Справа № 2а-1670/7957/12
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.Справа № 2а-1670/7957/12Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ",
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
07.04.2014р. по справі № 2а-1670/7957/12

за позовом Публічного акціонерного
товариства "АвтоКрАЗ"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "АвтоКрАЗ" (далі - позивач)
звернулось до суду першої інстанції з
позовом, в якому в якому просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№/171 від 02.10.2012 р. про зменшення
суми бюджетного відшкодування з ПДВ на
суму 45 261 грн. та штрафних санкцій 22630,20
грн. та №/170 від 02.10.2012 р. в частині
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі 13
111,00 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.04.2014 р.
позов ПАт "АвтоКрАЗ" задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 02.10.2012 №/170
в частині завищення від'ємного
значення податку на додану вартість за
червень 2012 року в розмірі 13 111,00 грн.

Визнано протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 02.10.2012 №/171
в частині нарахування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 11 315,25
грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим
рішенням подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.04.2014 р. в
частині відмови в задоволенні позову,
та винести в цій частині нову постанову
про задоволення позовних вимог.

Кременчуцька ОДПІ (далі-відповідач), не
погодившись з постановою суду, подала
апеляційну скаргу, просить скасувати
її в частині задоволених позовних
вимог, з мотивів викладених в
апеляційній скарзі.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином,
поважних причин неявки до суду, не
встановлено, в зв'язку з чим справа
розглядається в письмовому
провадженні відповідно до ст.197 КАС
України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційних скарг, дослідивши докази
по справі, вважає, що апеляційні скарги
не підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України
оскаржувана постанова переглянута в
межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Кременчуцькою
ОДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ПАТ
"АвтоКрАЗ" суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість з бюджету на рахунок платника
у банку за червень 2012 року, за
результатами перевірки 17.09.2012 р.
складено акт №3616/15-507/05808735.

За висновками акту перевірки позивачем
порушено п. 201.4, 201.6 ст. 201, п. 198.6 ст. 198, пу.
200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування ПДВ (рядок 23.1 декларації)
за червень 2012 року на 45 261,00 грн. та
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 декларації) за червень
2012 року на 13 215,00 грн (т. 1, а.с. 34-51).

Кременчуцькою ОДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення від 02.10.2012 р.:

- №/171, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі
45 261,00 грн та застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 22630,50 грн
(том 1 а.с. 52);

- №/170, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 13 215,00 грн
(т.1, а.с. 53).

Підставою зменшення бюджетного
відшкодування, від'ємного значення та
застосування санкцій є висновки
податного органу про не підтвердження
позивачем податкового кредиту червня
2012 року на суму ПДВ у розмірі 13 110,79 грн.
по взаємовідносинам із ЗАТ
"Рівненський ливарний завод", оскільки
контрагент не виписав позивачу
податкову накладну на вказану суму
поставки та не задекларував податкові
зобов'язання за червень 2012 року в сумі
ПДВ 13 110,79 грн.

В якості доказу про завищення
позивачем бюджетного відшкодування
ПДВ за червень 2012 року на 45 261,00 грн.
відповідач послався на акт від 17.08.2012 р.
№3123/15-507/05808735 попередньої проведеної
виїзної позапланової перевірки з
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за травень 2012 року,
яким встановлено завищення ПАТ
"АвтоКрАЗ" суми від'ємного значення за
травень 2012 року на відповідну суму.

Відмовляючи в задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено фактичної
оплати вартості поставленого товару у
травні 2012р. , а тому відсутні законні
підстави для бюджетного відшкодування
суми ПДВ в розмірі 45 261 грн., а тому
податкове повідомлення -рішення від
02.10.2012р. № 000028155 в частині визначення
суми завищеного бюджетного
відшкодування 45 261 грн. та штрафних
санкцій в розмірі 25%- 11 315, 25грн. є
законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що податковий
орган безпідставно застосував
податковим повідомленням -рішенням від
02.10.2012р. № 000028155 штрафні санкції в
розмірі 50% , оскільки відсутній факт
повторності вчинення порушення, а тому
в частині застосування штрафних
санкцій в сумі 11 315, 25 грн. є
необґрунтованим.

Задовольняючи позов в частині
скасування ППР від 02.10.2012р. щодо
завищення позивачем від'ємного
значення з ПДВ на суму 13 111 грн. за
червень 2012р. суд першої інстанції
виходив з неправомірності висновків
податкового органу, скільки позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит по спірній господарській
операції, позивачем надано до
податкового органу, разом з
декларацією з ПДВ скаргу на
постачальника щодо відмови надати
податкову накладну .

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Щодо висновків суду першої інстанції
про скасування податкового
повідомлення рішення від 02.10.2012
№/171 колегія суддів зазначає
наступне.

Судом встановлено, що на підставі
договору №П-РЛЗ-АКР-12 від 21.03.2012 р. в
травні 2012 р. ЗАТ "Рівненський ливарний
завод" (постачальник) поставив позивачу
(покупцю) товарно-матеріальні цінності
литву.

За наслідками цієї операції позивач
сформував податковий кредит з ПДВ на
суму 45 261 грн.

В підтвердження виконання умов
договору позивачем як до податкового
органу, так і до суду видаткові
накладні, сертифікати якості, товарно-
транспорті накладні, подорожні листи,
витяги з журналу видачі довіреностей,
накази про службові відрядження,
платіжні доручення та рахунки на
оплату.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позивачем не надано належних доказів
оплати постачальнику вартості
поставленого товару литва згідно
договору № П-РЛЗ- АКР від 21.03.2012р. ,
оскільки надані платіжні доручення
№2330 від 02.04.2012, №2862 від 24.04.2012, №3177 від
25.04.2012, №3258 від 26.04.2012 р. містять
посилання на інший договір та товар, а
саме призначення платежу - картер
згідно договору П-РЛЗ-АКР-11 від 15.01.2010 р.
(т. 2, а.с. 149-152).

Доводи позивача, щодо помилкового
зазначення реквізитів, з посиланням на
лист ПАТ "АвтоКрАЗ" від 18.05.2012 №730-81 "Про
уточнення платежу" , в якому
повідомлялося продавця , що кошти,
перераховані по договору №П-РЛЗ-АКР-11
від 15.01.2010 відповідно до вказаних
платіжних доручень, слід вважати
перерахованими за товари, придбані по
договору №П-РЛЗ-АКР-12 від 21.03.2012 р.,
колегія суддів вважає не
обґрунтованими, оскільки ні до суду
першої інстанції, ні до апеляційного
суду позивачем не надано зазначений
лист.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд
оцінює докази , які є у справи, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому ,
всебічному , повному та об'єктивному
дослідженні.

Доказів, на які посилається позивач до
суду надано не було, а тому судом вони
не досліджувалися, та оцінка їм не
надавалася.

Посилання апелянта на не врахування
судом звіту про відправку засобами
факсимільного зв'язку листа
постачальнику, колегія суддів вважає
такими, що не спростовують висновків
суду , оскільки з цього звіту не можливо
встановити зміст направленого листа, а
також ідентифікувати особу, якій він
направлявся.(т. 2, а.с. 186)

Твердження апелянта про проведення
оплати товару також згідно платіжного
доручення №2245 від 30.03.2013 р. колегія
суддів також не приймає до уваги,
оскільки в цьому платіжному дорученні
зазначено про оплату іншого товару та
по іншому договору, а саме
призначенням платежу зазначено - за
картер згідно договору П-РЛЗ-АКР-11 від
15.01.2010 р. (т. 2, а.с. 174) Доказів надіслання
уточнень або внесення виправлень у
призначення таких платежів позивачем
не надано.

Посилання позивача на лист від 21.05.2012
№732/51 про уточнення платежу, яким
грошові кошти, перераховані по
договору №П-РЛЗ-АКР від 15.01.2010 згідно
платіжного доручення №2245 від 30.03.2012 р.
на суму 200 000,00 грн, в якому позивач
просив постачальника вважати оплатою
по договору №П-РЛЗ-АКР-12 від 21.03.2012 в
частині 196 192,27 грн, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки докази
направлення та отримання вказаного
листа контрагенту в матеріалах справи
відсутні. (т. 2, а.с. 173)

З Довідки про відображення в
бухгалтерському обліку руху
поставленого литва від ЗАТ
"Рівненський ливарний завод" в
травні-червні 2012 року, вбачається, що
погашення кредиторської
заборгованості по договору
№П-РЛЗ-АКР-12 від 21.03.2012 р. здійснювалося
згідно листа про уточнення платежу
№730-15 від 18.05.2012 по платіжному дорученню
№3258 від 26.04.2012 р. на суму 150 000,00 грн, в
частині оплати 10 711,72 грн, та листа про
уточнення платежу №732/51 від 21.05.2012 по
платіжному дорученню №2245 від 30.03.2012 на
суму 200 000,00 грн, в частині оплати 196 192,27
грн. ( тобто на загальну суму 206 903,99 грн.)

Між тим, загальна вартість
товарно-матеріальних цінностей,
придбаних позивачем у ЗАТ "Рівненський
ливарний завод" лише у травні 2012 року,
складає 271566,36 грн.

Згідно з пунктами 200.1-200.4 вказаної
статті Кодексу сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності доказів фактичної оплати
позивачем постачальнику вартості
поставленого у травні 2012 року литва
згідно договору №П-РЛЗ-АКР-12 від 21.03.2012
р. (271 566,36 грн.), так як наслідок
відсутність виникнення умов для
бюджетного відшкодування суми ПДВ в
розмірі 45 261,00 грн. за червень 2012р.

Таким чином податкове
повідомленні-рішення від 02.10.2012
№/171 щодо зменшення позивачу
бюджетного відшкодування (рядок 23.1
декларації) за червень 2012 року в
розмірі 45 261,00 грн. є законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів також вважає правильним
висновок суду про часткове скасування
повідомлення-рішення від 02.10.2012 р.
№/171 в частині визначення
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
11 315,25 грн.

Так, судом встановлено, що відповідачем
цим ППР застосовано до ПАТ "АвтоКрАЗ"
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50%
завищеної суми бюджетного
відшкодування у зв'язку з повторним
протягом 1095 днів зменшенням
відповідачем товариству суми
бюджетного відшкодування.

Повторність зменшення суми бюджетного
відшкодування Кременчуцька ОДПІ
пов'язує з прийняттям податкового
повідомлення-рішення №/132 від
31.08.2012 р., яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
податкових періодів) з ПДВ по
декларації №903520540 від 20.06.2012 р. за
травень 2012 року у загальному розмірі 90
994,00 грн та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 45 497,00 грн.

Проте судом встановлено, що на час
прийняття спірного ППР від 02.10.2012р.
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ №/132 від
31.08.2012р. не було узгоджено ,
оскаржувалося в судовому порядку, а
тому факт повторного порушення вимог
податкового законодавства позивачем
був відсутній.

Крім того, податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ №/132 від 31.08.2012р. було
скасовано в судовому порядку, а саме
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.01.2013 , яка
набрала законної сили. (т. 2, а.с. 35-49).

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Санкції п. 123.1 ст. 123 ПК України
застосовуються не за сам факт
повторного виявлення будь-яких
порушень, а за повторне вчинення
протиправних діянь за обставин,
передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5,
54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового
кодексу України.

З огляду на відсутність факту
повторного вчинення ПАТ "АвтоКрАЗ"
порушень податкового законодавства, на
час прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про безпідставність
застосування до позивача санкції у
розмірі 50% завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Враховуючи наявність порушення
позивачем визначення суми бюджетного
відшкодування, податковим органом
правомірно застосовано штрафну
санкцію в розмірі - 25% завищеної суми
(тобто, 45261 грн х 25% = 11 315,25 грн).

З цих підстав рішення суду першої
інстанції щодо скасування ППР від
02.10.2012 р. №/171 в частині визначення
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
11 315,25 грн. колегія суддів вважає
правильним.

Щодо скасування податкового
повідомлення-рішення від 02.10.2012р.
№/170, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 13 215,00 грн
(в оскаржуваній частині на суму 13 111,00
грн.) колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено в суді
апеляційної інстанції, що у червні 2012р.
ПАТ "АвтоКрАЗ" придбав у ЗАТ
"Рівненський ливарний завод"
(постачальник) товар - чавунна відливка
барабан гальмівний, чавунна відливка
кришка картера, чавунна відливка
кришка підш. диф. на загальну суму 78664,72
грн, в тому числі ПДВ - 13110,75 грн. на
підставі договору №П-РЛЗ-АКР-12 від
21.03.2012 р. (з урахуванням додатків до
нього) (т. 1, а.с. 92-95).

В підтвердження виконання умов
договору позивачем, як до податкового
органу так і до суду надано первинні
документи: рахунок на оплату №40562,
видаткова накладна, договір,
сертифікат якості на ТМЦ (т. 1, а.с. 121-122,
125-126).

Перевезення товару підтверджується
подорожнім листом,
товарно-транспортною накладною №01 ХКА
003297 від 01.06.2012, витягом з "Журналу
контролю в'їзду та виїзду
автотранспортних засобів через АКПП-2",
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу марки КРАЗ,
державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, а.с.
128-129, 143, 206).

Придбаний позивачем товар отриманий
уповноваженою особою ПАТ "АвтоКрАЗ" -
водієм ОСОБА_1, що вбачається з витягу з
журналу реєстрації видачі
довіреностей, наказу про службове
відрядження, посвідчення про
відрядження НОМЕР_2 (т.1, а.с. 127, 199, 203).

Оприбуткування та подальше зберігання
ТМЦ підтверджується прибутковим
ордером та лімітно-забірними картками
типової форми №М-8 (т.1, а.с. 123, 131-135).

За результатами господарської
операції позивачем віднесено до складу
податкового кредиту червня 2012 року
суму ПДВ у розмірі 13 110,75 грн.

Позивач та його контрагент на момент
здійснення господарської операції
мали були платниками ПДВ.

Доводи податкового органу щодо
відсутності у позивача податкової
накладної, так як наслідок
неправомірне формування податкового
кредиту по цій операції та від'ємного
значення з ПДВ, колегія суддів вважає
помилковими, з наступних підстав.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Згідно з підпунктом 14.8 пункту 14 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011 №1492 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.12.2011 за №1490/20228
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин), додатком до декларації
є заява про відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) (Д8) (додаток 8).

Судом встановлено, що до декларації
із ПДВ за червень 2012 року ПАТ
"АвтоКрАЗ" подано додаток №8 зі скаргою
на постачальника ЗАТ "Рівненський
ливарний завод", яка є підставою для
включення відповідної суми ПДВ до
складу податкового кредиту (т. 1 а.с. 89-91).

У поданій до Кременчуцької ОДПІ
декларації з ПДВ за червень 2012 року (з
усіма обов'язковими додатками)
позивачем до складу податкового
кредиту відповідного звітного періоду
віднесено суму ПДВ по операції із ЗАТ
"Рівненський ливарний завод" в розмірі
13110,79 грн (том 1 а.с. 71-91).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
дотримання позивачем порядку
встановленого законом, та вчинення
визначених законом дій при не наданні
постачальником товару податкової
накладної, а тому відсутність у
позивача податкових накладних, не є
підставою для позбавлення права на
податковий кредит.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку із, зокрема:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст.
198 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що надані
позивачем до податкового органу
первинні документи не містять
недоліків форми, змісту або походження,
тому є належною підставою для
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ.

Доводи Кременчуцької ОДПІ щодо
неправомірності віднесення позивачем
до складу податкового кредиту суми ПДВ
за червень 2012 року у розмірі 13110,79 грн за
наслідками взаємовідносин з ЗАТ
"Рівненський ливарний завод", оскільки
останній не задекларував податкові
зобов'язання за червень 2012 року на
вказану суму, колегія суддів вважає
помилковими.

Не декларування податкових зобов'язань
контрагентом не є підставою для
позбавлення позивача, права на
включення сплачених сум до складу
податкового кредиту, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого права та має всі
документальні підтвердження їх
розміру.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. У разі
невиконання контрагентами покупця
своїх обов'язків перед податковими
органами та бюджетом, такі дії тягнуть
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

Водночас, якщо особа не виконує своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету або вчиняє будь-які інші
протиправні дії, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Ця позиція узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини,
зокрема, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03)

Податковий кодекс України не ставить
право платника ПДВ на податковий
кредит в залежність від дій або
бездіяльності його контрагентів чи
відсутності їх за місцезнаходженням.

В разі порушення контрагентом
податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи, оскільки позивач та його
контрагент є окремими суб'єктами
господарювання зі статусом юридичної
особи, окремими платниками податку на
додану вартість, кожен з яких має свої
межі юридичної відповідальності, яка є
індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61
Конституції України.

Судом встановлено, що поставка товарів
по спірним угодам підтверджено
належними первинними документами ,
позивачем зазначені товари отримано та
оплачено в ціні товару, використані у
господарській діяльності.

Відповідачем не надано судових рішень,
які набрали законної сили, про визнання
угод позивача недійсними, удаваними,
фіктивними, а також вироків, які
набрали законної сили, у відношенні
працівників позивача або його
контрагентів за вчинення ними
злочинів, як то ухилення від сплати
податків, фіктивного підприємництва
тощо.

З огляду на зазначене колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про дотримання Товариством необхідних
умов для формування податкового
кредиту та формування від'ємного
значення з ПДВ за операціями з його
контрагентом та про відсутність у
податкового органу підстав для
здійснення зменшення від'ємного
значення з ПДВ, та правомірне
скасування податкового
повідомлення-рішення від 02.10.2012р.
№/170.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів на
спростовання висновків суду, а також на
підтвердження правомірності прийнятих
ним рішень.

Позивачем не доведено обставин, на які
він посилається в обґрунтування
невідповідності висновків суду в
частині відмови в задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що судове
рішення прийнято з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
при повному та всебічному з'ясуванні
обставин справи, в тому підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ",
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.04.2014р. по
справі № 2а-1670/7957/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Русанова
В.Б.Судді(підпис) (підпис) Присяжнюк О.В.
Курило Л.В.