Справа № 812/3287/14
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3287/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді: Шембелян В.С.,

при секретарі: Стройній О.О.,

за участю:

представника позивача: Хмельової
Ю.С.,

представників відповідача: Пипенко
Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Колективного
підприємства «Лисичанський завод
залізобетонних виробів» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 74194,02 грн. та пені в розмірі
667,80 грн. за порушення нормативу зі
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,-

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що
відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для всіх
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. При цьому,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

На думку позивача, у порушення
зазначеної норми Закону відповідач не
працевлаштував необхідну кількість
інвалідів у 2013 році. Так, у 2013 році на
підприємстві відповідача замість 11
інвалідів працювало лише 8, що
підтверджується розрахунком суми
позовної заяви за 2013 рік. Сума
розрахованих
адміністративно-господарських санкцій
за нестворені робочі місця для
інвалідів за 2013 рік склала 74194,02 грн.

Вказану санкцію відповідач повинен був
самостійно сплатити до 15 квітня 2013
року, однак не зробив цього.

На суму несплачених санкцій нарахована
пеня, розмір якої склав 667,80 грн.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача несплачені
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для інвалідів у 2013 році у розмірі 74194,02
грн. та пеню за прострочення терміну
сплати санкції у розмірі 667,80 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд стягнути з
КП «Лисичанський завод залізобетонних
виробів» на користь Державного бюджету
в особі Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 74194,02 грн. та пеню за порушення
термінів сплати адміністративно-
господарських санкцій в розмірі 667,80
грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, надавши заперечення
проти позову, зазначив, що КП
«Лисичанський завод залізобетонних
виробів» щомісячно звітувало до
Лисичанського центру зайнятості, який
в свою чергу, зобов'язаний направити
підприємству на працевлаштування
інвалідів, тобто свої зобов'язання
відповідач виконав, але обов'язки з
пошуку підходящої інваліду роботи
покладені, згідно зі ст..18-1 ЗУ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів» на Державну службу
зайнятості населення.(а.с. 20-44).

Просив відмовити у задоволенні позову
повністю.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити, із наступних
підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 р. №
875-ХІІ (в редакції після 05.07.2001) (далі
Закон України № 875) для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового
складу за рік, а якщо працює від 8 до 25
осіб, - у кількості одного робочого
місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійн розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів
відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації,
у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів,фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до статті 20 Закону України
№ 875 підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі
підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичної особи, яка використовує
найману працю, за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом. Для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, на яких працює від 8
до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських
санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
в установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів, у
фізичної особи, яка використовує
найману працю.

Згідно з ч. 2 статті 20 вказаного Закону,
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені.
Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на
повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України №
875, підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Як встановлено у судовому засіданні,
відповідачем 18 лютого 2013 року було
подано до Фонду звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
де зазначено, що середньооблікова
кількість штатних працівників у
кількості - 268 осіб та середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, 8 осіб.
Кількість робочих місць для
інвалідів-штатних працівників, що
мають бути створені відповідно до
вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" - 11 місць.
Середньорічна заробітна плата
штатного працівника склала 24731 грн.
(а.с.6).

Частиною 4 статті 20 Закону України "Про
зайнятість населення" передбачено, що
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють
у зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх
прийнятих працівників у порядку,
встановленому законодавством.
Несвоєчасна реєстрація або відмова від
неї, порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Обов'язок подання звітів про
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів до центру
зайнятості за місцем реєстрації
організації як платника страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, передбачено також п. 2
Порядку подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування (далі - Порядок),
затвердженого Постановою КМУ від
31.01.2007р. № 70.

Як вбачається із матеріалів справи, КП
«Лисичанський завод залізобетонних
виробів» у 2013 році надавало до центру
зайнятості звіти за формою №3-ПН про
наявність 4-х вільних робочих місць, на
яких може використовуватись праця
інвалідів - 30.01.2013, 28.02.2013, 29.03.2013, 24.04.2013,
29.05.2013, 26.06.2013, 29.07.2013, 30.08.2013, 25.09.2013, 29.10.2013,
25.11.2013, 24.12.2013 - щомісячно, про що
свідчить відмітка уповноваженої особи
центру на звітах.(а.с.28-44).

Таким чином, матеріали справи свідчать
про виконання відповідачем обов'язку,
передбаченого нормами чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні, по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
оскільки ними створено достатню
кількість робочих місць - 12 для
інвалідів, що відповідає вимогам
чинного законодавства, та підтверджено
належними доказами.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про
охорону праці", підприємства, які
використовують працю інвалідів,
зобов'язані створювати для них умови
праці з урахуванням рекомендацій
медико-соціальної експертної комісії
та індивідуальних програм
реабілітації, вживати додаткових
заходів безпеки праці, які
відповідають специфічним особливостям
цієї категорії працівників.

За змістом норм чинного законодавства
щодо соціальної захищеності інвалідів
в Україні, створення підприємством
місць та умов праці для інвалідів з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації неможливе без здійснення
підприємством усіх існуючих заходів
для працевлаштування інвалідів,
визначених у Законі України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(ч. 1 ст. 218 ГК України). Частиною 2 ст.218 ГК
України передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Враховуючи встановлені обставини у
справі та надані сторонами докази, суд
приходить до висновку, що позивачем при
нарахуванні
адміністративно-господарських санкцій
КП «Лисичанський завод залізобетонних
виробів» не було з'ясовано усіх
обставин та здійснено їх документальну
перевірку, що призвело до
безпідставної
адміністративно-господарської
відповідальності та необґрунтованим
позовним вимогам.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 17, 18, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Законом України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21.03.1991р. №875-Х11, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Колективного
підприємства «Лисичанський завод
залізобетонних виробів» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 74194,02 грн. та пені у розмірі
667,80 грн. за порушення нормативу зі
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році -
відмовити повністю за
необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 26 травня 2014 року.

Суддя
В.С. Шембелян