Справа № 808/1865/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року о 11 год. 40 хв.Справа №
808/1865/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шари І.В.

суддів Батрак І.В., Сацького Р.В.

за участю секретарі судового засідання
Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача - Поставного В.А.
(довіреність від 09.04.14 №5)

відповідача - не з'явився

- не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом Малого підприємства
"Таврія", смт. Новомиколаївка
Запорізької області

до Державної реєстраційної служби
України, м. Київ

Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни

Василівни, м. Київ

про визнання дій неправомірними,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні

дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Мале підприємство "Таврія",
звернувся до суду з позовом Державної
реєстраційної служби України,
Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни, в якому просить
визнати незаконною відмову
відповідача у державній реєстрації
права власності на 1/2 частину
адмінбудівлі літ."А", що розташована за
адресою: Запорізька область,
Новомиколаївський район, смт.
Новомиколаївка, вул. Леніна, 48К, - за
позивачем та скасувати рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №9220670 від 18.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що при відмові у державній
реєстрації Державний реєстратор Корюк
Т.В. посилалась на те, що у поданому
позивачем рішенні господарського суду
Запорізької області від 10.07.2013 по
справі №908/1295/13 право власності на
нерухоме майно щодо якого позивач
просив здійснити державну реєстрацію
не визнається, що не відповідає
дійсності. Також зазначає, що при
зверненні із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ним було
подано крім вищезазначеного судового
рішення серед іншого договір від 26.08.1996
року б/н, відповідно до якого позивачем
було придбано у Новомиколаївського
Райагробуду 1/2 частину адмінбудівлі
літ."А", що розташована за адресою:
Запорізька область, Новомиколаївський
район, смт. Новомиколаївка, вул. Леніна,
48К. Саме зазначений документ на думку
позивача і є підтвердженням права
власності на спірну частину будівлі, що
при розгляді заяви не було досліджено
Державним реєстратором.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених в позовній заяві та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неявки не
повідомив. Надіслав на адресу суду
заперечення проти позову та просив в
задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування заперечення зазначає,
що відповідно до вимог Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.
Проте подане позивачем рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.07.2013 по справі №908/1295/13
право власності на нерухоме майно щодо
якого позивач просив здійснити
державну реєстрацію не визнається, а
тому на думку представника відповідача
Державним реєстратором правомірно
відмовлено у державній реєстрації
права власності на 1/2 частину
адмінбудівлі за Малим підприємством
"Таврія".

Відповідач - Державний реєстратор
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни, в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи належним чином
повідомлений, причини неявки не
зазначив. Надіслала на адресу суду
пояснення аналогічні за змістом та
обґрунтуванням запереченням
представника Державної реєстраційної
служби України, в задоволенні позову
просила відмовити із-за
необґрунтованості.

Вислухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, судом встановлені наступні
обставини.

Відповідно до договору
купівля-продажу від 26.08.1996 року,
укладеного між Новомиколаївським
Райагробудом (Продавець) та Малим
Підприємством «Таврія» в особі
директора Поставного В.А. (Покупець),
Продавець передав у власність Продавцю
1/2 частину адмінбудівлі літ."А", що
розташована за адресою: Запорізька
область, Новомиколаївський район, смт.
Новомиколаївка, вул. Леніна, 48К (а.с.5).

Рішенням Новомиколаївської
селищної ради народних депутатів від
15.04.1997 №85 розглянувши серед інших заяву
Малого Підприємства «Таврія», вирішено
виділити земельну ділянку в розмірі 0,12
га МП «Таврія» в зв'язку з купівлею
адмінбудівлі в Новомиколаївського між
господарчого кооперативно - державного
будівельно-монтажного об'єднання
«Райагробуд» для розміщення
матеріальної бази (а.с.6).

Відповідно до змісту наявної в
матеріалах справи довідки від 15.04.1997
року №16 продану вищезазначену
адмінбудівлю знято з балансу
райагробуду та передано на баланс
Малого Підприємства «Таврія» (а.с.8).

Позивач звернувся із заявою від
21.11.2013 року до Реєстраційної служби
Новомиколаївського районного
управління юстиції Запорізької
області (а.с.17) про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень вищезазначеної
будівлі, яку з посиланням на Порядок
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб,
затвердженим Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2013 №607/5
надіслано для виконання до
Укрдержреєстру України.

Рішенням Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Корюк Т.В.
Державної реєстраційної служби
України від 18.12.2013 року №9220670
відмовлено у державній реєстрації прав
та їх обтяжень, оскільки поданим
заявником рішенням господарського
суду Запорізької області від 10.07.2013
право власності на нерухоме майно щодо
якого позивач просив здійснити
державну реєстрацію не визнається
(а.с.16).

Вважаючи таке рішення про відмову
незаконним, позивач звернувся до суду з
позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, далі Закон України
№1952-IV) визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

За визначенням ч.1 ст. 2 Закону України
№1952-IV державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - це офіційне визнання
і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав (ч.1 ст. 2 Закону
України №1952-IV).

Також, відповідно до ч.1 ст. 2 Закону
України №1952-IV нерухоме майно - це
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення.

Пунктом 1 ч. 2 ст.9 Закону України №1952-IV
встановлено, що державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 9 Закону України
№1952-IV державний реєстратор приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

За приписами ч.4 ст. 9 Закону України
№1952-IV державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Загальний порядок проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
визначений четвертим розділом Закону
України №1952-IV.

За правилами ч.1 ст.15 Закону України
№1952-IV державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 ст. 15 Закону України №1952-IV
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Частиною 13 цієї ж статті визначено, що
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703 затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі Порядок).

Пунктом 16 Порядку передбачено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до пункту 23 Порядку
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Вичерпний перелік підстав, для відмови
у державній реєстрації прав визначений
статтею 24 Закону.

При цьому, відповідно до частини 4
статті 24 Закону відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952- IV
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документом, що їх
посвідчують.

Отже, зміст вказаної норми
містить два порушення, а саме: 1) подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом; 2) не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Як свідчать матеріали справи, а також
надані з цього приводу пояснення
представника позивача, разом із заявою
про державну реєстрацію на
підтвердження права власності на
зазначену будівлю, позивачем серед
іншого були надані наступні документи:
договір купівлі-продажу від 26.08.1996 року
б/н укладеного між Новомиколаївським
Райагробудом (Продавець) та Малим
Підприємством «Таврія» в особі
директора Поставного В.А. (Покупець),
рішення господарського суду
Запорізької області від 10.07.2013 по
справі №908/1295/13, технічний паспорт від
29.10.2012 б/н.

Судом досліджено зміст
оскаржуваного рішення від 18.12.2013 року
та встановлено, що Державним
реєстратором відмовлено у державній
реєстрації з посиланням на п.4. ч 1 ст. 24
ЗУ «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
та п.16, 23 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
та надаючи лише оцінку судовому
рішенню, залишаючи поза увагою при
цьому інші подані заявником
правоустановчі документи такі, як
договір купівлі-продажу від 26.08.1996 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Враховуючи все вищевикладене колегією
суддів встановлено, що Державний
реєстратор Державної реєстраційної
служби України Корюк Тетяна Василівна
при прийнятті рішення про відмову у
державній реєстрації права власності
на 1/2 частину адмінбудівлі літ."А", що
розташована за адресою: Запорізька
область, Новомиколаївський район, смт.
Новомиколаївка, вул. Леніна, 48К за Малим
Підприємством «Таврія» - діяв всупереч
вимог законодавства, не надав належної
оцінки іншим поданим заявником
правоустановчих документів на будівлю
тому такі дії є необґрунтованими та
протиправними, а отже рішення
Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни №9220670 від 18.12.2013 року
підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
присудженню на користь позивача
підлягають понесені ним та
документально підтверджені судові
витрати відповідно до задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 161-163,167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Малого підприємства
"Таврія"- задовольнити.

Визнати незаконною відмову
Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни у державній
реєстрації права власності на 1/2
частину адміністративної будівлі
літера «А», що розташована за адресою:
Запорізька область, Новомиколаївський
район, смт. Новомиколаївка, вул. Леніна,
48к за Малим підприємством "Таврія".

Скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 18.12.2013 року №9220670.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Малого підприємства "Таврія"
судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп.
(сімдесят три грн. вісім коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
І.В. Шара

Судді
І.В.Батрак

Р.В. Сацький