Справа № 804/6100/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
29 травня 2014 р. Справа № 804/6100/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріЛісна А.М.
за участю: представника позивача
представника відповідача ОСОБА_3 не
з'явився розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
Позивач звернувся з позовом до суду, у
- визнати дії державного виконавця
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Циганко
О.В. про відмову в задоволенні заяви про
зняття арешту з майна боржника -
- зобов'язати державного виконавця
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Циганко
О.В. арешт накладений на все майно, що
належить ОСОБА_4 в межах виконавчого
провадження ВП № 17263682 - зняти;
- постанову державного виконавця
Циганко О.В. від 12.02.2010 року ВП № 17263682
про стягнення з боржника виконавчого
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач безпідставно не знімає
арешт з майна позивача, оскільки
виконавче провадження є завершеним у
зв'язку з поверненням виконавчого
документу стягувачу. Також позивач
наголосив на тому, що відповідач
безпідставно виніс постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
саме 12.02.2010 року, оскільки позивач
отримав постанову про відкриття
виконавчого провадження лише 17.02.2010
року. Таким чином, відповідач, на думку
позивача, позбавив останнього
можливості добровільно виконати
виконавчий документ.
Ухвалою суду від 14.05.2014 року відкрито
провадження у справі.
Позивач у судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги та надав суду
копії матеріалів виконавчого
провадження ВП № 17263682
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Суд дослідивши письмові докази наявні
у матеріалах справи, заслухавши
пояснення позивача, встановив
У провадженні у відповідача перебуває
виконавче провадження ВП № 17263682 з
приводу примусового виконання
виконавчого напису нотаріуса від 24.12.2009
Банк", а боржником ОСОБА_4.
Постановою відповідача від 04.02.2010 року
відкрито виконавче провадження ВП №
Вказану постанову позивач отримав
17.02.2010 року, що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке знаходиться у
матеріалах справи.
12.02.2010 року відповідачем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 60 641,39 грн.
Як вбачається з тексту вказаної
постанови остання винесена на підставі
статті 46 Закону України «Про виконавче
провадження», та у зв'язку з
невиконанням позивачем у наданий
державним виконавцем строк
виконавчого документу.
08.12.2011 року відповідач виніс постанову
про повернення виконавчого документу
стягувачу у зв'язку з надходженням до
нього заяви про повернення виконавчого
Судом зазначає, що з 08.03.2011 року Закон
України «Про виконавче провадження»
діє у редакції Закону України «Про
внесення змін до Закону України "Про
виконавче провадження" та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)».
Таким чином, відповідач вчиняв деякі
виконавчі дії (відкриття виконавчого
провадження та стягнення з боржника
виконавчого збору) за попередньою
редакцією Закону України «Про
виконавче провадження», а деякі
виконавчі дії (повернення виконавчого
документу стягувачу, відмова знятті
арешту на майно божника) за новою
редакцією Закону України «Про
виконавче провадження».
У відповідності до мотивувальної
частини рішення Конституційного Суду
України від 09.02.1999 року по справі №
1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) за загальновизнаним принципом
права закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип
закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.
Щодо позовної вимоги - скасувати
постанову державного виконавця
Циганко О.В. від 12.02.2010 року ВП № 17263682
про стягнення з боржника виконавчого
збору, то суд зазначає наступне.
У відповідності до статті 46 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції станом на день виникнення
спірних правовідносин) у разі
невиконання рішення у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а в разі невиконання
рішення немайнового характеру в строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення в тому ж порядку
стягується виконавчий збір у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника -
громадянина і в розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - з боржника - юридичної особи.

Згідно пункту 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 року
№ 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження»
відповідно до статей 45, 46 Закону
України «Про виконавче провадження»
витрати виконавчого провадження та
виконавчий збір стягуються за
постановою державного виконавця з
боржника, якщо останній не виконав
рішення добровільно в установлений для
цього строк і воно було виконане
примусово.

Таким чином, однією із умов для
винесення постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору є саме
примусове виконання виконавчого
документу державним виконавцем.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що державний виконавець
не виконав виконавчий документ у
примусовому порядку ані повністю, ані
частково.

Згідно п.6 листа Вищого
адміністративного суду України від
28.09.2009 N 1276/10/13-09 відповідно до преамбули
Закону України "Про виконавче
провадження" зазначений Закон визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку. Частинами першою та другою
статті 30 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що державний
виконавець, починаючи виконувати
рішення, повинен пересвідчитися, чи
отримана боржником копія постанови про
відкриття виконавчого провадження і чи
здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк
відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі якщо копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
одержана боржником несвоєчасно,
внаслідок чого боржник був позбавлений
можливості добровільно виконати
рішення у встановлений державним
виконавцем строк, за письмовою заявою
боржника при підтвердженні факту
несвоєчасного одержання вказаної
постанови державний виконавець
відкладає провадження виконавчих дій у
порядку, встановленому статтею 32 цього
Закону, та поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець,
починаючи примусове виконання рішення,
обов'язково повинен пересвідчитися:

по-перше, чи отримана боржником копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження;

по-друге, чи здійснені ним дії,
спрямовані на його добровільне
виконання.

Отже, обов'язок державного виконавця
з'ясувати обставину отримання копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження передує вчиненню будь-яких
дій стосовно примусового виконання
рішення.

Законодавчо встановлена процедура
поновлення строку добровільного
виконання рішення не надає державному
виконавцю право застосовувати заходи
примусового виконання рішення у разі
несвоєчасного отримання боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Враховуючи те, що позивач отримав
постанову про відкриття виконавчого
провадження лише 17.02.2010 року, то
державний виконавець не мав
передбачених законодавством України
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) підстав для винесення
12.02.2010 року постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору.

За вказаних обставин постанова
державного виконавця Циганко О.В. від
12.02.2010 року ВП № 17263682 про стягнення з
боржника виконавчого збору є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Щодо позовної вимоги - зобов'язати
державного виконавця Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Циганко О.В. зняти
арешт накладений на все майно, що
належить ОСОБА_4 в межах виконавчого
провадження ВП № 17263682; визнати
протиправними дії державного
виконавця Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Циганко О.В. про
відмову в задоволенні заяви про зняття
арешту з майна боржника, то суд
зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом
відповідач постановою від 08.12.2011 року
повернув виконавчий документ
стягувачу.

Згідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції
станом на день виникнення спірних
правовідносин) у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Враховуючи те, що станом на день
завершення виконавчого провадження та
станом на момент звернення позивача до
відповідача із заявою про зняття
арешту з майна боржника була чинною
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору, то відповідач
правомірно відмовив у знятті арешту з
майна боржника.

Таким чином, дії державного виконавця
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Циганко
О.В. про відмову в задоволенні заяви про
зняття арешту з майна боржника були
правомірними.

Однак даним рішення суду визнано
протиправною та скасовано постанову
державного виконавця Циганко О.В. від
12.02.2010 року ВП № 17263682 про стягнення з
боржника виконавчого збору.

У відповідності до п.10.2 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове
рішення у адміністративній справі»
скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Таким чином, постанова державного
виконавця Циганко О.В. від 12.02.2010 року ВП
№ 17263682 про стягнення з боржника
виконавчого збору у зв'язку з її
скасуванням не породжує жодних
правових наслідків від моменту її
прийняття.

У відповідності до ч.5 ст. 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Судом також встановлено, що
відповідачем не виносилася постанова
про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Оскільки судом визнано протиправною та
скасовано постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору та
приймаючи до уваги те, що відповідачем
не виносилася постанова про стягнення
з боржника витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, то у відповідача
відсутні підставі передбачені ч.1 ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження» для арешту майна позивача
у рамках виконавчого провадження ВП №
17263682.

За вказаних обставин суд вважає за
можливе зобов'язати державного
виконавця Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Циганко О.В. зняти
арешт накладений на все майно, що
належить ОСОБА_4 в межах виконавчого
провадження ВП № 17263682.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у
разі якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Циганко О.В. від 12.02.2010 року ВП № 17263682
про стягнення з боржника виконавчого
збору.

Зобов'язати державного виконавця
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Циганко
О.В. зняти арешт накладений на все
майно, що належить ОСОБА_4 в межах
виконавчого провадження ВП № 17263682.

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 судовий збір у
розмірі 223,74 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
29 травня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 29.05.2014
року Суддя С.В.
Златін С.В. Златін