Справа № 810/2092/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року 810/2092/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про про стягнення
адміністративного-господарських
санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративного-господарських
санкцій та пені у розмірі 7180,43 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідач порушив вимоги
статті 19 Закону України від 21.03.1991 №
875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» і не
виконав встановленого нормативу по
створенню робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, тому зобов'язаний сплатити
до Фонду соціального захисту інвалідів
передбачені законом
адміністративно-господарські санкції
та пеню. Оскільки суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені відповідач добровільно не
сплатив, позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення сум вказаної
заборгованості.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 5.05.2014 було
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду на 26.05.2014.

В судове засідання 26 травня 2014 року
сторони, повідомлені належним чином
про розгляд справи, не з'явились.

Від представника позивача та
відповідача до суду надійшли заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Зважаючи на те, що сторони були
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового засідання,
представники позивача та відповідача
подали до суду заяви про розгляд справи
без їх участі, а також відсутність
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, суд ухвалив
розглядати справу у порядку
письмового провадження.

У судове засідання сторони повідомлені
належним чином про розгляд справи не
з'явились. Представник відповідача до
суду не надав заперечень проти
позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 18 Закону України
від 21.03.1991 №875-ХІІ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 зобов'язаний виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 19 Закону України
(в редакції від 23.02.2006 року Закон №
3483-ІУ) «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено щороку сплачувати
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

У відповідності до ч.2 ст.20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Відповідачем не було самостійно
сплачено у строк до 16.04.2013 року
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 6624, 18 грн. Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Київській області було складено акт
від 18.02.2014 року № 10-30-036/09 та розрахунок
пені на суму заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських
санкцій, складений працівником
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини першої статті 17
Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону України від 21.03.1991 №
875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено обов'язок для підприємств,
установ та організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При цьому, згідно зі статтею
20 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства
(об'єднання), установи і організації
незалежно від форми власності і
господарювання, де кількість працюючих
інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим частиною
першою статті 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Частиною другою статті 20 Закону
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку
сплати підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрі України від 31.01.2007 №
70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх реєстрації як
юридичних осіб до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки національного банку України за
кожний календарний день прострочення.

Відповідно до складеного акту
перевірки від 18.02.2014 встановлено, що на
дату перевірки роботодавцем ОСОБА_1 не
проведено реєстрацію ФОП у Фонді
соціального захисту інвалідів. Також,
не подано звіт за 2012 р. про зайнятість
та працевлаштування інвалідів. Згідно
довідки фізичної особи-підприємця
встановлено, що протягом 2012 та 2013 років
середньооблікова кількість штатних
працівників у роботодавця становила
вісім осіб. Тобто, були всі підстави
для створення одного робочого місця,
як у 2012р., так і у 2013 р., але фактично
протягом вказаного періоду інваліди у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не
працювали.

Представник відповідача не надав суду
жодних доказів того, що у період з 2012-2013
р. на підприємстві були створені робочі
місця для інвалідів, а також доказів
надання відповідачем до центру
зайнятості звітів № 3-ПН про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до Інструкції щодо заповнення форм
звітності № 3-ПН ця форма
використовується для інформування
населення про наявність вакансій,
сприяння працевлаштуванню громадян,
зареєстрованих у центрах зайнятості як
такі, що шукають роботу, для підбору
персоналу на замовлення роботодавців,
для оцінки поточної потреби в кадрах та
організації професійної підготовки
населення відповідно до потреб ринку
праці.

Таким чином, за своїм змістом звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування.

З огляду на вказане, у разі якщо
підприємство не звітує до центру
зайнятості про створення нормативу
робочих місця для інвалідів, у центра
зайнятості відсутня відповідна
інформація щодо наявності вільних
вакансій для направлення інвалідів для
подальшого працевлаштування.

Відповідно до вимоги статті 18 Закону
України від 21.03.1991 №875-ХІІ, щодо
обов'язку створення робочих місць для
інвалідів, відповідачем було надано
звіт від 19.02.2014 року, в якому вказано, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
складає кількість - вісім осіб.

Проте, відповідач не надав доказів
виконання вимог встановлених частиною
першою статті 19 Закону України від
21.03.1991 №875-ХІІ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» у
січні, лютому, червні, листопаді і
грудні 2011 року, а тому він зобов'язаний
відповідно до закону сплатити до Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції в розмірі середньої річної
заробітної плати за кожне робоче місце,
не зайняте інвалідом за даний період.

Згідно з розрахунком, наданим
позивачем, за порушення нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідач зобов'язаний
сплатити на користь Фонду соціального
захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
та пеню станом на 13.03.2014 р у розмірі
6624,18. У задоволенні решти позовних
вимог слід відмовити, у зв'язку з
недоведеністю належними доказами.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів того, що відповідач створив
місця для працевлаштування інвалідів
та звертався до центру зайнятості
населення або органів місцевого
самоврядування про працевлаштування
інвалідів відповідачем суду не надано.

Суму адміністративно-господарських
санкцій відповідач добровільно до
Фонду соціального захисту інвалідів не
сплатив.

За таких обставин, суд вважає вимоги
позивача частково обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає задоволенню
частково.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень, який не
надав суду доказів понесення ним
судових витрат, судові витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі 6624 (шість тисяч
шістсот двадцять чотири) грн., 18 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови

Суддя
Терлецька О.О.

Дата виготовлення та підписання
повного тексту постанови - 27 травня 2014
року.