Справа № 9101/127637/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2014 рокусправа № 2а-11967/2011

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Запоріжжя

на постанову Ленінського районного
суду м.Запоріжжя від 07 жовтня 2011 року у
справі №2а-11967/2011

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання дій
відповідача неправомірною та
зобов'язання останнього здійснити
перерахунок та виплату позивачу
основної та додаткової пенсії як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, віднесеної до 1-ї
категорії постраждалих, інваліду 3-ї
групи у відповідності до вимог ст.50,
ст.54, ст.67 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з розрахунку державної
пенсії у розмірі шести мінімальних
пенсій за віком для непрацездатних
громадян та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та
додаткової з розрахунку 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 14.12.2010 року з урахуванням виплачених
сум.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, віднесений до
категорії "І" осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є
інвалідом ІІІ групи захворювання, яке
пов'язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС,
якому згідно із Законом України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи" та являється інвалідом 3-ї
групи, повинна виплачуватись пенсія,
або щомісячне грошове утримання, але
всупереч вказаним нормам відповідач не
нарахував та не виплатив позивачу
вищезазначену надбавку до пенсії.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено частково; визнано
неправомірною бездіяльність
відповідача та зобов'язано останнього
здійснити перерахунок та виплату
позивачу основної та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, інваліду
ІІІ групи у відповідності з вимогами,
встановленими ст.50, ст.54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
14.12.2010 року по 2.07.2011 року з урахуванням
виплачених сум. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач оскаржує судове рішення в
апеляційному порядку. Просить
постанову суду скасувати, та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
відмовити. Апелянт стверджує, що пенсія
позивачу виплачується відповідно до
розмірів, встановлених постановами
Кабінету Міністрів України.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи і не
заперечується сторонами позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії. Відповідно до
довідки МСЕК останньому встановлена
ІІІ група інвалідності. Інвалідність
пов'язана з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів IIІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком. Статтею 50 названого Закону
визначено, що особам віднесеним до
категорії першої призначається
щомісячна додаткова пенсія: для
інвалідів 3 групи у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду завдану здоров'ю не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, як на тому наполягав
відповідач, таке право надане державою
і закріплено Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" інвалідам
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються інвалідам
III групи - 30 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Оскільки право на пенсію декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи відповідача про відсутність
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного Фонду України на 2011 рік.

Так, практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" є джерелом права,
свідчить про те, що органи державної
влади не можуть посилатися на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх обов'язків ( справа
"Кечко проти України", рішення від
08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання пенсії у розмірах, які
визначені Законом України № 796-ХІІ є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Доводи апелянта
не спростовують висновків суду.
Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, постанову суду слід залишити
без змін.

Керуючись ст.197, ст. п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.
200, ст.ст. 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Запоріжжя на постанову
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 07 жовтня 2011 року у справі №2а-11967/2011
залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 07 жовтня 2011 року у
справі №2а-11967/2011 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна