Справа № П/811/1034/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/1034/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря - Сириці І.О.,
за участю представників:
позивача - Пашка С.Г.,
відповідача - Данилова С.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
справу за адміністративним позовом
Державного підприємства Одеська
залізниця до Знам'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення та вимоги про
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом в якому, з
урахуванням уточнень просить
скасувати рішення Знам'янської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
податкового зобов'язання у розмірі
про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2014 р.
зобов'язання та штрафних (фінансових)
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем було
проведено планову виїзну
документальну перевірку
відокремленого структурного
підрозділу Знам'янського
будівельно-монтажного потягу №704
служби будівельно-монтажних робіт і
цивільних споруд Одеської залізниці,
за результатами якої складено акт від
31.03.2014 р. №102/22/01097220, яким встановлено що
підрозділом не нараховувався єдиний
соціальний внесок на вартість
безоплатно наданих квитків на проїзд
залізничним транспортом, чим порушено
п.1 ч.1 та ч.7 ст.7, п.п.5, 7 ст.8 Закону
України №2464-УІ від 08.07.2010 р. "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування". На підставі
цього, відповідачем було винесено
оскаржуване рішення від 31.03.2014 р.
застосування штрафних (фінансових)
Також, відповідачем виставлено вимогу
№ Ю-11 від 31.03.2014 року. Позивач не
погоджується з даним порушенням та
вважає висновки відповідача
протиправними, а рішення такими, що
винесені з грубим порушенням вимог
чинного законодавства, оскільки на
його думку, квитки з правом
безкоштовного проїзду надаються всім
працівникам, а також пенсіонерам,
незалежно від виконаних трудових
функцій та досягнутих успіхів, це є
соціальною гарантією та не включається
до собівартості перевезень, та не є
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі із зазначених підстав.
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на правомірність
прийняття оскаржуваних рішень. На його
думку, позивачем порушено вимоги
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
зокрема п.1 ч.1 ст.7, ч.7 ст.7, п.5, п.7 ст.8, в
зв'язку з чим донараховано суму
грошового зобов'язання з єдиного
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, з наступних
Судом встановлено, що посадовими
особами відповідача проведена планова
виїзна документальна перевірка
відокремленого структурного
підрозділу Знам'янського
будівельно-монтажного потягу № 704
служби будівельно-монтажних робіт і
цивільних споруд Одеської залізниці з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 р. по 31.12.2012 р., за
результатами якої складено акт
№102/22/01097220 від 31.03.2014 р. (а.с.11-20).
Висновками акту перевірки встановлено,
зокрема порушення позивачем п.1 ч.1 ст.7,
ч.7 ст.7, п.п.5, 7 ст.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", що призвело до
заниження із встановленого розміру
В акті перевірки зазначено, що
перевіркою єдиного внеску за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються згідно до Закону
України "Про оплату праці" та суму
винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., на які
нараховується єдиний внесок за ставкою
у розмірі 38,52 % та з яких утримується
єдиний внесок у розмірі 3,6 % встановлено
працівникам Знам'янського
будівельно-монтажного потягу № 704 ОЗ
було надано квитки на безкоштовний
проїзд залізничним транспортом, котрі
персонально розподіляються між
працівниками та передбачені статтею 16
Закону України "Про залізничний
На підставі акту відповідачем винесено
рішення № від 31.03.2014р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску. Вказаним рішенням позивачу
донараховано 35918,28 грн. єдиного внеску
та застосовано штрафні санкції у
розмірі 17959,15 грн., які протягом 10
робочих днів з дня отримання рішення
підлягають перерахуванню (сплаті) до
Знам'янської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області в загальній
сумі - 53877,43 грн. (а.с.9).

Також, 31.03.2014 року відповідачем
сформовано вимогу про сплату боргу №
Ю-11, згідно якої Знам'янська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
вимагає від позивача сплатити суму
недоїмки зі сплати єдиного внеску,
штрафів та пені у розмірі 53877,43 грн., з
яких: недоїмка - 35918,28 грн., штрафи - 17959,15
грн. (а.с.10).

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам суд зазначає наступне.

Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" №2464-VI
від 08.07.10 р. (далі - Закон №2464-VI)
регульовано правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI,
платниками єдиного внеску є, зокрема
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI,
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI
встановлено, що для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, єдиний внесок
нараховується - на суму нарахованої
заробітної плати за видами виплат, які
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у тому числі в
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону України "Про
оплату праці", та суму винагороди
фізичним особам за виконання робіт
(надання послуг) за цивільно-правовими
договорами.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України "Про
оплату праці" від 24.03.1995 р. №108/95-ВР (далі
- Закон №108/95-ВР) заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону №108/95-ВР визначена
структура заробітної плати. Основна
заробітна плата - це винагорода за
виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Відповідно ст. 16 Закону України "Про
залізничний транспорт" соціальний
захист працівників залізничного
транспорту загального користування
здійснюється у встановленому порядку
згідно з чинним законодавством
України. Працівники залізничного
транспорту загального користування та
члени їх сімей (утриманці) користуються
правом на безплатний проїзд
залізничним транспортом. Порядок та
умови надання цих та інших пільг
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, колективними договорами та
угодами.

Також п.7.4 роз.7 колективного договору
Знам'янського будівельно-монтажного
потягу № 704 ОЗ передбачено надання
працівникам квитків на безкоштовний
проїзд (а.с.73-98)

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.02.2001 р. №160 "Про реалізацію частини
другої та третьої статті 16 Закону
України "Про залізничний транспорт"
встановлено, що порядок та умови
надання працівникам залізничного
транспорту загального користування та
членам їх сімей (утриманцям) права на
безоплатний проїзд залізничним
транспортом затверджуються
Міністерством транспорту за
погодженням з Міністерством фінансів.
Витрати підприємств залізничного
транспорту, пов'язані з безоплатним
проїздом зазначених осіб, не
включаються до складу валових витрат
підприємств.

Згідно до п.п.14.1.47 п.14.1 статті 14
Податкового кодексу України додаткові
блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Відповідно до п.п.164.2.1, 164.2.17е п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються, зокрема доходи у
вигляді заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту); дохід, отриманий платником
податку як додаткове благо (крім
випадків, передбачених статтею 165 цього
Кодексу) у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг),
визначеної за правилами звичайної
ціни, а також суми знижки звичайної
ціни (вартості) товарів (робіт, послуг),
індивідуально призначеної для такого
платника податку.

Згідно з п.138.8 ст.138 Податкового кодексу
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, зокрема прямих витрат на оплату
праці.

До складу прямих витрат на оплату праці
включаються заробітна плата та інші
виплати робітникам, зайнятим у
виробництві товарів (виконанні робіт,
наданні послуг), які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат (п.п.138.8.2
п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.142.1 ст.142 Податкового
кодексу України до складу витрат
платника податку включаються витрати
на оплату праці фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
таким платником податку (далі -
працівники), які включають нараховані
витрати на оплату основної і
додаткової заробітної плати та інших
видів заохочень і виплат виходячи з
тарифних ставок, у вигляді премій,
заохочень, відшкодувань вартості
товарів, робіт, послуг, витрати на
оплату авторської винагороди та за
виконання робіт, послуг згідно з
договорами цивільно-правового
характеру, будь-яка інша оплата у
грошовій або натуральній формі,
встановлена за домовленістю сторін,
(крім сум матеріальної допомоги, які
звільняються від оподаткування згідно
з нормами розділу IV цього Кодексу).

Вартість безкоштовного проїзду
працівника залізниці не включається до
складу фонду заробітної плати та не
входить до бази для нарахування та
утримання внесків до фондів
обов'язкового соціального страхування,
оскільки базою для нарахування єдиного
внеску є заробітна плата платника
цього податку.

Відтак, суд дійшов висновку, що надання
безкоштовного проїзду працівникам
залізничного транспорту, згідно Закону
України "Про залізничний транспорт", є
додатковим благом відповідно до
підпункту "е" п.164.2.17 п.164.17 ст.164
Податкового кодексу, яке не входить до
структури заробітної плати,
передбаченої ст.2 Закону України "Про
оплату праці".

До того ж, суд вважає, що посилання у
акті перевірки на вимоги п.2.2.10
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої Наказом
Держкомстату України від 13.01.2004 №5 щодо
включення до складу фонду оплати праці
витрат, пов'язаних із наданням
безкоштовного проїзду працівникам
залізничного транспорту, є
необґрунтованими, оскільки у п.1.1
Інструкції закріплено, що Інструкція
не застосовується для визначення
складових фонду оплати праці, як бази
(об'єкта) для нарахування внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Інструкція розроблена для здійснення
статистичних спостережень. Крім того,
вказана Інструкція є підзаконним
нормативним актом і не може змінювати
норми Закону України "Про оплату праці"
щодо визначення поняття "заробітна
плата", у т.ч. "додаткова заробітна
плата", а також постановою Кабінету
Міністрів України від 21.02.2001 р. №160.

Отже, положення п.2.2.10 Інструкції № 5 не
може вважатися імперативним приписом,
який зобов'язує включати такі виплати
до складу оплати праці для нарахування
внесків до фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування.

Таким чином, виходячи із засад
пріоритетності законів над іншими
нормативно-правовими актами, при
вирішенні даного спору підлягає
застосуванню саме Закон України "Про
оплату праці", а не Інструкція зі
статистики заробітної плати.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що виплати, пов'язані з
оплатою вартості безоплатного проїзду
працівникам залізничного транспорту,
відносяться до додаткових благ, які
працівники отримують від підприємства,
з яким перебувають у трудових
відносинах. Тобто, витрати, пов'язані з
оплатою вартості безкоштовного
проїзду, не можуть включатися до фонду
додаткової заробітної плати. Фонд
додаткової заробітної плати є
безпосередньою складовою частиною
фонду заробітної плати, до якого
входять лише витрати, пов'язані з
нарахуванням заробітної плати
працівникам за виконану ними роботу, і
не може входити до складу об'єктів, з
яких здійснюється утримання єдиного
внеску.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно п.1.3 ст.1
Податкового кодексу України цей Кодекс
не регулює питання погашення
зобов'язань зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464-VI
передбачено, що обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з п.2 ч.1 ст.13 Закону №2464-VI, органи
доходів і зборів мають право, зокрема
проводити перевірки на підприємствах,
в установах і організаціях, у фізичних
осіб - підприємців бухгалтерських книг,
звітів, кошторисів та інших документів
про нарахування, обчислення та сплату
єдиного внеску, достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру, отримувати необхідні
пояснення, довідки і відомості (зокрема
письмові) з питань, що виникають під час
такої перевірки. Документальні та
камеральні перевірки проводяться у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України

За визначенням, наведеним у п.6 ч.1 ст.1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
виключно яким визначається порядок
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску, сума єдиного внеску,
яка своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена органом доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом, є недоїмкою.

Статтею 25 Закону№2464-VI передбачені
заходи впливу та стягнення, які
застосовуються до платників єдиного
внеску.

Відповідно до частин 2, 3 ст.25 Закону
№2464-VI, у разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
платники єдиного внеску зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону
№2464-VI орган доходів і зборів у порядку,
за формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного
внеску подається до органу доходів і
зборів вищого рівня у письмовій формі
протягом десяти календарних днів, що
настають за днем отримання платником
єдиного внеску вимоги про сплату
єдиного внеску, з повідомленням про це
органу доходів і зборів, який прийняв
вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає
скаргу платника єдиного внеску,
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення та надіслати його платнику
єдиного внеску протягом 30 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника єдиного
внеску поштою з повідомленням про
вручення або надати йому під розписку.
Якщо протягом цього строку вмотивоване
рішення органом доходів і зборів не
надсилається платнику єдиного внеску,
така скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з
єдиного внеску встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і
зборів не досягнуто, платник єдиного
внеску зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
календарних днів з дня надходження
рішення відповідного органу доходів і
зборів або оскаржити вимогу до органу
доходів і зборів вищого рівня чи в
судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом доходів і
зборів, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
орган доходів і зборів надсилає в
порядку, встановленому законом, до
підрозділу державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці
дев'ятому цієї частини, орган доходів і
зборів також має право звернутися до
суду з позовом про стягнення недоїмки.
При цьому заходи досудового
врегулювання спорів, передбачені
законом, не застосовуються.

Частиною 11 ст.25 Закону №2464-VI
установлені штрафні санкції, які
застосовуються органом доходів і
зборів до платника єдиного внеску.

Так, згідно з пунктом 3 частини 11 статті
25 Закону №2464-VI за донарахування
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на платника єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 №455, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за
№1622/24154, затверджено Інструкцію про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (надалі -
Інструкція №455). Ця Інструкція визначає
процедуру нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", нарахування і
сплати фінансових санкцій, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
коштів органами доходів і зборів.

Згідно з п.6.4 розділу VI Інструкції №455
вимога про сплату боргу формується на
підставі актів документальних
перевірок, звітів платника про
нарахування єдиного внеску та
облікових даних з карток особових
рахунків платників за формою згідно з
додатком 4 до цієї Інструкції (для
платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи).

Пунктами 6.5, 6.6 розділу VI Інструкції №455
передбачено, що протягом десяти
календарних днів із дня одержання
вимоги про сплату недоїмки платник
зобов'язаний сплатити зазначені у
вимозі суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до пункту 7.1 розділу VІI
Інструкції №455 за порушення норм
законодавства про єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до платників, на
яких згідно із Законом покладено
обов'язок нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок,
застосовуються фінансові санкції
(штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпунктом 3 пункту 7.2 розділу VІI
Інструкції №455 передбачено, що
відповідно до частини одинадцятої
статті 25 Закону до платників,
визначених підпунктами 1 - 4 пункту 2.1
розділу II цієї Інструкції, органи
доходів і зборів застосовують штрафні
санкції: за донарахування органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Для розрахунку зазначеного штрафу
кількість звітних періодів
розраховується, починаючи з місяця, на
який припадає термін подання звітності
за період, за який донараховано
(обчислено) суми єдиного внеску, та
закінчуючи місяцем, на який припадає
отримання таким платником акта
перевірки від органу доходів і зборів
або в якому він подав звітність, де
зазначено такі донараховані суми. При
цьому складається рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску за формою згідно з додатком 10 до
цієї Інструкції.

Підставою для прийняття відповідного
рішення є акт перевірки платника
єдиного внеску.

Аналіз норм чинного законодавства
свідчить про те, що базою для
визначення штрафу за донарахування
органом доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на
підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", п.п.3 п.7.2
розділу VІI Інструкції №455, є саме сума
донарахованого єдиного внеску,
обчислена органом доходів і зборів,
тобто сума недоїмки.

Донарахування єдиного внеску органом
доходів і зборів здійснюється шляхом
винесення вимоги про сплату недоїмки,
яка формується на підставі акту
документальної перевірки, за формою
згідно з додатком 4 (5) до Інструкції №455.
У разі незгоди платника з розрахунком
суми недоїмки він вправі оскаржити
вимогу про сплату єдиного внеску
(недоїмки), як рішення суб'єкта владних
повноважень, в адміністративному або
судовому порядку.

Між тим, як встановлено судом, така
вимога відповідачем на підставі акту
перевірки винесена одночасно із
прийняттям рішення про застосування
штрафних санкцій, що позбавило
позивача можливості узгодити її або
оскаржити суму донарахованого єдиного
внеску, обчислену відповідачем в
розмірі 35918,28 грн..

Суд дійшов висновку, що оскільки
відповідачем у встановленому порядку
не визначена сума недоїмки шляхом
винесення вимоги про її сплату,
нарахування штрафної санкції на суму
цієї недоїмки та включення цієї
недоїмки до сплати у спірному рішенні
про застосування штрафних санкцій,
суперечить положенням Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та Інструкції №
455. Тобто, відповідач порушив процедуру
щодо донарахуваня єдиного внеску
органом доходів і зборів, прийняття
вимоги, оскільки штраф нараховано на
неузгоджену недоїмку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом установлено, що спірні рішення
прийнято відповідачем не на підставі
та не у спосіб, що передбачені законом,
без урахування усіх обставин, що мали
значення для його прийняття.
Відповідачем правомірність даних
рішень суду не доведена, тому позов про
їх скасування підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати у розмірі
215,50 грн., здійснені позивачем,
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь ДП Одеська
залізниця.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати рішення Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 31 березня 2014 року № .

Скасувати вимогу про сплату боргу
(недоїмки) Знам'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області від 31 березня
2014 року №Ю-11.

Присудити Державному підприємству
Одеська залізниця () з
Державного бюджету України судові
витрати в сумі 215, 50 грн..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено - 28.05.2014
року.

Cуддя
підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.
Кармазина