Справа № 803/1282/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 р.
Справа № 876/9755/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.,

представник позивача
Мілінчука А.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ратнівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндохродів у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 19
червня 2013 року у справі №803/1282/13-а за
позовом Приватного підприємства
«Агродозамех» до Ратнівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндохродів у Волинській області про
визнання протиправною та скасування
податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

03.06.2013 року Приватне підприємство
«Агродозамех» звернулося в суд з
позовом, яким просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 18.05.2013 року
№.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року позов задоволено: визнати
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 18.05.2013 року
№.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що судом першої інстанції
не взято до уваги вимоги ст. 208
Цивільного кодексу України, згідно з
якими правочини між юридичними особами
належить вчиняти в письмовій формі. Під
час перевірки та на момент винесення
податкового повідомлення-рішення
позивачем не було надано документів, що
підтверджують транспортування товару
та реальності господарської операції
(товаро-транспортні накладні, договори
та ін..). Пунктами 1, 2 наказу
Міністерства транспорту України «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля»
від 29.12.1995 року, затверджено типову
форму №1-ТН «Товаро-транспортна
накладна» (складається у чотирьох
примірниках, з яких 1 -
вантажовідправнику, 2 -
вантажоодержувачу, 3,4 -
автопідприємству) та визнано
обов'язковим застосування вказаної
форми всіма суб'єктами господарської
діяльності, незалежно від форм
власності. Таким чином, податкове
повідомлення-рішення є правомірним та
прийняте відповідно до вимог
податкового законодавства України.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ПП "Агродозамех" є
суб'єктом господарювання, було
зареєстроване 25.09.2006 року в
Ізмаїльській районній державній
адміністрації Одеської області, на
момент написання акту підприємство
зареєстроване в Старовижівському
відділенні Ратнівської МДПІ, у період
за який проводилася перевірка,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 3.10.2006 року №21690692 виданого
Ізмаїльською ОДПІ, індивідуальний
податковий номер 55, був
зареєстрований платником ПДВ з 03.10.2006
року по 13.04.2011 року.

Ратнівською МДПІ на підставі
повідомлення від 03 квітня 2013 року №2/22
та відповідно до наказу начальника
Ратнівської МДПІ №130 від 03.04.2013 року
проведено невиїзну позапланову
документальну перевірку ПП
"Агродозамех" з питання достовірності
формування податкового кредиту,
нарахування та сплати ПДВ по
взаємовідносинах з ПП "Унітех-Трейд ТП"
за період 2010 року, про що складено акт №
97/22-34397020 від 19.04.2013 року "Про результати
позапланової невиїзної перевірки ПП
"Агродозамех" з питання достовірності
формування податкового кредиту,
нарахування та сплати ПДВ по
взаємовідносинах з ПП "Унітех-Трейд ТП"
за період 2010 року". Перевіркою
встановлено завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість на
суму 115942 грн. в декларації за 2010 року по
придбанню товару у постачальника ПП
"Унітех-Трейд ТП" та як наслідок не
сплачено за 2010 рік податку на додану
вартість у сумі 115942 грн. в тому числі: у
березні 2010 року - 35874 грн., у квітні 2010
року - 37834 грн., у травні 2010 року - 22251 грн.,
у червні 2010 року - 19983 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Ратнівською МДПІ 18.05.2013 року прийняте
податкове повідомлення-рішення №
, яким ПП "Агродозамех" визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 144927,50 грн., в
тому числі за основним платежем - 115942
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 28985,50 грн.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового
кодексу України передбачено, що з
урахуванням строків давності платник
податків має право оскаржити в суді
податкове повідомлення-рішення або
інше рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання у
будь-який момент після отримання
такого рішення.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Як встановлено судом, що між позивачем
(покупець) та ПП "Унітех-Трейд ТП"
(продавець) було укладено в усній формі
договори на поставку клмплектуючого
до сільськогосподарського обладнання
(далі - товар). Поставка товару
здійснювалася транспортом продавця,
склад продавця м. Одеса.

На виконання умов договору ПП
"Унітех-Трейд ТП" відпущено та
поставлено позивачу товар: 4 березня 2010
року згідно з видатковою накладною №
РН-2251, податковою накладною № 2251 товар
на суму 215244 грн., в т.ч. податок на додану
вартість 35874 грн., 8 квітня 2010 року
згідно з видатковою накладною № РН-2508,
податковою накладною № 2508 товар на
суму 227004 грн., в т.ч. податок на додану
вартість 37834 грн., 6 травня 2010 року
згідно з видатковою накладною №РН-2692,
податковою накладною №2692 товар на суму
135506 грн., в т.ч. податок на додану
вартість 22251 грн., 2 червня 2010 року
згідно з видатковою накладною №РН-0202,
податковою накладною №0202 товар на суму
123018 грн., в т.ч. податок на додану
вартість 20503 грн.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 року (з наступними
змінами та доповненнями, в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим законом; податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із підпунктом 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 цього ж Закону датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг). Підставою для
нарахування податкового кредиту
відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 цього Закону є видана
платником податку на вимогу покупця
податкова накладна із заповненням всіх
обов'язкових реквізитів.

Відповідно до пункту 14.1.181 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
визначено поняття «податкового
кредиту» як суми, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначену згідно з розділом V цього
Кодексу.

За пунктом 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

За пунктом 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Для операцій із
ввезення на митну територію України
товарів та з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України датою виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями
згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього
Кодексу. Датою виникнення права
орендаря (лізингоотримувача) на
збільшення податкового кредиту для
операцій фінансової оренди (лізингу) є
дата фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.
Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами). Для товарів/послуг,
постачання (придбання) яких
контролюється приладами обліку, факт
постачання (придбання) таких
товарів/послуг засвідчується даними
обліку.

Згідно з пунктом 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За пунктом 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону. У разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

За пунктом 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Щодо доводів Ратнівської МДПІ про не
реальний характер угод, укладених між
позивачем та ПП "Унітех-Трейд ТП", та
доводів щодо реального здійснення
господарських операцій, по яких
визначено суму податкового кредиту,
використання в господарській
діяльності придбаного товару,
економічної необхідності та
доцільності придбання товару,
належного оформлення первинних
документів та дотримання умов
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, слід
зазначити наступне.

Як встановлено судом, предметом
діяльності ПП "Агродозамех" є, зокрема,
лісопильне та стругальне виробництво,
оптова торгівля
сільськогосподарськими машинами й
устаткуванням (ст. 67). В межах
господарської діяльності позивач
уклав усні договори на поставку
комплектуючого до
сільськогосподарського обладнання.

В бухгалтерському обліку ПП
"Агродозамех" придбання товару у ПП
"Унітех-Трейд ТП" від 4 березня 2010 року
відображено у прибутковій накладній
№17, придбання товару від 8 квітня 2010
року відображено у прибутковій
накладній №28, придбання товару 6 травня
2010 року відображено у прибутковій
накладній №39, придбання товару 2 червня
2010 року відображено у прибутковій
накладній №51 (ст. 40-43).

Позивач здійснив оплату за зазначений
товар, що підтверджується банківськими
виписками (ст. 44-55).

Придбаний у "Унітех-Трейд ТП" товар був
реалізований контрагентам (ст. 56-59).

Cтаттею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У листі від 02.06.2011 року №742/11/13 -11 Вищий
адміністративний суд України звернув
увагу на те, що будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. З врахуванням
викладеного, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Водночас, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що позивач надав належні та
допустимі докази на підтвердження
того, що виконання усної угоди,
укладеної з ПП "Унітех-Трейд ТП", носило
реальний характер, поставка товару
відбулася і товар використано в
господарській діяльності позивача.
Наведені вище первинні документи, що
містять відомості про обставини, які є
предметом доказування у цій справі, та
пов'язані з рухом активів, виконанням
зобов'язань, останні відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку угодах, та
підтверджують обґрунтованість
визначення податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Щодо відсутності у позивача ТТН на
поставку товару, отриманого від ПП
"Унітех-Трейд ТП", то колегія суддів
звертає увагу на те, що згідно усної
угоди, товар поставлявся транспортом
постачальника, позивач не був
замовником і отримувачем транспортних
послуг, а у вартість товару включено
його доставку на склад покупця.

Відповідно до статті 48 Закону України
"Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001
року (з наступними змінами та
доповненнями) автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення, зокрема, у водія
перевізника повинна бути
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством України. З цього слідує,
що ТТН повинен мати перевізник для
пред'явлення особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки руху, та допускається
можливість мати інший встановлений
законодавством документ на вантаж,
крім ТТН. Отже, відсутність у позивача
ТТН не може розцінюватися як
беззаперечний доказ відсутності
поставки товарів.

Таким чином, позивачем дотримані умови
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість та
правомірно за період 2010 року включено
до складу податкового кредиту податок
на додану вартість у розмірі 115942 грн.,
сплачений при придбанні товару у ПП
"Унітех-Трейд ТП".

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкове повідомлення
рішення Ратнівської МДПІ Волинської
області від 18.05.2013 року № є
протиправним і підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ратнівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндохродів у Волинській області -
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року у справі №803/1282/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич