3 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
кодексом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами, в тому числі і постановою
Кабінету Міністрів України. За чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»від
09.07.2003 р., іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
не погоджується з доводами відповідача
про те, що, мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
статті 28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 р.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги відповідача щодо
невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.
Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області та відноситься до
категорії громадян, яким встановлено
статус «дитина війни»та відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»від 18.11.2004 р.
позивач має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. Пенсійний
фонд України діє у відповідності до
Положення Про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 01.03.2002 року за №121/2001 і
здійснює свої повноваження на підставі
п. 15 зазначеного положення через
створені в установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії. Статтею 22
Конституції України визначено, що
конституційні права і свободи
гарантуються. Таким чином, держава
взяла на себе зобов'язання забезпечити
реалізацію громадянами своїх
конституційних прав. За змістом ч.1 ст. 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у старості та
в інших випадках, передбачених законом.
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус «дитини війни», серед
яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії. Відповідно до ч. 2 ст.6
Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією межах і
відповідно до законів України. Згідно
абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002 року за
№12/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.
Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо призначення пенсії,
підготовки документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.
Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за № 8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням -забезпечення
призначення та виплати пенсії. Отже,
обов'язок по нарахуванню та виплати
доплати до пенсії, яка передбачена
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни», покладено саме на органи
Пенсійного фонду України. Враховуючи,
що держава взяла на себе обов'язок щодо
виплати позивачу 30% доплати до пенсії
та поклала виконання цього обов'язку
на центральний орган виконавчої влади
-Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в
систему його органів, але вони не
вчинили жодної дії для нарахування цих
коштів та їх виплати, колегія суддів
вважає, що вони не виконали своїх
повноважень без поважних причини.
Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів, як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем. Крім того,
відповідачем, в порушення ч. 2 ст.71 КАС
України не доведено та не надано суду
доказів щодо вчинення будь-яких дій для
забезпечення виконання покладеного на
нього обов'язку щодо нарахування та
виплати позивачу доплати до пенсії у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком. Отже, відсутність коштів у
відповідача, який не вчинив жодної дії
щодо їх отримання для забезпечення
виконання своїх зобов'язань або
невиконання іншим органом виконавчої
влади свого обов'язку щодо виділення
коштів на здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача. Таким чином, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що обов'язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 р. покладено на Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області,
за місцем проживання позивача.

Але колегія суддів вважає за необхідне
відмітити наступне. Суд першої
інстанції зобов'язав з Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
нарахувати недоплачене підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за вересень - грудень 2007 року і
травень -липень 2008 року. Колегія суддів
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції може вийти
за межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.
Порушення прав позивача щодо виплати
пенсії за 2007 рік, за захистом яких він
звернувся до суду, тривало з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року. Таким чином, виходячи з
наведеного, колегія суддів не вбачає
пропущення позивачем строку звернення
до суду за захистом свого права щодо
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
процесуального права, які призвели
неправильного вирішення справи, тому
вважає за необхідне вийти за межі
доводів апеляційної скарги та
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року.

Також колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції необґрунтовано
обмежив період, за який необхідно
провести перерахунок пенсії позивачу
строком липнем 2008 року, оскільки
відповідач з 22.05.2008 року протягом 2008
року повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», а положення ст. 99 КАС України
застосовуються для встановлення
строку звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи, а не для обчислення
періоду, якого стосуються позовні
вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 202, 205,
207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Путивльського районного
суду Сумської області від 21 листопада
2008 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області нарахувати ОСОБА_1
підвищення до пенсії за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у
розмірі 30% виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Путивльському районі
Сумської області нарахувати ОСОБА_1
підвищення до пенсії за 2008 рік
починаючи з 22 травня 2008 року у розмірі
30% виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»та здійснити дії щодо
виплати недоплачених сум з урахуванням
раніше виплачених.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.Судді
Григоров А.М. Русанова В.Б.

Повний текст постанови виготовлений
09.11.2009 р.