Справа № 815/109/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/109/14

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції:
Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія
О.В.

суддів - Крусяна
А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної інспекції сільського
господарства України в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 20
березня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТІС-Зерно» до
Державної інспекції сільського
господарства України в Одеській
області про визнання неправомірними
дій та тверджень, визнання
протиправним та скасування припису від
16 травня 2013 року № 001026,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТІС-Зерно»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області про
визнання неправомірним проведення
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства у період з 12 квітня 2013
року по 26 квітня 2013 року; визнання
протиправним та скасування припису від
30 травня 2013 року №001026; визнання
неправомірними твердження про
порушення позивачем статей 125, 126
Земельного кодексу України, що вказані
у розділі ІІІ Уніфікованої форми акта
перевірки дотримання суб'єктом
господарювання вимог земельного
законодавства від 26 квітня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем в порушення вимог чинного
законодавства було проведено планову
перевірку ТОВ «ТІС-Зерно» з питань
дотримання вимог земельного
законодавства, за результатами якої
складено Акт перевірки від 26 квітня 2013
року. Так, позивач вказує, що відповідно
до акту перевірки планова перевірка
позивача проводилась на підставі
Наказу Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області від 09
квітня 2013 року №214пр та направлення на
перевірку від 09 квітня 2013 року №128 В/Я,
проте зазначене направлення було
видано на підставі іншого наказу від 09
квітня 2013 року за №412пр. Крім того, на
підставі Наказу від 09 квітня 2013 року
№412пр та направлення на перевірку від 09
квітня 2013 року №128 В/Я, у період з 11
квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року також
проводилась планова перевірка ТОВ
«ТІС-Зерно» з питань дотримання вимог
Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» та земельного
законодавства, за результатами якої
складено Акт перевірки від 30 квітня 2013
року. Таким чином, фактично
відповідачем проведено спірну
перевірку без направлення
(посвідчення) на перевірку.

Також, позивач вказував на те, що
відображені в акті перевірки порушення
щодо використання земельних ділянок
без правовстановлюючих документів не
мали місця з огляду на наступне. ТОВ
«ТІС-Зерно» є правонаступником ТОВ з
іноземними інвестиціями
«ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (ТОВ «ТІС») та
відповідно до розподільчого балансу до
позивача перейшло у власність нерухоме
майно, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
від 18 квітня 2011 року. При цьому згідно з
вимогами ст. 120 ЗК України, використання
земельних ділянок, на яких розміщено
належне позивачу нерухоме майно,
здійснюється на тих самих умовах і в
тому ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача, тобто ТОВ «ТІС».

З огляду на зазначене, позивач вважає
протиправним Припис відповідача від 30
травня 2013 року, яким зобов'язано
усунути виявлені порушення вимог
земельного законодавства.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, надав заперечення
відповідно до яких зазначив, що при
проведенні перевірки позивача
Державна інспекція сільського
господарства в Одеській області діяла
в межах наданих повноважень,
відповідно до закону та на підставі
затверджених у встановленому порядку
планів.

Крім того, відповідач вказував, що
незважаючи на те, що ТОВ «ТІС-Зерно» є
правонаступником ТОВ «ТІС», право
користування земельною ділянкою
останнього автоматично у порядку
правонаступництва до позивача не
переходить, а виникає на загальних
підставах. Відтак, з огляду на виявлені
порушення позивачем вимог земельного
законодавства, відповідачем на
законних підставах винесено
оскаржений припис, у зв'язку із чим
підстави для задоволення позову
відсутні.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТІС-Зерно» до
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області про
визнання неправомірними дій та
тверджень, визнання протиправним та
скасування припису від 16 травня 2013 року
№001026 задоволено частково. Визнано
протиправними дії Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області щодо проведення перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства у період з 12 квітня 2013
року по 26 квітня 2013 року товариством з
обмеженою відповідальністю
«ТІС-Зерно» (). Визнано
протиправним та скасовано припис
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області від 16
травня 2013 року №001026. У задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

Державною інспекцією сільського
господарства на зазначену постанову
подано апеляційну скаргу. Апелянт
просить скасувати оскаржувану
постанову від 20.03.2014 року та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, про те про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 12
квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року
посадовою собою Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області у присутності директора
товариства Чобітько І.В. проводилась
планова перевірка з питань дотримання
вимог земельного законодавства ТОВ
«ТІС-Зерно».

За результатами проведеної перевірки
складено уніфіковану форму акту
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства №000189 від 26 квітня 2013
року, яким зафіксовано виявлені під час
перевірки порушення вимог ст.ст. 125, 126
Земельного кодексу України, а саме:
земельні ділянки площами 0, 933 га, 11, 855
га, 1, 171 га використовуються ТОВ
«ТІС-Зерно» без належним чином
оформлених правовстановлюючих
документів на землекористування.

Не погодившись із вказаним актом
перевірки та зафіксованими у ньому
порушеннями вимог земельного
законодавства позивач, у відповідності
до ст. 10 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності», надав
до Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області
заперечення № 2705/01 від 27 травня 2013 року.
Заперечення одержано Інспекцією 27
березня 2013 року, однак відповіді про
результати розгляду заперечень
позивачу не було надано.

На підставі результатів перевірки
директору ТОВ «ТІС-Зерно» видано
Припис від 16 травня 2013 року №001026 щодо
усунення у 30-ти денний термін виявлених
порушень земельного законодавства
України. Про виконання припису
позивача було зобов'язано повідомити
до 30 червня 2013 року за адресою: м. Одеса,
вул. Дальницька, 17, Управління контролю
за використанням та охороною земель.
Примірник припису та акту перевірки
було направлено позивачу поштою
супровідним листом від 16 травня 2013 року
№04.2-10/11/2616 та отримано позивачем 23
травня 2013 року.

Не погодившись із зазначеним позивач
оскаржив дії відповідача з проведення
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства у період з 12 квітня 2013
року по 26 квітня 2013 року, у зв'язку з
порушенням порядку її проведення.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» передбачено, що планові
заходи здійснюються відповідно до
річних або квартальних планів, які
затверджуються органом державного
нагляду (контролю) до 1 грудня року, що
передує плановому, або до 25 числа
останнього місяця кварталу, що передує
плановому.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 5
вищевказаного Закону, органи
державного нагляду (контролю)
здійснюють планові заходи з державного
нагляду (контролю) за умови письмового
повідомлення суб'єкта господарювання
про проведення планового заходу не
пізніш як за десять днів до дня
здійснення цього заходу.

Як вбачається з матеріалів справи,
повідомлення на проведення перевірки у
період з 08 квітня 2013 року по 26 квітня 2013
року, відповідно до плану перевірок на
ІІ квартал 2013 року, отримано позивачем
01 квітня 2013 року за вхід №0104/01.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», для здійснення планового
або позапланового заходу орган
державного нагляду (контролю) видає
наказ, який має містити найменування
суб'єкта господарювання, щодо якого
буде здійснюватися захід, та предмет
перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
квітня 2013 року начальником Державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області відповідно до ст. 5
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» та на
підставі пункту 66 Плану перевірок на ІІ
квартал 2013 року, винесено Наказ «Про
проведення планової перевірки» ТОВ
«ТІС-Зерно» №412пр з питань дотримання
вимог Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні», якість та
безпечність сільськогосподарської
продукції, земельного законодавства
України у термін з 11 квітня 2013 року по 26
квітня 2013 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
в акті перевірки було допущено
технічну помилку та вказано про Наказ
від 09 квітня 2013 року №214п/р, замість
Наказу від 09 квітня 2013 року №412пр.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», на підставі
наказу оформляється посвідчення
(направлення) на проведення заходу, яке
підписується керівником або
заступником керівника органу
державного нагляду (контролю) (із
зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.
Посвідчення (направлення) є чинним лише
протягом зазначеного в ньому строку
здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу
посадові особи органу державного
нагляду (контролю) зобов'язані
пред'явити керівнику суб'єкта
господарювання або уповноваженій ним
особі посвідчення (направлення) та
службове посвідчення, що засвідчує
посадову особу органу державного
нагляду (контролю), і надати суб'єкту
господарювання копію посвідчення
(направлення).

Посадова особа органу державного
нагляду (контролю) без посвідчення
(направлення) на здійснення заходу та
службового посвідчення не має права
здійснювати державний нагляд
(контроль) суб'єкта господарювання.

На виконання Наказу від 09 квітня 2013
року №412пр оформлено посвідчення від 09
квітня 2013 року №128-ВЯ.

Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що на підставі, зокрема,
вищезазначеного Наказу від 09 квітня 2013
року №412пр та направлення на перевірку
від 09 квітня 2013 року №128-ВЯ у період з 11
квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року
Державною інспекцією сільського
господарства України спільно з
Державною інспекцією сільського
господарства в Одеській області також
було проведено планову перевірку ТОВ
«ТІС-Зерно», у тому числі з питань
дотримання вимог земельного
законодавства, про що складено акт
перевірки від 30 квітня 2013 року №36, яким
також зафіксовано порушення з боку
позивача ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу
України щодо використання земельних
ділянок під об'єктами нерухомого майна
без правовстановлюючих документів на
землю та з ухиленням від державної
реєстрації цих земельних ділянок.

Враховуючи викладене, спірну перевірку
підприємства позивача, яку розпочато 12
квітня 2013 року та оформлено актом №000189
від 26 квітня 2013 року, проведено
відповідачем на підставі Наказу та
направлення (повідомлення) на
перевірку, які вже слугували
підставами для проведення планової
перевірки, розпочатої 11 квітня 2013 року
та оформленої актом від 30 квітня 2013
року №36.

Апелянт вказує на те, що мала місце одна
комплексна перевірка ТОВ «ТІС-Зерно».

Згідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», державний
нагляд (контроль) може здійснюватися
комплексно кількома органами
державного нагляду (контролю), якщо
їхні повноваження на здійснення чи
участь у комплексних заходах
передбачені законом. Такі заходи
проводяться за спільним рішенням
керівників відповідних органів
державного нагляду (контролю).

Суд першої інстанції вірно зауважив, що
з матеріалів справи не вбачається, що
на підприємстві позивача було
проведено саме комплексну перевірку.
При цьому за результатами перевірок
складено два акти: акт від 26 квітня 2013
року №000189 та акт від 30 квітня №36.

За таких обставин колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, спірну перевірку
позивача було проведено з порушенням
встановленого законом порядку та
всупереч принципам здійснення
державного нагляду (контролю).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» за
результатами здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт. В останній
день перевірки два примірники акта
підписуються посадовими особами
органу державного нагляду (контролю),
які здійснювали захід, та суб'єктом
господарювання або уповноваженою ним
особою, якщо інше не передбачено
законом. Якщо суб'єкт господарювання не
погоджується з актом, він підписує акт
із зауваженнями. Зауваження суб'єкта
господарювання щодо здійснення
державного нагляду (контролю) є
невід'ємною частиною акта органу
державного нагляду (контролю). У разі
відмови суб'єкта господарювання
підписати акт посадова особа органу
державного нагляду (контролю) вносить
до такого акта відповідний запис.

Посилаючись на той факт, що позивач
відмовився від підписання акту, у
зв'язку із чим його примірник разом із
приписом було направлено поштою
(супровідним листом від 16 травня 2013
року), відповідачем не було внесено до
акту відповідного запису про відмову
від підписання.

Апелянт вказував на те, що у самому
Приписі помилково зазначено його дату -
30 травня 2013 року, замість 16 травня 2013
року.

Як вбачається з оскарженого Припису,
при перевірці додержання вимог
земельного законодавства встановлено,
що земельні ділянки площами 0, 933 га, 11, 855
га, 1, 171 га використовуються ТОВ
«ТІС-Зерно» без належним чином
оформлених правовстановлюючих
документів на землекористування, що є
порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України.

Відповідно зі ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно до вимог ст. 126 ЗК України, право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 18
квітня 2011 року, виданого Виконавчим
комітетом Визирської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, ТОВ «ТІС-Зерно» є власником
88/100 частин єдиного майнового комплексу
з перевантажування зернових вантажів
на причалі №16, за адресою Одеська
область, Комінтернівський район,
Визирська сільська рада, 1-й км
автодороги порту «Южний», буд. 1 «А».

Судом встановлено, що зазначений
майновий комплекс перейшов у власність
позивача наступним чином. У
відповідності до п. 1.1 Статуту
товариства з обмеженою
відповідальністю «ТІС-Зерно»,
товариство засноване шляхом виділу із
товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» та є
правонаступником останнього в частині
передбаченої розподільчим балансом
згідно із ст. 109 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Судом також встановлено, що між ТОВ з
іноземними інвестиціями
«ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» та ТОВ «ТІС-Зерно»
укладено угоди про порядок
користування земельними ділянками та
компенсацію орендної плати від 27 січня
2011 року.

Частина земельної ділянки площею 0, 933
га використовується позивачем
відповідно до Угоди №2701-1 від 27 січня 2011
року, укладеної між товариством з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями
«ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (Землекористувач)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «ТІС-Зерно»
(Підприємство) про те, що Підприємство
набуло власність (у т.ч. нерухомість), що
знаходиться на земельній ділянці
Землекористувача, тобто розташування
нерухомого майна Підприємства на
земельній ділянці загальною площею 54,
332 га, що використовується
Землекористувачем на підставі
Договору оренди від 09 листопада 2004
року, зареєстрованого в Книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі за №01 від 17 листопада 2004
року.

На підтвердження права користування
земельною ділянкою попереднього
землекористувача (ТОВ з іноземними
інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС»)
позивачем було надано до суду вказаний
Договір оренди земельної ділянки
терміном дії 49 років.

Згідно п. 9.2 вказаного Договору
реорганізація юридичної особи
Орендаря не є підставою для зміни умов
або розірвання договору.

Частина земельної ділянки площею 11,855
га використовується позивачем
відповідно до Угоди №2701-2 від 27 січня 2011
року, укладеної між товариством з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями
«ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (Землекористувач)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «ТІС-Зерно»
(Підприємство) про те, що Підприємство
набуло власність (у т.ч. нерухомість), що
знаходиться на земельній ділянці
Землекористувача, тобто розташування
нерухомого майна Підприємства на
земельній ділянці загальною площею 132,
67 га Землекористувача, який
користується нею на праві постійного
користування землею відповідно до
Державного акту на право постійного
користування землею від 15 березня 2001
року серії ІІ-ОД №001541, виданого
Комінтернівською районною радою.

На підтвердження права користування
земельною ділянкою попереднього
землекористувача (ТОВ з іноземними
інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС») в
матеріалах справи наявний Державний
акт на право постійного користування
землею від 15 березня 2001 року серії ІІ-ОД
№001541.

Частина земельної ділянки площею 1,171 га
використовується позивачем відповідно
до Угоди №2701-3 від 27 січня 2011 року,
укладеної між товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС»
(Землекористувач) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«ТІС-Зерно» (Підприємство) про те, що
Підприємство набуло власність (у т.ч.
нерухомість), що знаходиться на
земельній ділянці Землекористувача,
тобто розташування нерухомого майна
Підприємства на земельній ділянці
загальною площею 29,694 га, що
використовується Землекористувачем на
підставі Договору оренди землі від 31
січня 2005 року, зареєстрованого в Книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі за №01 від
31 січня 2005 року.

За таких обставин, враховуючи, що право
користування вказаними земельними
ділянками попереднього власника
нерухомого майна було оформлено
належним чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем
використовуються земельні ділянки під
об'єктами нерухомого майна, які
належать йому на підставі свідоцтва
про право власності від 18 квітня 2011
року, правомірно та у відповідності до
приписів ст. 120 Земельного кодексу
України, тобто на тих самих умовах і в
тому ж обсязі, що й попередній
землекористувач.

Колегія суддів також вважає вірним
висновок суду першої інстанції
стосовно позовної вимоги про визнання
неправомірними твердження про
порушення позивачем вимог ст.ст. 125, 126
ЗК України, що вказані у розділі ІІІ
Уніфікованої форми акта перевірки
дотримання суб'єктом господарювання
вимог земельного законодавства від 26
квітня 2014 року, виходячи з наступного.

Акт перевірки - це службовий документ,
який стверджує факт проведення
перевірки суб'єкта господарювання і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог чинного
законодавства суб'єктами
господарювання.

Тобто, акт перевірки та викладені у
ньому факти і висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для
відповідного суб'єкту певні правові
наслідки, регулює ті чи інші відносини
і має обов'язковий характер для
суб'єктів цих відносин. Суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний скласти за
результатами перевірки акт та не
позбавлений права викладати у ньому
власні суб'єктивні висновки щодо
зафіксованих обставин, та в подальшому,
у разі виникнення спору щодо рішень,
які приймаються на підставі такого
акту, обґрунтовувати ними власну
позицію щодо наявності виявлених
порушень.

Таким чином суд вірно визначив, що
висновки акта перевірки та дії суб'єкта
владних повноважень щодо їх складання
не створюють правових наслідків у
вигляді зміни чи припинення будь-яких
прав суб'єкта господарювання,
перевірка якого проводилася, а тому не
порушують права суб'єктів, щодо яких
вони складені.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Апелянт, який є суб'єктом
владних повноважень, свою позицію суду
не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства України в
Одеській області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 20
березня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький