Справа № 816/1464/14
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м.ПолтаваСправа №
816/1464/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Христич О.С.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Полтавського
районного управління юстиції про
скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції про скасування постанови
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції Полтавської області від 27
січня 2014 року про відкриття
виконавчого провадження.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що постанова про відкриття
виконавчого провадження винесена з
порушенням строків передбачених
Законом України "Про виконавче
провадження" та стала виконуватися
після спливу строків для виконання. В
зв'язку із чим вважає її незаконною та
такою, що підлягає скасуванню.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги, просив задовольнити їх
у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував.
Вказував, що пред'явлення виконавчого
документа до виконання відповідає
вимогам та строкам передбаченим
Законом України "Про виконавче
провадження", в зв'язку із чим державним
виконавцем правомірно винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження. А тому позовні вимоги є
такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, надані сторонами докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Із матеріалів справи слідує, що 15
травня 2013 року постановою в справі про
адміністративні правопорушення серії
АВ1 №052571 (а.с. 43) ОСОБА_1 притягнуто до
адміністративної відповідальності і
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно
із пунктом 2 цієї постанови на підставі
частини другої статті 308 КУпАП у разі не
сплати гр. ОСОБА_1 штрафу протягом 15
днів з метою примусового виконання
постанови органами державної
виконавчої служби буде стягнуто з
правопорушника подвійний розмір
штрафу 680 грн.

Згідно із відміткою примірник
постанови ОСОБА_1 отримав 16 травня 2013
року.

Доказів оплати суми штрафу у
встановлений строк ОСОБА_1 в ході
судового розгляду справи не надав, як і
не надав доказів оскарження постанови
від 16 травня 2013 року.

Статтею 289 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
встановлено, що скаргу на постанову по
справі про адміністративне
правопорушення може бути подано
протягом десяти днів з дня винесення
постанови.

Згідно із статтею 291 цього ж Кодексу
постанова адміністративного органу
(посадової особи) у справі про
адміністративне правопорушення
набирає законної сили після закінчення
строку оскарження (внесення подання
прокурора) цієї постанови, за винятком
постанов про застосування стягнення,
передбаченого статтею 26 цього Кодексу,
а також у випадках накладення штрафу,
що стягується на місці вчинення
адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказане, постанова від 16
травня 2013 року набрала законної сили 26
травня 2013 року, що в ході судового
розгляду не спростовувалось.

Статтею 299 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
встановлено, що постанова про
накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу підлягає
примусовому виконанню після
закінчення строку, встановленого
частиною першою статті 307 цього
Кодексу. Постанова про накладення
адміністративного стягнення
звертається до виконання органом
(посадовою особою), який виніс
постанову.

19 червня 2013 року заступником
начальника відділу державної
виконавчої служби Полтавського
районного управління юстиції Деркач
Оленою Валентинівною, на підставі
постанови ВДАІ №АВ1 052571 виданої 16
травня 2013 року, винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження (а.с.
14).

12 грудня 2013 року відповідачем винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві (а.с.15).

22 січня 2013 року стягувач звернувся
повторно із заявою до Відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції та 27 січня 2014 року державним
виконавцем Лукмасло М.М. відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції, на підставі постанови ВДАІ
№АВ1 052571 виданої 16 травня 2013 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (а.с. 16).

Позивач не погодився із постановою про
відкриття виконавчого провадження від
27 січня 2014 року та оскаржив її до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року №606-XIV (далі по тексту - Закон
України №606-XIV) із змінами та
доповненнями (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до статті 19 Закону України
№606-XIV державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, у тому числі на
підставі рішення органу державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу, тобто на підставі постанови
ВДАІ.

Згідно із частиною першою статті 22
Закону України №606-XIV виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки: посвідчення
комісій по трудових спорах, постанови
судів у справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Статтею 25 Закону України №606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 47 Закону України №606-XIV
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу, зокрема, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Як встановлено судом, виконавчий
документ - постанова ВДАІ №АВ1 052571 від 16
травня 2013 року, був повернутий
стягувачеві на підставі пункту 2
частини першої статті 47 Закону України
№606-XIV.

Разом з тим, частиною п'ятою статті 47
Закону України №606-XIV передбачено, що
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

16 січня 2014 року стягувачем (ВДАІ)
повторно пред'явлено до виконання
виконавчий документ - постанову ВДАІ
№АВ1 052571 від 16 травня 2013 року про
стягнення штрафу.

Відповідно до частини першої статті 23
Закону України №606-XIV строки
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перериваються, зокрема,
пред'явленням виконавчого документа до
виконання.

Після переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується (частина друга
статті 23 Закону України №606-XIV).

У разі повернення виконавчого
документа стягувачу у зв'язку з
неможливістю в повному обсязі або
частково виконати рішення строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання після переривання
встановлюється з дня його повернення, а
в разі повернення виконавчого
документа у зв'язку із встановленою
законом забороною щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника, а
також проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, - з моменту
закінчення дії відповідної заборони
(частина третя статті 23 Закону України
№60-XIV).

Із аналізу наведених норм Закону
України №606-XIV слідує, що стягувач має
право повторного пред'явлення
виконавчого документа до виконання у
разі його повернення з підстав,
передбачених статтею 47 Закону України
№606-XIV, зокрема, за відсутності у
боржника майна, на яке може бути
звернуто стягнення. У разі повернення
виконавчого документа стягувачу, строк
його пред'явлення до виконання
переривається та у випадку повторного
звернення стягувача із заявою про
примусове виконання, знову
поновлюється на строк, встановлений
статтею 22 Закону України №606-XIV, тобто
на три місяці.

Таким чином суд вважає, що державний
виконавець, приймаючи рішення про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання вимоги ВДАІ, не порушив
вимоги статтей 22 та 25 Закону України
№606-XIV, оскільки строк пред'явлення до
виконання вказаного виконавчого
документа становить три місяці з дня
його повернення

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частинами першою, другою
статті 71 цього Кодексу кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу (частина 1); в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (частина 2).

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень повністю довів
правомірність вчинених ним дій.

Таким чином, позивач скористався
правом на звернення до
адміністративного суду і його право не
може бути обмежене; заявлені ОСОБА_1
вимоги розглянуті судом по суті.

Зважаючи на відсутність підстав для
визнання протиправною та скасування
постанови відділу державної
виконавчої служби Полтавського
районного управління юстиції, позов є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Полтавського
районного управління юстиції про
скасування постанови відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови з одночасним
поданням її копії до суду апеляційної
інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 30
травня 2014 року

Суддя
С.О. Удовіченко