Справа № 26513/10
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2012 рокусправа № 2а-6240/10

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Пасічник Т.В.

за участю представників:

позивача: - Доновський О. М.
(дов. від 20.03.2012 р.)

- Барський А. О. (дов. від 20.03.2012 р.)

- Синенко В. М. (дов. від 20.03.2012 р.)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2010 року

у справі № 2а-6240/10/0870

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверест-2000»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еверест-2000»
звернулося до суду з позовом, в якому
просило визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя: № /0 від 29.07.2010
з податку на прибуток підприємств, на
загальну суму 440994,00 грн., в тому числі
основного платежу 293996,00 грн. та
штрафних санкцій на суму 146998,00 грн.; №
/0 від 29.07.2010 з податку на додану
вартість, на загальну суму 352795,50 грн., в
тому числі основного платежу 235197,00 грн.
та штрафних санкцій на суму 117598,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
факт використання придбаних у
контрагентів ПП «Смерш» та ТОВ «Бревіс
Контіненталь» товарів у власній
господарській діяльності
підтверджується відповідними
доказами, а саме: договорами
купівлі-продажу, рахунками-фактурами,
видатковими та прибутковими товарними
накладними, платіжними дорученнями,
дорученнями на отримання
товарно-матеріальних цінностей, а
відтак валові витрати та податковий
кредит за вказаними операціями
сформовано вірно. Позивач також вказує,
що правочини з ПП «Смерш» та ТОВ
«Бревіс Контіненталь» відповідають
вимогам чинного законодавства України,
при їх укладенні сторонами досягнуто
згоди з усіх суттєвих умов, предметом
правочинів є товари, що не обмежені в
цивільному обороті, правочини
сторонами виконано - товар передано,
грошові кошти сплачені, що свідчить про
реальність укладених договорів. На
момент здійснення господарських
операцій контрагенти ПП «Смерш» та ТОВ
«Бревіс Контіненталь» знаходились на
податковому обліку як платники ПДВ, їх
свідоцтва про реєстрацію платниками
ПДВ не були анульовані, а правочини з
цими господарськими суб'єктами та
первинні бухгалтерські документи не
визнані недійсними у встановленому
чинним законодавством України порядку
.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 08.09.2010 р.
позовні вимоги задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 від
29.07.2010 та №/0 від 29.07.2010.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу (т.2
а.с.15), в якій, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову суду
скасувати та постановити нове судове
рішення, яким у позові відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
фінансова-господарська діяльність
контрагентів позивача ПП «Смерш» та
ТОВ «Бревіс Контіненталь» не дозволяє
зробити висновок про спрямованість
здійснених витрат на отримання товару
для використання у власній
господарській діяльності позивача з
метою отримання доходу. Відповідач
вказує, що операції позивача з його
контрагентами не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів, у
зв'язку з чим посадові особи Позивача
не могли фактично здійснювати
господарські операції з
постачальниками-контрагентами з
урахуванням часу, оперативності
проведення операцій, місцезнаходження
майна, віддаленості контрагентів один
від одного.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений судом
належним чином.

Представники позивача проти
апеляційної скарги заперечують,
зазначають, що судом першої інстанції
було прийняте законне та обґрунтоване
рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2008 по 31.03.2010, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 по
31.03.2010, за результатами якої складено
акт №114/23-2/30791173 від 16.07.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

ч. 5 ст. 203, ч.1,2 ст. 215, ст. 216, ст. 662, 655 та 656
ЦК України, п. 1.32, п.1.43 ст. 1, ст. 3, п. 5.1. ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 293 996,00 грн., у тому числі: 2008 рік - 84
507, 00 грн.; півріччя 2009 р. - 133 360, 00 грн.; 3
квартал 2009 р. - 103 888, 00 грн.; 2009 рік - 187 653, 00
грн.; 1 квартал 2010 р. - 21 836, 00 грн.

ч.5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України, п.
1.7. п. 1, п.п.7.4.1. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 19 ст. 2,
ст. 9 Бюджетного кодексу України, в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту на загальну суму 235
197, 00 грн., в тому числі: за жовтень 2008 р. -
59 188,00 грн., за грудень 2008 р. - 8 418,00 грн., за
квітень 2009 р. - 18 833,00 грн., за травень 2009
р. - 19 192,00 грн., за червень 2009 р. - 34 014,00
грн., за вересень 2009 р. - 11 071,00 грн., за
жовтень 2009 р. - 40 403,00 грн., за листопад 2009
р. - 14 210,00 грн., за грудень 2009 р. - 12 399,00
грн., за березень 2010 р. - 17 469,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№/0 від 29.07.2010, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 440994,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 293996,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
146998,00 грн.

№/0 від 29.07.2010, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 352795,50 грн., в
тому числі за основним платежем - 235197,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 117598,50 грн.

Колегія суддів, виходячи з фактичних
обставин справи, норм діючого
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, погоджується з судом
першої інстанції, який, задовольняючи
позовні вимоги, встановив, що прийняті
відповідачем спірні податкові
повідомлення-рішення є
необґрунтованими, такими, що не
відповідають чинному законодавству.

Відповідно до пп.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», діючого до 01.01.2011, валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, в
тому числі, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті. (пп.5.2.1 п.5.2
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 цього
Закону, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.5.11 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

Стосовно права платника на податковий
кредит відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 цього ж Закону
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (абзац 1
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону).

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30.05.1997 № 165,
відповідно до Закону України «Про
податок на додану вартість», податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Згідно абз.1 п.5 Порядку податкова
накладна вважається недійсною у
випадку її заповнення іншою особою, ніж
вказано у п.2 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
04.11.2005 за №04.11-02 та 01.04.2009 за №01.04-01 між
позивачем (Покупець) та ПП «Смерш»
(Продавець) укладено договори, за
умовами яких Продавець зобов'язується
поставити, а Покупець прийняти та
оплатити металопродукцію згідно
рахунків-фактур, які є невід'ємною
частиною договору. Ціна на
металопродукцію та її кількість
узгоджується окремо на кожну поставку
та фіксується у рахунках-фактурах, що є
невід'ємною частиною договору (п.4.1
договору).

Фактичне виконання вказаних договорів
підтверджується: виписками з
банківських установ (а. с. 58-76),
видатковими накладними (а. с. 77-86, 88, 90,
92-97), довіреностями на отримання
матеріальних цінностей (а. с. 87, 89, 91),
податковими накладними №23.091 від 23.09.2008
на загальну суму 218000,00 грн., в т. ч. ПДВ
36333,33 грн.. №24.092 від 24.09.2008 на загальну
суму 114000,00 грн., в т. ч. ПДВ 19000,00 грн.,
№03.101 від 03.10.2008 на загальну суму 95960,00
грн., в т. ч. ПДВ - 15993,33 грн., №31.101 від
31.10.2008 на загальну суму 20825,00 грн., в т. ч.
ПДВ 3470,87 грн., №23.123 від 23.12.2008 на
загальну суму 50505,00 грн., в т. ч. ПДВ 8417,50
грн., №06.041 від 06.04.2008 на загальну суму
70000,00 грн., в т. ч. ПДВ 11666,67 грн., №15.041 від
15.04.2009 на загальну суму 35083,48 грн., в т. ч.
ПДВ 5847,25 грн., №16.041 від 16.04.2009 на
загальну суму 7916,52 грн., в т.ч. ПДВ 1319,42
грн., №13.054 від 13.05.2009 на загальну суму
115149,48 грн., в т. ч. ПДВ 19191,58 грн., №09.063 від
09.06.2009 на загальну суму 249978,30 грн., в т. ч.
ПДВ 41663,06 грн., №09.101 від 09.10.2009 на
загальну суму 137243,54 грн., в т. ч. ПДВ 22873,92
грн., №16.101 від 16.10.2009 на загальну суму
67599,56 грн., в т. ч. ПДВ 11266,59 грн., №30.101 від
30.10.2009 на загальну суму 37574,40 грн., в т. ч.
ПДВ 6262,40 грн., №12.111 від 12.11.2009 на
загальну суму 37150,00 грн., в т. ч. ПДВ 6191,67
грн., №23.111 від 23.11.2009 на загальну суму
5750,00 грн., в т. ч. ПДВ 958,33 грн., №10.121 від
10.12.2009 на загальну суму 74396,00 грн., в т. ч.
ПДВ 12399,34 грн., розрахунками коригувань
кількісних і вартісних показників

Також, матеріалами справи
підтверджено, що 01.10.2008 між позивачем
(Покупець) та ТОВ «Бревіс-Контіненталь»
(Продавець) укладено договір поставки
№1.10-08, відповідно до якого Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти та оплатити металопродукцію
згідно рахунків-фактур, які є
невід'ємною частиною договору. Ціна на
металопродукцію та її кількість
узгоджується окремо на кожну поставку
та фіксується у рахунках-фактурах, що є
невід'ємною частиною договору (п.4.1
договору).

Фактичне виконання вказаних договорів
підтверджується: виписками з
банківських установ (а. с. 119-127),
видатковими накладними (а. с. 128-135),
податковими накладними №28.102 від 28.10.2008
на загальну суму 238345,35 грн., в т. ч. ПДВ
39724,22 грн., №25.061 від 25.06.2009 на загальну
суму 162000,00 грн., в т. ч. ПДВ 27000,00 грн.,
№02.092 від 02.09.2009 на загальну суму 66424,57
грн., в т. ч. ПДВ 11070,76 грн., №30.119 від 30.11.2009
на загальну суму 42360,00 грн., в т. ч. ПДВ
7060,00 грн., №11031 від 11.03.2010 на загальну
суму 104816,66 грн., в т. ч. ПДВ 17469,44 грн.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем сума податку на додану
вартість включена до складу
податкового кредиту, складені ПП
«Смерш» та ТОВ «Бревіс-Контіненталь» у
відповідності до вимог ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Виходячи із змісту перелічених вище
документів вбачається, що вони містять
всі обов'язкові реквізити, що
передбачені ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в розумінні
вказаного Закону є первинними, такими,
що підтверджують здійснення
відповідної господарської операції.

Виявлені під час перевірки фактичні
обставини щодо взаємовідносин між
позивачем та вказаними підприємствами,
які зазначені податковим органом в
акті перевірки, відображення позивачем
операцій з поставки товару в
податковому обліку відповідачем не
спростовуються.

Також не спростовується відповідачем і
факт використання позивачем
поставленого товару у власній
господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, у
подальшому придбаний позивачем за
вищевказаними договорами товар був
реалізований ПП «Сплав-ТВ» на підставі
договору купівлі-продажу №7/01-07 від
04.01.2007, що підтверджується виписками з
банківських установ, видатковими
накладними, довіреностями на отримання
матеріальних цінностей, податковими
накладними.

На момент укладення та реалізації
договорів поставки контрагенти
позивача ПП «Смерш», ТОВ
«Бревіс-Контіненталь» мали
зареєстровані у встановленому порядку
установчі документи та цивільну
дієздатність згідно з чинним
законодавством, були зареєстровано як
платники податку на додану вартість.

Посилання відповідача на той факт, що
на момент вчинення господарських
операцій, контрагенти позивача не були
зареєстрованими як платники податку на
додану вартість та були визнані
банкрутами, спростовується наявними в
матеріалах справи доказами, а саме:
ухвалою суду у справі №18/58/10 від 05.05.2010
ПП «Смерш» визнано банкрутом та 21.04.2010
анульовано його свідоцтво про
реєстрацію платником на додану
вартість; постановою Господарського
суду Запорізької області від 13.05.2010 у
справі № 19/91/10 ТОВ
«Бревіс-Контіненталь» визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру.

Отже, вказане свідчить про те, що під
час здійснення господарських операцій
позивача із його контрагентами,
останні не були визнані банкрутами та
мали належним чином зареєстровані
свідоцтва платника податку на додану
вартість.

Посилання відповідача на той факт, що
укладені договори між позивачем та ПП
«Смерш», ТОВ «Бревіс-Контіненталь»
мають ознаки нікчемності, не створюють
юридичних наслідків та здійснені без
мети настання реальних наслідків також
не приймається колегією суддів до
уваги зважаючи на наступне.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентами дотримані. Також
господарські зобов'язання поставки не
містять ознак фіктивності (вчинених
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами). Крім того,
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товарів відповідачем не зазначені,
суду не подані. Жодний документ, який в
установленому порядку встановлював би
відповідні факти та був обов'язковим
для застосування на всій території
України, в матеріалах справи відсутній.

Дії позивача та його контрагентів,
вчинені на виконання договорів
поставки, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду (договорів підряду).

Також укладені позивачем з вказаними
підприємствами договори не містять
умов та ознак, які б свідчили про їх
суперечність інтересам держави та
суспільства або порушували публічний
порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладені позивачем з ПП «Смерш», ТОВ
«Бревіс-Контіненталь» договори
відповідають вимогам чинного
законодавства України, мають своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданими, а факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагентів позивача
- ПП «Смерш», ТОВ «Бревіс-Контіненталь»,
які б позбавляли позивача права на
віднесення відповідних сум до складу
валових витрат та податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочинів,
не міг керуватися лише припущеннями
щодо фіктивності (нікчемності)
укладених договорів, його позиція про
те, що ці правочини очевидно суперечать
інтересам держави, не підкріплені
належними доказами, зокрема, рішеннями
суду.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача і не
виконав своїх зобов'язань щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цього підприємства і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що позивачем виконані всі
умови для віднесення відповідних сум
до складу валових витрат та
податкового кредиту з операцій
поставки з ПП «Смерш», ТОВ
«Бревіс-Контіненталь», у зв'язку з чим
у відповідача відсутні правові
підстави для нарахування позивачу
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість згідно оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції в повному обсязі з'ясовано
усі обставини, які мають значення для
справи, ухвалено законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позову.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 08.09.10 у
справі № 2а-3240/10/0870 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, передбаченому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко