Справа № 2а-7045/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Справа № 93574/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Волинській
області на постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
6.09.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Волинській області про
перерахунок та виплату доплати до
пенсії та додаткової пенсії,

В С Т А Н О
В И В :

7 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Волинській
області про перерахунок та виплату
доплати до пенсії та додаткової пенсії.

Позивач посилався на те, що йому як
особі, яка віднесена до 3 категорії
осіб, постраждалих внаслідок аварії на
ЧАЕС та яка проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення, у відповідності до ст.ст.
39,51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», повинна проводитись
доплата до пенсії у розмірі 2
мінімальних заробітних плат та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком. Однак, як вказує
позивач, відповідач такі виплати
проводив у значно меншому розмірі.

Позивач просив зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 2-ох мінімальних заробітних
плат та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст.ст. 39, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в межах строку позовної давності.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 6.09.2011 року,
яка прийнята в порядку скороченого
провадження, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії
відповідача та зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Волинській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1, як непрацюючому
пенсіонеру, яка проживає в зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі 2 мінімальних заробітних плат
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком згідно ст. ст. 39, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 1.01.2011 року, з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило Головне управління
Пенсійного фонду України в Волинській
області, подавши на неї апеляційну
скаргу.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає,
що постанова суду першої інстанції є
необґрунтована та винесена з
порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що Головне
управління Пенсійного фонду України в
Волинській області не є розпорядником
бюджетних коштів, тому нарахування та
виплата позивачці пенсії
здійснювались в межах виділених на це
коштів та згідно чинного на момент
проведення виплати бюджетного
законодавства. Крім цього, апелянт
вказує на те, що суд першої інстанції
безпідставно до спірних правовідносин
застосував положення ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Апелянт просить скасувати постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 6.09.2011 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у повному обсязі заявлених
позовних вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
3 категорії та проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення, а тому відповідач
зобов'язаний провести перерахунок та
виплату йому пенсії відповідно до
ст.ст. 39,51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права та є частково правильними.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
особою, яка постраждала внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 3
категорії та проживає в населеному
пункті, який відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 23 липня
1991 р. N 106, знаходиться в зоні
гарантованого добровільного
відселення.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (тут та
далі в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
додаткова пенсія за шкоду заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 3 призначається у розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Згідно зі ст. 39 цього Закону, пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на території зони
гарантованого добровільного
відселення, підвищуються на дві
мінімальні заробітні плати.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
який набрав чинності 19 червня 2011 року.
Пунктом 7 ч.1 цього Закону Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено п.4, яким установлено, що у 2011
році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», ст.ст.
14, 22, 37 та ч.3 ст.43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», - 06 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову № 745 «Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»,
яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Отже, нарахування та виплата за період
до 23 липня 2011 року особам, які
постраждали внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а після 23 липня 2011 року
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 06 липня 2011 року №
745 «Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету».

Враховуючи вищенаведені положення, суд
апеляційної інстанції погоджується із
висновком суду першої інстанції про
наявність у позивача права на
отримання додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком та доплати
до пенсії у розмірі 2 мінімальних
заробітних плат за проживання в зоні
гарантованого добровільного
відселення.

Із матеріалів справи видно, що
відповідач дані виплати позивачу
здійснював у значно меншому розмірі, а
тому суд першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про протиправність дій
відповідача та зобов'язання його
здійснити нарахування та виплату
позивачу додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, у розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком та доплати
до пенсії у розмірі 2 мінімальних
заробітних.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на момент звернення
позивача до суду) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Позивач звернувся з позовом 7.06.2011 року.

Таким чином, позовні вимоги позивача
підлягають до задоволення за період з
7.12.2010 року по 22.07.2011 року включно, тобто
з урахуванням дати звернення ОСОБА_1 до
суду, меж позовних вимог та строку
звернення до адміністративного суду.

Також суд першої інстанції правильно
вказав, що нарахування та виплату
позивачу додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, відповідачу слід
проводи з урахуванням положень ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на додаткову пенсію
за шкоду заподіяну здоров'ю виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд не може взяти до уваги посилання
апелянта на те, що відповідач не є
розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою позивачу
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
тому підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог з наведених
вище підстав.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Волинській області задовольнити
частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 6.09.2011 року
у справі № 2а-7045/11 скасувати та прийняти
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Волинській області щодо ненарахування
та невиплати ОСОБА_1 доплати до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст.ст. 39, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 7.12.2010 року по 22.07.2011 року
включно.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Волинській
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
доплату до пенсії у розмірі двох
мінімальних заробітних плат та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком у відповідності до
ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 7.12.2010 року по
22.07.2011 року включно, з урахуванням
виплачених за вказаний період сум.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

О.І. Мікула