Справа № 238/286/14-а
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кацаренко І.О.
Суддя-доповідач - Ястребова Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
справа №238/286/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Ястребової Л.В.,
суддів: Ляшенка Д.В., Чумака С.Ю.,
розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Сєдовської селищної
ради Новоазовського району Донецької
області на постанову Новоазовського
районного суду Донецької області від 23
квітня 2014 року по справі № 238/286/14-а за
позовом ОСОБА_2 до Сєдовської селищної
ради Новоазовського району Донецької
області про визнання бездіяльності та
дій незаконними; скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ноавоазвоського
районного суду Донецької області з
адміністративним позовом до
Сєдовської селищної ради
Новоазовського району Донецької
області про визнання бездіяльності
відповідача в частині не розгляду його
заяви про зміну цільового призначення
приміщення майстерні площею 116,8 кв. м та
надання згоди на переведення із
нежитлового приміщення в житлове, що
розташоване по АДРЕСА_1 неправомірною;
визнання дій відповідача в частині
відмови у наданні згоди на розроблення
проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки у АДРЕСА_1 для
обслуговування будинку та надвірних
споруд неправомірними; скасування
рішення Сєдовської селищної ради від
18.12.2013 року № 6/38-780; зобов'язання
відповідача змінити цільове
призначення приміщення майстерні
площею 116,8 кв. м, що розташоване в
АДРЕСА_1, визнав вказане приміщення
житловим згідно висновку експертного
дослідження № 59 будівельно-технічної
експертизи від 05.12.2013 та зобов'язання
відповідача надати згоду на розробку
проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки у АДРЕСА_1 в розмірі
0,05 га для обслуговування будинку та
надвірних споруд.

Постановою Новоазовського районного
суду Донецької області від 23 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано незаконною бездіяльність
Сєдовської селищної ради в частині не
розгляду заяви ОСОБА_2 від 09 грудня 2013
року щодо зміни цільового призначення
приміщення майстерні і дачі згоди на
переведення з нежитлової споруди в
жиле приміщення будівлі майстерні по
АДРЕСА_1; визнано незаконними дії
Сєдовської селищної ради
Новоазовського району Донецької
області в частині відмови ОСОБА_2 у дачі
згоди на розробку проекту землеустрою
з відведення земельної ділянки у
АДРЕСА_1 в межах поданих ним документів
селищній раді; визнано незаконним та
скасовано рішення сесії Сєдовської
селищної ради Новоазовського району
Донецької області №У1/38-780 від 18 грудня
2013 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2 щодо
дачі згоди на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки у АДРЕСА_1». У задоволенні
позовних вимог в іншій частині ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційної карги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституції чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач є власником будівлі майстерні
з тамбурами і навісами загальною
площею 116,8 кв. м, яка розташована у
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 05.03.2013 року, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності.(а.с. 8, 33,
34).

09 грудня 2013 року позивач звернувся до
Сєдовської селищної ради із заявою про
зміну функціонального призначення
приміщення майстерні площею 116,8 кв. м та
надати згоду на переведення із
нежитлового в житлове приміщення,
розташоване за адресою АДРЕСА_1 та
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою по відводу земельної
ділянки площею 0,05 га, розташованого по
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку та споруд.

Рішенням Сєдовської селищної ради №
VІ/38-780 від 18.12.2013 за наслідками розгляду
заяви позивача про надання згоди на
розробку проекту землеустрою по
відводу земельної ділянки в АДРЕСА_1,
керуючись ст..ст. 12, 61, 123 Земельного
кодексу України, ст.. 89 Водного кодексу
України, Законом України «Про
землеустрій», генеральним планом сел..
Сєдово, затвердженим рішенням
Сєдовської селищної ради від 11.09.2013
року та на підставі ст.. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», відмовлено ОСОБА_2 у наданні
згоди на розробку проекту землеустрою
по відводу земельної ділянки
розташованої по АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, у зв'язку з
невідповідністю вимогам, викладених у
заяві діючому генеральному плану
селище Сєдово, Земельному кодексу
України, Водному кодексу України.

Відповідно до ст. 14 Конституції
України право власності на землю
гарантується, це право набувається та
реалізується громадянами виключно у
відповідності до закону.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування та їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі та у межах повноважень та
засобами, передбаченими Конституцією
та законами України.

За змістом ч. І ст.143 Конституції
України, територіальні громади села,
селища, міста вирішують питання
місцевого значення, віднесені
законодавством до їхньої компетенції.

Згідно ст. 122 Земельного кодексу
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх
потреб(частина перша).

У відповідності зі ст. 116 ЗК України
громадяни і юридичні особи здобувають
право власності й права користування
земельними ділянками із земель
державної, або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади,
або органів місцевого самоврядування в
межах їхніх повноважень.

Ст.25 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачає,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією, цим та
іншими законами до їх відання.

Згідно із ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
вирішення питань регулювання
земельних відносин є виключною
компетенцією сільських, селищних,
міських рад (п.32).

За змістом ст.377 ЦК України до особи, яка
набула право власності на будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача). Розмір та
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
переходом права власності на будівлю
або споруду, є істотними умовами
договору, який передбачає набуття
права власності на ці об'єкти (крім
багатоквартирних будинків).

Згідно ч. 3 ст.415 ЦК України особа, до
якої перейшло право власності на
будівлі (споруди), набуває право
користування земельною ділянкою на тих
же умовах і в тому ж обсязі, що й
попередній власник будівлі (споруди).

Частинами 1 і 6 ст.120 Земельного кодексу
України також передбачено, що у разі
набуття права власності на будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на будівлю або
споруду, розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у власності іншої
особи, переходить право власності на
земельну ділянку або її частину, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення. Істотною умовою
договору, який передбачає набуття
права власності на будівлю або споруду,
є кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Згідно ч. І ст. 393 ЦК України правовий
акт органу місцевого самоврядування,
який не відповідає законові і порушує
права власника, за позовом власника
майна визнається судом незаконним та
скасовується.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного
кодексу України рада за результатами
розгляду такого клопотання приймає
рішення про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або про
відмову у наданні такого дозволу.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Так, відповідно до положень Земельного
кодексу України та Закону України «Про
землеустрій», рішення відповідних
місцевих рад щодо надання земельних
ділянок, зокрема - і у власність
громадянам для будівництва та
експлуатації індивідуальних житлових
будинків, приймаються на підставі
розроблених проектів відведення
земельних ділянок. Необхідність
розробки та затвердження таких
проектів обумовлена приписами ст. 50 ЗУ
«Про землеустрій» в редакції, чинній на
момент розгляду клопотання позивача.

Документація із землеустрою
визначається як затверджені в
установленому порядку текстові та
графічні матеріали, якими регулюється
використання та охорона земель
державної, комунальної та приватної
власності, а також матеріали
обстеження і розвідування земель,
авторського нагляду за виконанням
проектів тощо.

Відповідно до ст. 30 вказаного Закону,
землеустрій проводиться в
обов'язковому порядку на землях усіх
категорій незалежно від форми
власності в разі, зокрема, надання,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок.

При цьому, документація із землеустрою
розробляється у вигляді програм, схем,
проектів, спеціальних тематичних карт,
атласів, технічної документації. В
контексті ст. 25 Закону України «Про
землеустрій», в редакції чинній на
момент виникнення спірних відносин,
одним із видів документації із
землеустрою є проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що
відповідачем при розгляді заяви
позивача не було з'ясовано наявність у
ОСОБА_2 належних документів необхідних
для надання дозволу на розробку
проекту землеустрою. Доводи
відповідача, що за вказаною в заяві
позивача адресою, яка входить у 100
метрову охоронну зону прибережної
захисної смуги Азовського моря і
підзону К-ОТ генерального плану селища
не підтверджуються матеріалами справи.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 в
частині визнання незаконною
бездіяльності селищної ради щодо не
розгляду його заяви від 09 грудня 2013
року про зміну цільового призначення
приміщення майстерні і дачі згоди на
переведення з нежитлової споруди в
жиле приміщення будівлі майстерні по
АДРЕСА_1, то слід зазначити, що у заяві
до Сєдовської селищної ради від 09
грудня 2013 року позивач просив змінити
функціональне призначення приміщення
майстерні з нежитлового у жиле
приміщення. Відповідач посилається на
те, що ні у ради, ні у її виконавчих
органів немає повноважень вирішення
питань щодо зміни цільового
призначення нежилих споруд, що
належать громадянам на праві приватної
власності. Проте заявлене позивачем
питання відповідачем не вирішено,
відповідь позивачу не направлена, що не
спростовано доводами апеляційної
скарги.

Позивачем рішення суду першої
інстанції не оскаржується, тому
колегія суддів, у відповідно з ч. 1 ст. 195
кодексу адміністративного судочинства
України, розглядає справу в межах
апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судове рішення першої
інстанції по суті прийнято правильно і
не може бути скасовано чи змінено з
підстав, що наведені в апеляційній
скарзі.

Враховуючи наведене та керуючись
статтями 195, 197, 198, ст.ст. 200, 205, 206, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоазовського
районного суду Донецької області -
залишити без задоволення.

Постанову Новоазовського районного
суду Донецької області від 23 квітня 2014
року по справі № 238/286/14-а - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Колегія суддів:
Л.В. Ястребова

Д.В. Ляшенко

С.Ю. Чумак