Справа № 804/2183/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
29 квітня 2014 р. Справа № 804/2183/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання -
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про зобов'язання
вчинити певні дії, -
Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом до Державної реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції, в якому з у
рахуванням уточнення позовних вимог
просила скасувати рішення від 09 липня
2013 р. «Про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень» та
зобов'язати Державну реєстраційну
службу Дніпропетровського міського
управління юстиції здійснити
реєстрацію права власності Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_1.
На обґрунтування позовний вимог
позивач зазначив, що в рішенні АНД
районного суду від 16.11.05 за позивачем
визнано право власності на Ѕ частину
житлового будинку АДРЕСА_1, однак
відповідач протиправно, на думку
позивача, відмовив останньому в
проведені державної реєстрації такого
права власності. В судовому засіданні
представник позивача та позивач
просили позовні вимоги задовольнити.
Відповідач, Державна реєстраційна
служба Дніпропетровського міського
управління юстиції, правом участі в
судовому засіданні не скористався, про
поважність причин неявки в судове
засідання не повідомив, заперечення
проти позову не надав, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином (а.с.40).
Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Враховуючи наведені приписи
процесуального закону, розгляд справи
не відкладається, справа вирішується
на підставі наявних у ній доказів.
Вивчивши доводи позову, заслухавши
пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, а також норми матеріального та
процесуального права, якими
врегульовані спірні правовідносини,
суд при прийняті постанови виходить з
наступних підстав та мотивів.
Судовим розглядом справи встановлено,
що рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16.11.05 за ОСОБА_1 визнано право власності
на Ѕ частину житлового будинку літ.
АДРЕСА_1 (а.с.11). Вказане рішення набрало
07.02.13 представник позивача ОСОБА_2, на
підставі довіреності № 138 від 15.03.10,
виданої приватним нотаріусом ОСОБА_3,
звернулась до відповідача із заявою за
реєстраційним номером 149875 для
проведення державної реєстрації права
власності на 12 частину житлового
будинку літ. АДРЕСА_1. Рішенням
відповідача про відмову у державні
реєстрації прав та їх обтяжень
позивачу було відмолено у державні
реєстрації права власності (а.с.7).
17.06.13 позивач повторно звернулась до
відповідача із заявою за реєстраційним
номером 1616078 для проведення державної
реєстрації права власності на підставі
вищезазначеного судового рішення. За
результатами розгляду такої заяви та
доданих до неї документів відповідачем
прийнято рішення від 09.07.13 №3784622, яким
відмовлено у державній реєстрації
права власності на житловий будинок, що
розташований АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с.13).
За змістом означеного рішення правовою
підставою для відмови у державній
реєстрації права власності визначені
положення ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та п.16,
п.23 Порядку Державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 22.06.11
№703, а фактичною підставою: -
відсутність в судовому рішенні від
16.11.05 визначеної частини від
домоволодіння в цілому; - відсутність в
такому судовому рішення технічного
опису майна, - надання акту приймання в
експлуатацію від 28.12.98, відповідно до
якого в експлуатацію прийнято лише
житловий будинок літ. В-2 без інших
самовільно побудованих приміщень.
Вирішуючи питання щодо відповідності
оскаржуваного рішення суб'єкта владних
повноважень приписам законодавства, що
врегульовує спірні правовідносини, та
правомірності відмови позивачу в
державній реєстрації права власності
на Ѕ частину житлового будинку літ.
АДРЕСА_1, визнаного за позивачем
рішенням суду від 16.11.05 по справі №2-1/05,
суд зазначає наступне.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення, визначаються
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (далі - Закон).

Відповідно до ст.15 вказаного Закону
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Положеннями ст.19 Закону визначений
вичерпний перелік підстав для
проведення державної реєстрації прав:
або 1) договір, укладений у порядку,
встановленому законом, або 2) свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
видане відповідно до вимог цього
Закону, або 3) свідоцтво про право
власності, видане органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді, або 4) державний акт на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом, або 5)
рішення суду, що набрало законної сили;
або 6) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженому постановою від 22.06.13 №703
(далі - Порядок №703). Так, відповідно до
п.26 Порядку №703 для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.
Документом, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно (п.27).

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно заявник, крім
документів, що зазначені у п.19 цього
Порядку, подає копії документів, що
зазначені в п. 9 цього Порядку, а саме
документів, що посвідчують його особу.

Відповідно до п.16 Порядку №703 за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації. Рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень Державний реєстратор приймає
виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (п.23).

Вичерпний перелік підстав, за яких у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено,
визначений ст.24 Закону. Так, відповідне
рішення може бути прийнято у разі, якщо:
1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна
або більша його частина розміщені на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 6) заявлене право вже
зареєстровано.

Наведені державним реєстратором в
оскаржуваному рішенні підстави для
відмови позивачу у державній
реєстрації права власності на спірні
нежитлові приміщення не відповідають
дійсним обставинам та підставам, з
існуванням яких законодавець пов'язує
відмову у державній реєстрації права
на нерухоме майно.

Як зазначено вище, рішення суду, що
набрало законної сили, є підставою для
проведення державної реєстрації прав.
Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16.11.05, яке набрало законної сили, було
подано позивачем разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень 17.06.13, що вбачається з
оскаржуваного рішення.

Як вбачається зі спірного рішення та
зазначається позивачем, останнім
подана заява для проведення державної
реєстрації права власності на підставі
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16.11.05, яким за позивачем визнано право
власності на Ѕ частину житлового
будинку літ. АДРЕСА_1. Отже в судовому
рішенні чітко наведена частина права
власності позивача на житловий будинок
літ. «В-2» у домоволодінні НОМЕР_1, яка
визначена судом в результаті поділу
спільного майна подружжя. Посилання
відповідача в спірному рішенні на
незрозумілість судового рішення та
відсутність в ньому технічного опису
нерухомого майна є безпідставними та
надуманими, оскільки ані Законом, ані в
Порядком №703 не визначені спеціальні
вимоги до судового рішення, що набрало
законної сили, яке подається особою для
проведення державної реєстрації права
власності.

Доводи відповідача щодо надання
заявником акту приймання в
експлуатацію від 28.12.98, відповідно до
якого в експлуатацію прийнято лише
житловий будинок літ. В-2 без інших
самовільно побудованих приміщень,
також є безпідставними та
необґрунтованими. Як зазначено вище,
позивач звернувся до відповідача із
заявою про державну реєстрацію за нею
права власності на Ѕ частину житлового
будинку літ. АДРЕСА_1, право власності
на інші самовільно побудовані
приміщення домоволодінні НОМЕР_1
позивач зареєструвати за собою не
просила. Як зазначено відповідачем в
спірному рішенні, житловий будинок літ.
В-2 в експлуатацію прийнятий відповідно
до акту від 28.12.98.

За викладених обставин, оскільки
наведені в спірному рішенні доводи
відповідача не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи,
інші зауваження до наданих позивачем
документів у відповідача відсутні,
враховуючи, що рішення судів про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна належить до переліку
правовстановлювальних документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна, суд доходить до висновку, що
рішення Амур-нижньодніпровського
районного суду від 16.11.05, яке набрало
законної сили, є достатньою підставою
для проведення державної реєстрації
заявленого позивачем права власності
та відповідач зобов'язаний був
провести державну реєстрацію права
власності на Ѕ частину житлового
будинку літ. АДРЕСА_1 за позивачем.

Враховуючи викладене, суд доходить до
висновку про протиправність відмови
державного реєстратора Реєстраційної
служби у здійсненні реєстрації права
власності на Ѕ частину житлового
будинку літ. АДРЕСА_1 за позивачем.
Поновлення прав позивача має
відбуватись шляхом визнання
скасування відповідного рішення
відповідача про відмову у державній
реєстрації прав від 09.07.13 №3784622, яким,
між іншим, відмовлено позивачу у
державній реєстрації права власності
на все домоволодіння НОМЕР_1, а не на
заявлену позивачем частину житлового
будинку літ. «В-2» у домоволодінні
НОМЕР_1. Отже, відповідач має бути
зобов'язаний провести державну
реєстрацію права приватної власності
на Ѕ частину житлового будинку літ.
АДРЕСА_1 за позивачем.

З огляду на наведене, позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а
судові витрати - розподілу відповідно
до ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати рішення Державної
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 09 липня 2013 р.
«Про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень» №3784622.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу Дніпропетровського міського
управління юстиції здійснити державну
реєстрацію права власності Ѕ частину
житлового будинку літ. АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового рішення в розмірі 73 грн.
(сімдесят три гривні) 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку відповідно до
ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова набирає законної сили згідно
зі ст.254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений 05.05.14.

Суддя А.О.
Коренев