Справа № 2-а-90/08/1801
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2009-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2009 р. Справа № 2-а-90/08/1801Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Водолажської Н.С.

при секретарі судового засідання
- Баглаєнко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області на постанову Білопільського
районного суду Сумської області від
11.12.2008р. по справі № 2-а-90/08/1801

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області

про стягнення недоплаченої допомоги
дитини війни,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області, в якому просив
зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Білопільському районі
Сумської області нарахувати на його
користь недоплачену йому щомісячну
державну соціальну допомогу за 2006-2008
роки в сумі 3400,30 грн.

Постановою Білопільського районного
суду Сумської області від 11.12.2008р. по
справі № 2-а-90/08/1801 позов задоволено
частково, поновлено ОСОБА_1 строк
звернення до суду адміністративним
позовом, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за вікам за період
2006-2007 років , а також, починаючи з 1 січня
2008 року по день постановлення судом
рішення, з підвищенням пенсії на 20%
мінімальної пенсії за віком виходячи з
розміру; встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та
провести відповідні виплати, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області, не погодився з
зазначеною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу.
Свою незгоду мотивує тим, що судом при
прийнятті рішення не було враховано, що
на законодавчому рівні залишилось
невизначеним питання щодо органу, на
який покладено обов'язок здійснення
виплат підвищення до пенсії особам, які
мають статус дитини війни, за рахунок
яких коштів повинні здійснюватися ці
виплати, та який розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно
застосовувати при обчисленні таких
доплат. При цьому, відповідач зазначив,
що, задовольняючи позов, суд першої
інстанції необґрунтовано застосував
до спірних правовідносин ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсії,
призначених за цим Законом. Також
вказує, що позивачем пропущено
встановлений ст. 99 КАС України строк
звернення до адміністративного суду.
Відповідач просить розглядати скаргу
за відсутності представника в судовому
засіданні.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни та відповідно
до ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" має право на
отримання державної соціальної
підтримки, а саме підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком. Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Задовольняючи позовні вимоги за 2006рік,
суд першої інстанції виходив з того ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", яка передбачає право на
отримання державної соціальної
підтримки, а саме підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, діяла в редакції Закону від
01.01.2006 р.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з
наступного.Відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Згідно ст.
7 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 р., фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Законом
України "Про Державний бюджет на 2006 рік"
від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного
Закону на 2006 рік було зупинено. Законом
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет на 2006 рік"
від 19.01.2006 року до статті 110 Закону
України "Про Державний бюджет на 2006 рік"
було внесено зміни, якими встановлено,
що пільги дітям війни, передбачені ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" у 2006 році запроваджуються
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Проте, у 2006 році пільги,
встановлені ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
запроваджені не були. Закони України
"Про Державний бюджет на 2006 рік" від
20.12.2005 року та "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік" від 19.01.2006 року
неконституційними не визнані та діяли
протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог за 2007 рік, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення Закону
України "Про Державний бюджет на 2007 рік"
щодо зупинення на 2007 рік дії ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та зобов'язав Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
позивачу з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за вікам за весь 2007
рік.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 р. з урахуванням ст. 111
цього Закону. Таким чином, Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року повинно було нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004, яка набула чинності із
зазначеної дати, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71
Закону України "Про державний бюджет
України", ці норми втратили чинність та
не підлягали застосуванню.

Щодо зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
позивачу, починаючи з 1 січня 2008 року по
день постановлення судом рішення, з
підвищенням пенсії на 20% мінімальної
пенсії за віком виходячи з розміру;
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»та провести
відповідні виплати, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".Рішення Конституційного
Суду України у цій справі мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене. Відповідно до ч .2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, рішення
Конституційного Суді України від
22.05.2008р. та приписів ч.2 ст.152 Конституції
України, відповідач повинен був з
22.05.2008р. нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
редакції, яка діяла до 01.01.2008р., оскільки
з моменту ухвалення Конституційним
Судом України рішення щодо
неконституційності п.п.41 розд.2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", ця норма
втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008
року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивача з
підвищенням її на 20% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого
ч.1ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". При цьому колегія суддів
зазначає, що ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" чітко
визначений розмір підвищення пенсії -
30% мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, для захисту прав позивача
слід зобов'язати Управління управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
позивача саме в цьому розмірі, а
виплати провести з урахуванням
виплачених сум в 2008 році.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що позивачем пропущено строк звернення
до адміністративного суду з позовом,
колегія суддів вважає їх
безпідставними виходячи з такого.
Порушення прав позивача, за захистом
яких він звернувся до суду, тривало з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року. Таким чином,
виходячи з наведеного, колегія суддів
не вбачає пропущення позивачем строку
звернення до суду за захистом свого
права щодо отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни".

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
допущені судом першої інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
постанова суду підлягає скасуванню, з
прийняттям апеляційним судом нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів не приймає посилання в
апеляційній скарзі на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права через неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії відповідно до
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 р., колегія
суддів вважає хибними з таких підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 8
Кодексу адміністративного судочинства
України звернення до
адміністративного суду для захисту
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується. Забороняється
відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні правовідносини. Таким
чином, доводи апеляційної скарги в
частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не може бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 р., колегія
суддів зазначає наступне. Позивач
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV має право на отримання
доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. За чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 р., іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає. З
огляду на викладене, колегія суддів, не
погоджується з доводами відповідача
про те, що, мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
статті 28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 р.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.
Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що обов'язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
покладено на Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області, за місцем проживання
позивача.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якою суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4
ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області задовольнити частково.

Постанову Білопільського районного
суду Сумської області від 11.12.2008р. по
справі № 2-а-90/08/1801 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести виплати
недоплачених сум за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору у розмірі 1, 70 грн.

Постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом одного місяця.

Головуючий суддя Філатов Ю.М.Судді
Мінаєва О.М. Водолажська Н.С.

Повний текст постанови виготовлений
03.08.2009 р.