Справа № 813/604/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/604/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.
за участю секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача 1 Несімка М.П.,
представника відповідача 2 Григи Х.Є.,
представників третьої особи ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_6 до Городоцької районної
державної адміністрації Львівської
області, Городоцького районного
управління юстиції Львівської області,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_7 про
визнання протиправним та скасування
ОСОБА_6 звернулася 23.01.2014 року до суду з
позовною заявою 17.01.2014 року до
Городоцької районної державної
адміністрації (надалі - Городоцька РДА),
Реєстраційної служби Городоцького
районного управління юстиції (надалі -
Реєстраційна служба Городоцького РУЮ),
у якій просить: визнати протиправним і
скасувати розпорядження голови
Городоцької РДА №727 від 21.11.1997 року;
визнати протиправним і скасувати
реєстрацію права власності на
тимчасову дерев'яну споруду без
фундаментів в АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що за адресою м. Городок,
АДРЕСА_1 знаходиться тимчасова
дерев'яна споруда без фундаментів, яка
примикає до належного позивачу
капітального нежитлового приміщення
АДРЕСА_1 У листопаді 2013 року позивачеві
стало відомо, що вказана споруда як
об'єкт нерухомості зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_7, яка набула
її за договором купівлі-продажу від
06.11.2009 року. Зазначена споруда була
відчужена на користь ОСОБА_7 ОСОБА_9,
який набув її у власність за
розпорядженням голови Городоцької РДА
№727 від 21.11.1997 року, а право власності на
таку споруду було зареєстроване за
ОСОБА_9 Городоцьким БТІ.
Позивач вважає, що реєстрація вказаної
споруди як об'єкта нерухомості
перешкоджає позивачеві реалізувати
своє право щодо набуття земельної
ділянки по АДРЕСА_1 а окрім того, дана
споруда, яка примикає до належного
позивачеві приміщення АДРЕСА_1 затуляє
частину стіни такого приміщення,
унеможливлює доступ до цього
приміщення, чим створює перешкоди у
користуванні належним позивачу майном.
Позивач також вважає, що оформлення
права власності на таку споруду по
АДРЕСА_1 було здійснене протиправно. На
підтвердження чого позивач зазначає,
що згідно з п.1.5 Правил державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна,
що знаходяться у власності юридичних
та фізичних осіб, затверджених наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 13.12.1995 року, до об'єктів нерухомого
майна, що підлягають державній
реєстрації, відносяться:
а)жилі будинки (домоволодіння)
розташовані на земельній ділянці, під
окремим порядковим номером по вулиці,
б)нежилі будинки, дачі, садові будинки,
гаражі, будівлі виробничого,
господарського, соціально-побутового
та іншого призначення, розташовані на
окремих земельних ділянках;
в)вбудовані в жилі будинки нежилі
приміщення (як частини цього будинку);
г)квартири багатоквартирних будинків.
Належні до вказаних об'єктів допоміжні
будівлі та споруди реєструються у
складі цих об'єктів.
Відповідно до п.1.6 цих же Правил,
державній реєстрації підлягають
тільки ті об'єкти, які закінчені
будівництвом та прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку,
незалежно від форм власності і
відомчого підпорядкування та при
наявності матеріалів інвентаризації.
На переконання позивача дерев'яна
споруда без фундаментів в АДРЕСА_1 не є
тим об'єктом, який підлягає реєстрації,
а тому Городоцьким БТІ було
безпідставно та неправомірно
проведено реєстрацію права власності
на таку споруду, відповідно, дії
суб'єкта владних повноважень щодо
реєстрації права власності на
прибудову є протиправними.
Також позивач зазначає, що право
власності на споруду без фундаментів в
АДРЕСА_1 виникло внаслідок її прийняття
в експлуатацію після завершення
будівництва, а саме - за розпорядженням
голови Городоцької РДА №727 від 21.11.1997
року «Про затвердження акту Державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом об'єкту до
експлуатації крамниці АДРЕСА_1
Позивач стверджує, що Городоцька РДА не
мала жодних повноважень щодо видачі
розпоряджень про оформлення прав
власності на території м.Городка,
оскільки такі права належали органу
місцевого самоврядування - Городоцькій
міській раді. Зокрема, позивач
посилається на норми Положення про
місцеву державну адміністрацію,
затвердженого указом Президента
України №252/92 від 14 квітня 1992 року, яке
не передбачало таких повноважень
районної державної адміністрації. При
цьому, на переконання позивача, при
спорудженні такої споруди не було
дотримано будівельні норми і правила, а
Городоцька РДА перевищила свої
повноваження та діяла поза своєю
У зв'язку із наведеним, позивач вважає,
що розпорядження голови Городоцької
РДА №727 від 21.11.1997 року, а також
реєстрацію права власності на
тимчасову дерев'яну споруду без
фундаментів в АДРЕСА_1 слід визнати
протиправними і скасувати.
Ухвалами судді від 24.01.2014 року в
адміністративній справі №813/604/14
відкрито провадження, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 28.01.2014 року вжито
заходи забезпечення даного позову.

Реєстраційною службою Городоцького
районного управління юстиції на
заперечення позовних вимог 03.02.2014 року
було подано заперечення на позовну
заяву №02.02-23/37 від 30.01.2014 року. У
запереченнях Реєстраційна служба
вказує на те, що нежитлова будівля
АДРЕСА_1 у м.Городку була зареєстрована
в Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, рішення про реєстрацію права
власності приймалося реєстратором БТІ,
а не державним реєстратором прав на
нерухоме майно, у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутній запис про реєстрацію права
власності на таку будівлю. А тому,
Реєстраційна служба вважає, що у позові
в частині скасування реєстрації права
власності на споруду в АДРЕСА_1 слід
відмовити.

Зважаючи на те, що в ході розгляду
справи було встановлено, що
Реєстраційна служба Городоцького
районного управління юстиції не є
юридичною особою судом в засіданні
03.02.2014 року, на підставі ст.ст.50, 52
Кодексу адміністративного судочинства
України, було здійснено заміну
первинного відповідача Реєстраційну
службу Городоцького районного
управління юстиції на належного -
Городоцьке районне управління юстиції.

У ході судового розгляду даної справи
12.03.2014 року Городоцькою РДА було подано
клопотання про застосування наслідків
пропуску строків звернення до
адміністративного суду. У клопотанні
відповідач 1 вказує на те, що оспорюване
позивачем розпорядження №727 було
прийняте 21.11.1997 року, а позовна заява
подана лише 17.01.2014 року, тому
шестимісячний строк для звернення до
адміністративного суду, встановлений
ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного
судочинства України сплив. При цьому,
відповідач зазначає, що позивач не
навів жодних поважних причин пропуску
встановленого законом строку для
звернення до суду, а тому просить суд
залишити позовну заяву без розгляду.

Окрім цього, 26.03.2014 року ОСОБА_6 було
подано клопотання про залучення до
участі у справі ОСОБА_7 в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачів. Позивач зазначає, що
ОСОБА_7 є дійсним власником споруди в
АДРЕСА_1, набувши її за договором
купівлі-продажу, посвідченим 06.11.2009
року приватним нотаріусом
Городоцького РНО ОСОБА_10 та
зареєстрованим за №1274, а тому
прийняття рішення в даній справі може
вплинути на права і обов'язки такої
особи. Також у поданому клопотанні
позивач висловив свою позицію щодо
застосування наслідків пропуску
строків звернення до
адміністративного суду та зазначив, що
про оскаржуване рішення №727 ОСОБА_6
дізналася лише декілька місяців до
моменту подання позову при зверненні
до Городоцької міської ради для
оформлення документів, пов'язаних із
належним їй приміщенням по АДРЕСА_1 що
нею було описано й у позовній заяві (як
зазначено в позовній заяві - у
листопаді 2013 року), а тому вважає, що
строк звернення суду нею пропущений не
був.

Розглянувши в судовому засіданні 26.03.2014
року клопотання про застосування
наслідків пропуску строків звернення
до адміністративного суду, суд,
керуючись ст.ст.99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
та зважаючи на дійсні обставини справи,
відхилив його та визнав причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними. Суд
відзначає, що відповідачем не було
доведено іншого моменту (аніж той, про
який заявляв позивач) початку перебігу
строку звернення до суду (ознайомлення
позивача з оскаржуваними рішеннями та
діями) і, відповідно, пропуску такого
строку.

У цьому ж судовому засіданні суд
вирішив клопотання про залучення в
якості третьої особи на стороні
відповідачів ОСОБА_7 та, керуючись ст.53
Кодексу адміністративного судочинства
України, зважаючи на те, що рішення у
даній справі може вплинути на права,
свободи, інтереси або обов'язки
власника споруди в АДРЕСА_1, суд залучив
ОСОБА_7 як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів.

Третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів, ОСОБА_7 06.05.2014
року було подано заперечення до позову,
у якому вона висловила свою правову
позицію стосовно вимог позивача, яка
полягає в наступному. ОСОБА_7 зазначила,
що позивач набула 11.11.1998 року право
власності на приміщення АДРЕСА_1 У той
же час, право власності на споруду по
АДРЕСА_1 було набуте її попереднім
власником ОСОБА_9 21.11.1997 року за
розпорядженням Городоцької РДА №727.
Таким чином, на думку третьої особи,
оспорюване розпорядження Городоцької
РДА №727 не могло порушувати право
ОСОБА_11, якого в неї на той час не було.
Окрім того, ОСОБА_7 зазначає, що
твердження позивача про порушення її
права на доступ до свого приміщення є
безпідставним, позаяк ОСОБА_9 ще до
моменту набуття позивачем приміщення
№6 володів земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 (на праві постійного
користування) за рішенням Городоцької
міської ради №413 від 10.09.1998 року. У
зв'язку з чим, ОСОБА_7 вважає, що позивач
не має права звертатися з
адміністративним позовом, оскільки
оскаржувані рішення не порушують її
права, а тому в позові слід відмовити.
Аналогічну позицію було викладено й у
письмових поясненнях від 12.05.2014 року
представника третьої особи.

Окрім цього, 12.05.2014 року третьою особою
було подано клопотання про залишення
позовної заяви без розгляду в зв'язку з
пропуском строку на звернення до
адміністративного суду. У клопотанні
відповідач вказує на те, що оспорюване
позивачем розпорядження №727 було
прийняте 21.11.1997 року, а позовна заява
подана лише 17.01.2014 року, а тому,
шестимісячний строк для звернення до
адміністративного суду, встановлений
ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного
судочинства України був пропущений. А
також, третя особа вказує на те, що
позивач придбала приміщення АДРЕСА_1
11.11.1998 року, відповідно їй із цього часу
було відомо про суміжні будівлі та
споруди, а отже й про існування як
об'єкта нерухомості будівлі по АДРЕСА_1
та про потенційне порушення таким
об'єктом її прав та інтересів.

Одночасно, ОСОБА_7, а також і
Городоцькою РДА, 12.05.2014 року було подано
клопотання про закриття провадження в
справі. На переконання третьої особи та
відповідача 1 позовні вимоги ОСОБА_6
слід розглядати в порядку цивільного
судочинства, а не адміністративного.

Розглянувши в судовому засіданні 12.05.2014
року клопотання третьої особи про
залишення позовної заяви без розгляду
суд, керуючись ст.ст.99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
та зважаючи на дійсні обставини справи,
відхилив його. Суд відзначає, що
третьою особою не доведено факту
ознайомлення позивача з оспорюваним
рішенням і діями в інший час, аніж про
це заявляє позивач, та, відповідно, про
початок перебігу та пропуск строку
звернення до суду.

Розглянувши клопотання третьої особи
та відповідача 1 про закриття
провадження в справі, суд ухвалою від
26.05.2014 року задовольнив їх частково, а
саме провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання
протиправним і скасування реєстрації
права власності на тимчасову дерев'яну
споруду без фундаментів в АДРЕСА_1 було
закрите на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з тим, що такі вимоги
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Городоцькою РДА 26.05.2014 року було подано
суду заперечення на адміністративний
позов №18454 від 26.05.2014 року. На думку
відвідача 1 Городоцька РДА правомірно
прийняла оспорюване розпорядження. При
цьому, остання посилається на абз.7 пп.3
п.21 Положення про місцеву державну
адміністрацію, затвердженого указом
Президента України №252/92 від 14.04.1992
року, у відповідності до якого районна,
районна у містах Києві та
Севастополі державна адміністрація
призначає державні приймальні
комісії, затверджує акти про
приймання в експлуатацію об'єктів
житлово-цивільного призначення, а
також бере участь у прийманні в
експлуатацію інших об'єктів,
розташованих на відповідній території.
Окрім цього, відповідач посилається на
норми ДБН А.3.1-3-94, виходячи з п.п.1.1, 3.9-3.11
якого, на його переконання, саме
районна державна адміністрація була
вповноважена затверджувати акт
приймальної комісії. Також Городоцька
РДА вважає, що реєстрація права
власності на споруду в АДРЕСА_1 була
проведена відповідно до приписів
закону. А тому, позовні вимоги, на думку
відповідача, є безпідставними.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, вказав на
тимчасовий характер будівлі по
АДРЕСА_1, звернув увагу на її
конструктивні особливості (без
фундаменту, виконана з дерев'яних
конструкцій та ін.), вважає, що її
спорудження було проведено з
порушенням будівельних норм, що в
сукупності виключає можливість
прийняття такої в експлуатацію як
збудованого об'єкта нерухомості та
реєстрацію права власності на цей
об'єкт як нерухоме майно - будівлю,
окрім цього підкреслює, що відповідач,
прийнявши оспорюване розпорядження
діяв поза межами своєї компетенції і у
спосіб, не передбачений законом. Просив
позов задовольнити, визнати
протиправним і скасувати
розпорядження голови Городоцької РДА
№727 від 21.11.1997 року.

Представники відповідачів та третіх
осіб проти позову заперечили, вказали
на відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, на правомірність дій
відповідачів при вчиненні
оскаржуваних дій та винесенні
оскаржуваних рішень, а також
наголосили на відсутності порушення
прав й інтересів позивача. На їх
переконання доводи позивача щодо
неможливості прийняття в експлуатацію
об'єкта за відповідними
конструктивними та технічними
особливостями ґрунтуються на
припущеннях, а чинним законодавством
України не було встановлено жодних
обмежень щодо вчинення таких дій.
Вважають, що прийняття об'єкта в
експлуатацію та затвердження
відповідного акту було здійснено
згідно з нормами закону, при цьому такі
повноваження суб'єкта владних
повноважень були чітко визначені
чинними на той момент
нормативно-правовими актами. Також
акцентував увагу на тому, що фактично
права й інтереси позивача в даному
випадку жодним чином порушені не
можуть бути, а тому даний позов є
безпідставним і з цих підстав, у зв'язку
з чим у позові просили відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
вимоги, провадження по яких не було
закрито, підлягають задоволенню
повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є
власником приміщення НОМЕР_2 у будинку
АДРЕСА_1. Право власності в позивача
виникло за договором купівлі-продажу
приміщення, посвідченим 11.11.1998 року
державним нотаріусом Городоцької ДНК
та зареєстрованим за №1-3120, право
власності на приміщення було
зареєстроване КП Городоцьке РБТІ 15.06.2012
року.

До належного позивачу приміщення
НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 примикає
прибудова - нежитлова будівля АДРЕСА_1
площею 10,1 кв.м. Зазначена будівля на час
розгляду справи належить на праві
власності ОСОБА_7, яка набула її за
договором купівлі-продажу, посвідченим
06.11.2009 року приватним нотаріусом
Городоцького РНО ОСОБА_10 та
зареєстрованим за №1274, у попереднього
власника ОСОБА_9 Право власності на
будівлю за ОСОБА_7 було зареєстроване
КП Городоцьке РБТІ 06.01.2010 року.

Як стверджує позивач, така нежитлова
будівля АДРЕСА_1 створює безпосередні
перешкоди у доступі й використанні
належного позивачу приміщення НОМЕР_2 в
будівлі НОМЕР_1 по цій же вулиці, однак,
суд дає критичну оцінку таким
твердженням позивача. Розглянувши
матеріали справи суд вважає, що доводи
позивача про ускладнення чи
неможливість доступу до належного їй
приміщення АДРЕСА_1 є безпідставними.
Як випливає з наявних матеріалів
справи (план-схема розміщення
дерев'яної споруди, план) та пояснень
сторін, дерев'яна споруда в м.Городок по
АДРЕСА_1 дійсно безпосередньо примикає
до стіни сусідньої будівлі по АДРЕСА_1
якою обмежується приміщення НОМЕР_2
будівлі, що належить позивачу. Однак
при цьому, не вбачається, що споруда по
АДРЕСА_1 чинить перепони в проході до
приміщення НОМЕР_2 (тобто частини
внутрішнього об'єму будівлі) або
створює інші перешкоди у вільному
доступі до такого приміщення. Споруда
по АДРЕСА_1 примикає до глухої бічної
сторони будівлі по АДРЕСА_1 та не
обмежує фасадну чи вхідну групу
приміщення НОМЕР_2 у такій будівлі. При
цьому, інших доказів на обґрунтування
твердження щодо створення перешкод в
доступі до приміщення НОМЕР_2 та
користуванні ним позивачем подано не
було.

У той же час, суд вважає, що наявність
або відсутність як об'єкта нерухомості
сусідньої нежитлової будівлі (по
АДРЕСА_1), яка примикає до будівлі за
номером НОМЕР_1, безумовно впливає на
права позивача як співвласника будівлі
в АДРЕСА_1 Суд відзначає, що як власник
приміщень, розташованих у будівлі,
позивач також є співвласником такої
будівлі (поряд з іншими власниками
приміщень у ньому) і таке право
спільної власності поширюється на ті
елементи будівлі, які не перебувають у
приватній власності (сходові клітини,
дах, конструктивні елементи будівлі
тощо). У зв'язку з чим, на переконання
суду, споруда під номером АДРЕСА_1 може
чинити перешкоди в доступі та
використанні не приміщення номер
НОМЕР_2, а будинку НОМЕР_1 в цілому
(зокрема, це може полягати в утрудненні
здійснення ремонту, реконструкції
будівлі тощо), на що позивач має право
як співвласник будівлі. Окрім того, суд
вважає, що існування суміжної будівлі
АДРЕСА_1 впливає й на можливість
набуття співвласниками будівлі НОМЕР_1
земельної ділянки визначеного розміру
та конфігурації, необхідної для
обслуговування належного їм майна. А
тому, існуюча ситуація впливає на
повноту й обсяг прав ОСОБА_6 щодо
здійснення свого права власності (у
даному випадку - як співвласника
будівлі) та реалізацію правомочностей,
пов'язаних з таким правом власності. З
огляду на це, права та інтереси ОСОБА_6
безумовно підлягають захисту, в тому
числі й у судовому порядку. При цьому,
суд критично оцінює доводи
відповідача, третьої особи щодо
неможливості захисту прав позивача, у
зв'язку з тим, що вона набула право
власності на приміщення в будівлі по
АДРЕСА_1 після оформлення права
власності на будівлю по АДРЕСА_1. На
переконання суду, набуття позивачем
права власності на приміщення номер
НОМЕР_2 після виникнення права
власності на будівлю АДРЕСА_1, не усуває
порушення закону, яке могло мати місце
при прийнятті в експлуатацію такої
будівлі. Суд підкреслює, що незважаючи
на момент виникнення порушення прав,
свобод та інтересів особи, вони
підлягають захисту судом у випадках,
визначених чинним законодавством
України, а позбавлення такого права
позивача в порушення встановлених
вимог є недопустимим.

Як встановлено судом, перший власник
нежитлової будівлі АДРЕСА_1 у м.Городок
ОСОБА_9 набув право власності на
будівлю за розпорядженням голови
Городоцької РДА №727 від 21.11.1997 року.
Зазначене підтверджується
реєстраційним свідоцтвом серії КММ
№001112 від 17.02.1998 року, виданим
Самбірським МБТІ, витягом з реєстру
прав власності на нерухоме майно №24346176
від 04.11.2009 року.

Як вбачається із матеріалів справи,
розпорядження голови Городоцької РДА
№727 від 21.11.1997 року (яке оспорюється)
було прийняте у зв'язку з завершенням
будівництва нежитлової будівлі
АДРЕСА_1 яка призначалася для
експлуатації як крамниця. Виходячи зі
змісту розпорядження №727 від 21.11.1997
року, ним, у відповідності до норм ДБН
А.3.1-3-94, було затверджено акт Державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом об'єкту по
АДРЕСА_1 підприємця ОСОБА_9 до
експлуатації. У подальшому, на підставі
такого розпорядження, за ОСОБА_9 було
зареєстровано право власності на
відповідний об'єкт нерухомого майна
(нежитлову будівлю).

Позивач, оспорюючи прийняття в
експлуатацію будівлі по АДРЕСА_1 та
затвердження відповідного акту
приймальної комісії, вказує на те, що
такий об'єкт є тимчасовим, без
фундаменту, дерев'яним, що, на його
думку, виключає можливість прийняття
його в експлуатацію й оформлення права
власності як на об'єкт нерухомості.
Таки чином, суд відзначає, що такі
доводи позивача не обґрунтовуються
належними та допустимими доказами на
підтвердження відповідної
функціональної та якісної
характеристики споруди. Окрім цього,
позивач не наводить нормативного
обґрунтування, яке би підтверджувало
протиправність дій суб'єкта владних
повноважень, у зв'язку з такою
функціональною та якісною
характеристикою споруди. А тому, це
виключає висновок суду про
протиправність оспорюваного рішення
Городоцької РДА з цих підстав.

Державні будівельні норми А.3.1-3-94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів. Основні
положення», які були затверджені
Наказом Держкоммістобудування України
№48 від 05.10.1994 року (ДБН.А.3.1-3-94. - на норми
якого посилається Городоцька РДА в
оспорюваному розпорядженні),
встановлювали порядок, основні вимоги
і умови прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів. У
відповідності до п.1.1 ДБН.А.3.1-3-94,
закінчені будівництвом і підготовлені
до експлуатації відповідно до
затвердженого проекту об'єкти
підлягають введенню в експлуатацію в
порядку, який встановлений чинним
законодавством.

Розділом 3 ДБН.А.3.1-3-94, який у чинній на
момент прийняття спірного
розпорядження редакції носив
рекомендаційний характер, було
встановлено порядок введення в
експлуатацію об'єктів, які не є
державною власністю, а отже, він міг
застосуватися до об'єкта у АДРЕСА_1

Так, п.3.1 ДБН.А.3.1-3-94 визначалося, що
об'єкти, які не є державною власністю,
рекомендується вводити в експлуатацію
за рішенням, що приймається державною
технічною комісією. Згідно з п.3.2
ДБН.А.3.1-3-94, державні технічні комісії
призначаються районними та міськими
виконкомами місцевих Рад народних
депутатів. В окремих випадках за
дорученням виконкомів місцевих Рад
народних депутатів державні технічні
комісії можуть призначатися місцевими
органами Державного
архітектурно-будівельного контролю. В
силу п.3.9 ДБН.А.3.1-3-94 результатом роботи
державної технічної комісії є
складання і підписання акта державної
технічної комісії, в якому приймається
рішення про готовність до введення
об'єкта в експлуатацію. Згідно з п.3.10
ДБН.А.3.1-3-94, акт державної технічної
комісії затверджується органом, який
призначив комісію.

При цьому, у відповідності до п.3 Указу
Президента України №252/92 від 14.04.1992 року
«Про Положення про місцеву державну
адміністрацію», місцева державна
адміністрація є правонаступником
виконавчих комітетів відповідних Рад
народних депутатів щодо прийнятих ними
рішень, узятих зобов'язань та
покладених на них законодавством
обов'язків у тій їх частині, яка не
суперечить Закону України «Про
Представника Президента України» та
Закону України «Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування».

Отже, суд приходить до висновку, що
ДБН.А.3.1-3-94, на який посилається
Городоцька РДА у спірному
розпорядженні №727, на момент прийняття
такого розпорядження містив норми
(рекомендаційні), які передбачали, що
акти державної технічної комісії могли
затверджуватися районними або ж
міськими виконкомами місцевих Рад
народних депутатів, або ж місцевими
органами Державного
архітектурно-будівельного контролю.
Відповідно, і районна державна
адміністрація (як правонаступник
виконкому районної ради), і виконавчий
комітет міської ради на момент
прийняття спірного розпорядження №727
від 21.11.1997 року могли, у відповідності
до рекомендаційних норм ДБН.А.3.1-3-94,
приймати в експлуатацію закінчені
будівництвом об'єкти і затверджувати
акти державної технічної комісії щодо
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів.

Водночас, суд відзначає, що, окрім
зазначеного вище ДБН.А.3.1-3-94 (норми
якого в частині введення в
експлуатацію об'єктів, які не є
державною власністю, носили
рекомендаційний характер), питання
приймання в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів у розрізі даного
спору регламентувалися й іншими
нормативно-правовими актами.

Так, згідно з абз.7 пп.3 п.21 Положення про
місцеву державну адміністрацію,
затвердженого указом Президента
України №252/92 від 14.04.1992 року, районна
державна адміністрація призначає
державні приймальні комісії,
затверджує акти про приймання в
експлуатацію об'єктів
житлово-цивільного призначення, а
також бере участь у прийманні в
експлуатацію інших об'єктів,
розташованих на відповідній території.
Зазначене відповідає ст.13 Закону
України «Про основи містобудування»,
яка відносить до компетенції місцевих
державних адміністрацій у сфері
містобудування на відповідних
територіях проведення робіт,
пов'язаних з прийняттям в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку, встановленому законодавством.

У той же час, у відповідності до пп.1
пп.«б» ч.1 ст.31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», до
компетенції виконавчих органів
міських рад також було віднесено
повноваження (делеговані повноваження)
щодо прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку, встановленому законодавством.
Зазначене узгоджується зі ст.14 Закону
України «Про основи містобудування»,
яка відносить до компетенції
виконавчих комітетів міських Рад
народних депутатів у сфері
містобудування інші питання
містобудівної діяльності відповідно
до законодавства (а отже й питання
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів згідно вимог
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»).

Отже, виходячи з наведених норм чинного
на момент прийняття спірного
розпорядження №727 від 21.11.1997 року, і
районна державна адміністрація, і
виконавчий комітет міської ради
володіли повноваженнями щодо
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів і затвердження
актів державної технічної комісії щодо
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів.

Одночасно, очевидним є й те, що районна
державна адміністрація і виконавчий
комітет міської ради не можуть
здійснювати повноваження щодо
прийняття в експлуатацію одних і тих же
об'єктів закінченого будівництва, а
тому така компетенція підлягає
розмежуванню.

Тож, вирішуючи питання розмежування
повноважень органів виконавчої влади
та місцевого самоврядування щодо
прийняття в експлуатацію об'єктів
(станом на момент прийняття
оспорюваного рішення), суд бере до
уваги те, що згідно з п.4 Положення про
місцеву державну адміністрацію,
затвердженого указом Президента
України №252/92 від 14.04.1992 року, місцева
державна адміністрація забезпечує
реалізацію законів, постанов та
розпоряджень, забезпечує економічний і
соціальний розвиток області, міст
Києва і Севастополя, району, району в
містах Києві та Севастополі, виконує
інші функції державного управління
відповідною територією. Виходячи ж із
змісту норм Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
вирішення питань місцевого значення
територіальної громади - у даному
випадку жителів міста - реалізується
через місцеве самоврядування, тобто
систему міських рад та її органів.

Суд бере також до уваги норму п.26
Положення про місцеву державну
адміністрацію, затвердженого Указом
Президента України №252/92 від 14.04.1992
року, яка визначає, що місцева державна
адміністрація не має права вирішувати
питання, що належать до відання органів
місцевого і регіонального
самоврядування, за винятком тих питань,
які пов'язані зі здійсненням функцій
виконавчо-розпорядчого характеру, що
передаються державній адміністрації
відповідною Радою народних депутатів.

Із чого слідує, що районна державна
адміністрація здійснює управління
відповідним районом та реалізує свої
повноваження саме щодо такого
територіального утворення - району (а
не міста), а міська рада та її органи (у
т.ч. виконавчий комітет) здійснює
управління відповідним територіальним
утворенням - містом (а не районом).

Суд відзначає, що для забезпечення
конституційного порядку, нормального
функціонування держави існує
структурована, багаторівнева,
ієрархічна система органів державної
влади та місцевого самоврядування.
Кожен з них наділених відповідною
юрисдикцією, має свій предмет відання і
реалізує повноваження через визначені
законодавством процедурні рамки та
технології. А тому, орган виконавчої
влади та місцевого самоврядування не
можуть одночасно вирішувати те ж саме
питання та підміняти один одного,
оскільки це суперечитиме принципу
розподілу влади й повноважень і
вестиме до неминучих колізій.

Таким чином, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що на
території міста (у даному випадку -
м.Городка) повноваження щодо прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, на час прийняття
спірного розпорядження Городоцької
РДА №727, відносилися до відання
виконавчого комітету міської ради, а не
районної державної адміністрації.
Прийняття ж районною державною
адміністрацією в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів на
території міста фактично нівелює
повноваження міської ради (її
виконавчого органу), які надані їм
законом, та суперечить суті наведених
вище нормативних приписів, якими
визначалася компетенція таких органів.

А тому, прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта по
АДРЕСА_1 й затвердження відповідного
акта державної технічної комісії про
готовність закінченого будівництвом
об'єкту (розташованого на території
міста) до експлуатації повинно було
здійснюватися не районною державною
адміністрацією, а виконавчим комітетом
міської ради. Отже, розпорядження
Городоцької РДА №727 від 21.11.1997 року
свідчить про перебирання на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які віднесені до компетенції іншого
органу, та суперечить чинним на момент
його прийняття нормативно-правовим
приписам, а відповідно, є протиправним
і підлягає скасуванню.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. У даній
справі Городоцька РДА як суб'єкт
владних повноважень не надала до суду
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються її заперечення та не
довела обґрунтованість і законність
свого рішення, яке оскаржується.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 9 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові особи і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Проаналізувавши законодавство України
та дійсні обставини справи, суд
приходить до висновку, що суб'єкт
владних повноважень - Городоцька РДА -
приймаючи розпорядження №727 від 21.11.1997
року «Про затвердження акту Державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом об'єкту до
експлуатації крамниці в АДРЕСА_1 не
дотрималася принципу верховенства
права й вимог чинного на момент його
прийняття законодавства України.

Отже, із урахуванням викладеного суд
вважає, що позов є обґрунтованим та
підлягає до задоволення у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 128, 143,
158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И
В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови Городоцької
районної державної адміністрації №727
від 21.11.1997 року «Про затвердження акту
Державної технічної комісії про
готовність закінченого будівництвом
об'єкту до експлуатації крамниці
АДРЕСА_1

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 28 травня 2014 року.