Справа № 2а-1896/12/1370
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
Справа №
93150/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05.04.2012р. в
адміністративній справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Яворівському районі Львівської обл. до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
примусове стягнення податкового боргу
за рахунок активів платника податків,-

В С Т А Н О В И Л А:

05.03.2012р. позивач Державна податкова
інспекція /ДПІ/ у Яворівському районі
Львівської обл. звернулася до суду із
адміністративним позовом, в якому
просила стягнути з відповідача
Фізичної особи-підприємця /ФОП/ ОСОБА_3
податковий борг в сумі 33250 грн. 85 коп.
(а.с.2-6).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05.04.2012р.
заявлений позов задоволено; стягнуто з
відповідача ФОП ОСОБА_3 до бюджету 33250
грн. 86 коп. боргу (а.с.55-56).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
відповідач ФОП ОСОБА_3, яка
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду та
направити справу на новий розгляд
справи до суду першої інстанції
(а.с.61-62).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що судом не встановлено факту
наявності заборгованості перед
бюджетом; податковим органом не
проведено зустрічної звірки; розгляд
справи відбувався без участі сторін, що
позбавило можливості відповідача
надати відповідні докази по справі.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
заперечення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Статтею 67 Конституції України
передбачено обов'язок сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Розглядувані відносини по
стягненню податкового боргу на час
виникнення спірних правовідносин
регулювалися приписами ПК України,
відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого
податковим боргом є сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Органами стягнення є виключно органи
державної податкової служби, які
уповноважені здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу в межах їх повноважень, а також
державні виконавці в межах своїх
повноважень. Стягнення податкового
боргу за виконавчими написами
нотаріусів не дозволяється (п.41.5 ст.41 ПК
України).

Право податкових органів на звернення
до суду з позовом щодо стягнення коштів
платника податків, який має податковий
борг, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу або його частини
передбачене пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України.

Відповідно до п.95.3 ст.95 ПК України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Згідно з п.38.1 ст.38 ПК України виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Як встановлено судом першої
інстанції, за відповідачем ФОП ОСОБА_3
значиться податковий борг у розмірі 33250
грн. 86 коп., з яких:

по податку на додану вартість /ПДВ/ - 23577
грн. 85 коп.;

по податку на доходи фізичних осіб - 9673
грн. 01 коп.

Вказана заборгованість
стверджується даними облікової картки
платника податків, Актом перевірки №
1942/17-0/НОМЕР_1 від 11.11.2010р., податковим
повідомленням-рішенням № /0 від
19.11.2010р. про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 10050 грн., в тому
числі 10050 грн. за основним платежем;
Актами про порушення податкового
законодавства № 1012/НОМЕР_1 від 16.06.2010р.
та № 1813/17-0/НОМЕР_1 від 22.10.2010р.;
податковими повідомленнями-рішеннями
№ /0 від 16.06.2010р. та № /0 від
22.10.2010р. про застосування штрафних
(фінансових) санкцій відповідно в
розмірі 170 грн. та 170 грн.; уточнюючим
розрахунком податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за серпень 2008 року,
яким збільшено суму ПДВ, яка підлягала
сплаті до бюджету, в розмірі 23750 грн.
(а.с.10-45).

У зв'язку з несплатою суми
податкового боргу та на виконання ст.6
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (діючого на цей час) позивачем
була скерована перша податкова вимога
№ 1/64 від 29.12.2009р. на суму 175814 грн. 17 коп.
(а.с.71).

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що доказів оскарження чи
скасування у встановленому порядку
винесених податкових
повідомлень-рішень відповідачем,
самостійної сплати ним грошових
зобов'язань не надано, не здобуто таких
й судом.

Також вказані суми податкових
зобов'язань по податку на доходи
фізичних осіб, які нараховані
контролюючим органом відповідачеві є
узгодженими у порядку і на умовах,
визначених Податковим кодексом
України; узгодженою є й сума
податкового зобов'язання по ПДВ, яка
самостійно визначена платником
податку у відповідному уточнюючому
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок.

Стосовно доводів апелянта колегія
суддів враховує, що розгляд справи у
відсутності відповідача не призвів до
неправильного вирішення справи по
суті; також останній не був позбавлений
можливості під час апеляційного
розгляду справи надати свої
заперечення щодо заявлених позовних
вимог.

Згідно з п.4 ч.1 ст.202 КАС України
порушення судом норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового рішення лише у
випадку, якщо вони призвели до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги, що відповідно до ч.2
ст.200 КАС України законне, обгрунтоване
та правильне по суті і справедливе
рішення не може бути скасовано з одних
лише формальних міркувань, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що розгляд справи у
відсутності сторін не призвів до
неправильного вирішення справи, а
відтак не може слугувати достатньою
підставою для скасування судового
рішення.

Окрім цього, відповідачем
самостійно поданий уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за серпень 2008 року,
яким збільшено суму ПДВ, яка підлягала
сплаті до бюджету, в розмірі 23750 грн.;
будь-яких інших уточнень до поданої
звітності відповідачем не подавалося.

Відповідно до п.56.11 ст.56 ПК України
не підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

За таких умов доводи апелянта про
неправомірність нарахування сум ПДВ
слід вважати безпідставними та
необґрунтованими.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає
заявлений позов підставним та
обгрунтованим, а тому такий підлягає до
задоволення з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05.04.2012р. в
адміністративній справі № 2а-1896/12/1370
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька