Справа № 812/2130/14
Суддя: Л.С. Качуріна
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2130/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді: Качуріної
Л.С.,

при секретарі: Якимчук
В.В.

в присутності сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

від 3-ї особи: не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Алчевського МВ УДМС України в
Луганській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Алчевського МВ УДМС України в
Луганській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії, в
обґрунтування якого позивач зазначив
наступне.

20 серпня 2013 року позивач разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_3 придбали ? частки
житлового будинку АДРЕСА_1, інша ?
частка житлового будинку АДРЕСА_2
належала ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3
року, але спадщину у вигляді цієї
частки житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
після його смерті ніхто із спадкоємців
не прийняв, однак за вищевказаною
адресою зареєстрована та мешкає
дружина померлого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 лютого 2014 року позивач звернулася до
відповідача з проханням зареєструвати
її та її малолітню доньку ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, на ? частку будинку, яку за
рішенням суду визнано за її чоловіком
ОСОБА_3 право власності, однак
відповідач зареєстрував лише
неповнолітню ОСОБА_5, а у реєстрації
позивача відмовив з підстав того, що
форма власності будівлі є приватна
спільна власність і необхідно надати
письмову згоду не тільки ОСОБА_3, а й
письмову згоду іншого співвласника
ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року. З
точки зору відповідача, письмова згода
дружини померлого ОСОБА_4 не потрібна у
зв'язку з тим, що дружина померлого не
прийняла спадщину та не стала
співвласницею іншої ? частки, а саме
АДРЕСА_2.

На підставі вищевикладеного, позивач
просить суд зобов'язати Алчевське МВ
УДМС України в Луганській області
здійснити реєстрацію місця проживання
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання сторони та третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
ОСОБА_2 не прибули, були повідомлені про
дату, час та місце розгляду справи
належним чином.

14 квітня 2014 року від позивача на адресу
суду надійшла заява з проханням
розглянути справу за її відсутністю.

07 квітня 2014 року від ОСОБА_2 надано суду
заяву про розгляд справи за її
відмітністю та про відсутність
заперечень проти задоволення позовних
вимог.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах позовних
вимог і наданих сторонами доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог ст.
ст. 69-72 КАС України, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

Судом встановлено, що 26 лютого 2014 року
позивач звернулася до Алчевського МВ
УДМС України в Луганській області щодо
реєстрації її за місцем проживання:
АДРЕСА_1 (а. с. 29).

13 березня 2014 року відповідачем
було відмовлено позивачу у реєстрації
її за місцем проживання: АДРЕСА_1 (а. с. 30)
з посиланням на те, що для проведення
реєстрації місця проживання необхідно
не тільки надати заяву на реєстрацію
місця проживання та мати письмову
згоду її чоловіка - ОСОБА_3, а й письмову
згоду іншого співвласника, а саме
ОСОБА_4, який згідно довідки БТІ м.
Алчевськ є співвласником іншої ?
частини будинку (а. с. 30).

Дані правовідносини, пов'язані з
реєстрацією місця проживання, а тому
повинні регулюватись нормами Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір міста проживання в
Україні», нормами Житлового та
Цивільного кодексів України.

Так, відповідно до абзацу 7 статті 3
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір міста
проживання в Україні» (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

Згідно абзацу 5 частини 2 статті 6 Закону
(в редакції діючій на момент виникнення
спірних правовідносин) для реєстрації
особа або її представник подає,
зокрема, письмову заяву. Заява особи
про реєстрацію місця проживання є
єдиною підставою для реєстрації місця
проживання особи.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.07.2004 № 985 «Про затвердження
зразків документів, необхідних для
реєстрації місця проживання в Україні»
( чинною на час виникнення спірних
правовідносин) затверджено зразок
заяви про реєстрацію місця проживання,
яка містить графу «Підставою для
реєстрації місця проживання
заявника/його неповнолітньої дитини за
зазначеною адресою є (ордер, свідоцтво
про право власності, договір найму
(піднайму, оренди) або інші документи)»
та графу «Згода власника/співвласника
житла або їх уповноважених органів,
наймача та членів його сім`ї на
реєстрацію місця проживання заявника у
разі відсутності документів,
зазначених як підстава для
реєстрації».

Отже згода власника/співвласника житла
надається саме у разі відсутності
документів, зазначених як підстава для
реєстрації (ордеру, свідоцтва про право
власності, договору найму (піднайму,
оренди) або інших документів.

Пунктом 2.2. Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні, затвердженого
наказом Міністерства внутрішніх справ
України № 1077 від 22.11.2012, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 18
грудня 2012 року за № 2109/22421 передбачено,
що для реєстрації місця проживання
подає до територіального підрозділу
ДМС України документи, що
підтверджують право на проживання в
житлі - ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму (піднайму,
оренди) або інші документи. У разі
відсутності зазначених документів
реєстрація здійснюється за згодою
власника/співвласників житла, наймача
та членів його сім'ї на реєстрацію
місця проживання.

Однак, наказ наказом Міністерства
внутрішніх справ України № 1077 від
22.11.2012, яким затверджено Порядок
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні, є
підзаконним актом та не повинен
суперечити нормам спеціального Закону
який має вищу юридичну силу.

Таким спеціальним Законом є Закон
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», про що зазначено у п. 1.1
Порядку.

Частиною 5 статті 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
встановлено, що забороняється вимагати
для реєстрації місця проживання
подання особою інших документів, ніж
встановлені даною нормою.

Відповідно до статті 150 Житлового
кодексу Української РСР громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Статтею 156 вказаного кодексу
передбачено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу, а саме дружина
та діти.

Судом встановлено, що рішенням
Алчевського міського суду Луганської
області 20 серпня 2013 року визнано за
ОСОБА_3 право власності на ? частку
житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 10).

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3, який є
власником ? частки житлового будинку
АДРЕСА_1, тобто є членом його сім'ї, та
фактично мешкають разом з ним за
адресою: АДРЕСА_1.

Суд вважає за необхідне
зазначити, що для реєстрації місця
проживання позивача не потрібна згода
ОСОБА_4, оскільки останній помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 04
листопада 2003 року (а. с. 28).

Судом також встановлено, що разом із
ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 постійно
проживала з 1961 року його дружина
ОСОБА_2, яка проживає по теперішній час
за даною адресою (а.с.62).

Частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу
України передбачено, що спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ст. 11 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
реєстрація місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
реєстрації.

Статтею 14 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" встановлено, що
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових та
службових осіб з питань свободи
пересування, вільного вибору місця
проживання, реєстрації місця
проживання чи місця перебування особи
можуть бути оскаржені в установленому
законом порядку.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що невиконання відповідачем
покладених на нього Законом України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
обов'язку призводить до порушення прав
позивача.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача щодо наявної протиправної дії
відповідача, невиконання ним
покладених на нього за Законом завдань
та обов'язків, суду не надано.

Проаналізувавши зібрані у справі
докази в їх сукупності, приймаючи до
уваги, що відповідачем відповідно до
ст. 71 КАС України не надано належних
доказів, які б спростовували доводи
позивача та обґрунтовували законність
своєї бездіяльності, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

Згідно із положеннями ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 2, 17. 18, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Алчевського МВ УДМС України в
Луганській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії, -
задовольнити повністю.

Зобов'язати Алчевське МВ Управління
Державної міграційної служби України в
Луганській області здійснити
реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) судові
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова складена в повному обсязі та
підписана 19 травня 2014 року.

Суддя
Л.С. Качуріна