Справа № 425/1396/14-а
Суддя: Мирошникова О. Ш.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27.05.2014 року
Провадження №2-а/425/38/14

Справа №425/1396/14-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі головуючого судді
Мирошникової О.Ш., розглянувши у
приміщенні Рубіжанського міського
суду Луганської області в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Рубіжанської міської ради Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановив:

23 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Рубіжанського міського суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Рубіжанської
міської ради Луганської області про
визнання неправомірними дій
відповідача у перерахунку та виплаті
державної грошової допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму та зобов'язати відповідача
здійснити донарахування та виплату
позивачу допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з жовтня 2013 року по день
ухвалення рішення суду до розміру
прожиткового мінімуму з урахуванням
фактично виплачених сум. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що вона має
малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в зв'язку з чим перебуває на обліку у
відповідача та з грудня 2011 року отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130,00 гривень, але такий розмір
допомоги не відповідає ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». 20.03.2014 року позивач звернулася
до відповідача з проханням здійснити
перерахунок та виплату їй
недоотриманих коштів, проте 21.03.2014 року
відповідач відмовив їй. Позивач вважає
такі дії відповідача неправомірними та
такими, що порушують її право на
отримання державної грошової допомоги
в належному розмірі, тому й звернулася
до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином,
позивач в позовній заяві зазначила, що
просить розглянути справу без її
участі, також надала суду заяву, в якій
позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, подала суду заяву про розгляд
справи за відсутності представника
відповідача, проти позову заперечує та
просить відмовити в повному обсязі в
зв'язку з необгрунтованістю, також
подала письмові заперечення проти
позову, відповідно до яких зазначає, що
з 05.12.2011 року ОСОБА_1 перебуває на обліку
в УПСЗН як одержувач допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, як непрацююча жінка та
отримує цю допомогу відповідно до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та у порядку,
визначеному Постановою Кабінету
Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» у мінімальному розмірі 130,00
гривень на місяць. Також, у
запереченнях представник відповідача
зазначає, що виконати рішення суду про
зобов'язання здійснити донарахування
та виплату позивачу неможливо,
оскільки призначення виплати
здійснюється автоматизовано згідно з
програмним забезпеченням та внесення
змін до попередніх розрахункових
періодів технічно неможливо і
неприпустимо.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на піставі наявних доказів.

Суд приходить до висновку, що немає
підстав для відкладення розгляду
справи та відсутні перешкоди для
розгляду справи, як то відсутня потреба
заслухати свідка чи експерта, сторони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду,
тому справу слід розглянути за
наявними в ній матеріалами в порядку
письмового провадження відповідно до
ч. 6 ст. 128 КАС України.

Суд, розглянувши адміністративну
справу в межах заявлених позовних
вимог, об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в матеріалах
адміністративної справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданого
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Рубіжанського
міського управління юстиції у
Луганській області 20.10.2011 року (а.с. 9).

В зв'язку з народженням дитини ОСОБА_2
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
Рубіжанської міської ради та отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130,00 гривень щомісяця. В період
з 01.08.2012 року по 31.01.2013 року допомога
призначалася та виплачувалася
позивачу у підвищеному розмірі: у
серпні та вересні 2012 року - 598,39 гривень
на місяць; у жовтні та листопаді 2012 року
- 614,39 гривень на місяць; у грудні 2012 року
- 630,39 гривень на місяць; у січні 2013 року -
643,39 гривень на місяць (а.с. 10-12).

Як вбачається з матеріалів справи,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку була
нарахована та сплачена відповідачем
позивачеві відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 1751 від
27.12.2001 року «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми».

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що
20.03.2014 року вона звернулася до
відповідача з заявою, в якій просила
провести перерахунок та виплату їй
недоотриманих коштів щомісячної
допомоги по догляду за дитиною віком до
трьох років з грудня 2011 року по
теперішній час.

Листом № 3/27 від 21.03.2014 року УПСЗН
Рубіжанської міської ради позивачу
було відмовлено в проведені
перерахунку допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, оскільки дії відповідача
повністю відповідають вимогам
нормативних актів, що регулюють ці
питання (а.с. 10-11).

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» встановлює
гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

До « 01» січня 2008 року (дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-VI від
28.12.2007 року) правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Закон
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» № 2811-ХІІ від 21.11.1992 року, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
ст. 13 цього Закону та Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001 року,
дія якого поширювалася на
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Розмір державної допомоги визначався
вищезазначеними Законами. Відповідно
ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пунктів 23, 25 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
внесено зміни до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» - дію
статті 13 цього Закону поширено на
застрахованих осіб та із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44
цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-VI від
28.12.2007 року, зокрема, пункт 25 розділу ІІ
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» щодо виключення статей 40-44
із цього Закону. Пунктом 2 розділу ІІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
№ 107-VI від 28.12.2007 року було передбачено,
що розділ ІІ цього Закону діє до 31.12.2008
року.

Таким чином, з часу проголошення
рішення Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008 року відновили свою
дію положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001 року, та
з 01.01.2009 року відновили свою дію статті
13, 15 «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» № 2811-ХІІ від 21.11.1992 року.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» №
835-VІ від 26.12.2008 року та ст. 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» № 2154-VІ від 27.04.2010 року, у 2009
році та 2010 році допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року
на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».
Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» не приймався. Розмір і
порядок виплати державної допомоги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 46
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» Кабінетом Міністрів України
не визначався.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2012 рік» та Законом України «Про
Державний бюджет на 2013 рік» не було
встановлено іншого, ніж у Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» розміру допомоги. При
цьому, у Постанові Кабінету Міністрів
України № 1751 від 27.12.2001 року було
затверджено Порядок призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми саме на виконання Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Таким чином, застосовувати Постанову
Кабінету Міністрів України № 1751 від
27.12.2001 року до особи, яка застрахована в
системі загальнообов'язкового
страхування неможливо, оскільки на
правовідносини щодо виплати державної
допомоги такій особі у зазначеному
випадку поширюються норми
спеціального Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», а саме стаття 43 цього
Закону, відповідно до якої допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Отже, вищезазначені обставини
спростовують доводи представника
відповідача, викладені у запереченнях
проти позову.

Тому, суд приходить до висновку, що
відповідач виплачуючи позивачу
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, встановленому Постановою
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» № 1751 від 27.12.2001 року, діяв
неправомірно та з порушенням вимог
законодавства.

Суд, при застосуванні норм
матеріального права у даних
правовідносинах, враховує позицію
Верховного Суду України, яка викладена
в постанові від 25.12.2012 року в справі №
21-410а12.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Стаття 46 Конституції України
встановлює, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92 Конституції України
встановлює, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод.

Таким чином, враховуючи протиправність
дій відповідача щодо відмови в
перерахунку та виплаті на користь
позивача державної грошової допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму, та з огляду на звернення
позивача до суду з цим позовом 23.04.2014
року, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача здійснити донарахування
та виплату позивачу донарахованої
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 23 жовтня 2013 року по день
прийняття постанови судом до розміру
прожиткового мінімуму для дитини віком
до шести років, з урахуванням
проведених виплат, є обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Тому суд вважає, що
підлягають стягненню з місцевого
бюджету міста Рубіжного Луганської
області на користь ОСОБА_1 понесені нею
та документально підтверджені судові
витрати з оплати судового збору у
розмірі 73,08 гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 71, 94, 100, 128, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Рубіжанської
міської ради Луганської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Рубіжанської міської ради Луганської
області щодо відмови ОСОБА_1 у
перерахунку та виплаті на її користь
щомісячної державної грошової
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму,
встановленого для дитини до шести
років.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Рубіжанської міської ради Луганської
області провести перерахунок та
виплату на користь ОСОБА_1 щомісячної
державної грошової допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 24 жовтня 2013
року по 25 травня 2014 року включно, у
розмірі, який дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленого для дитини до
шести років, з урахуванням фактично
сплачених коштів.

Стягнути з місцевого бюджету міста
Рубіжного Луганської області на
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
73,08 гривень (сімдесят три гривні 08
копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Рубіжанський міський суд Луганської
області протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої ст. 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
О.Ш. Мирошникова