Справа № 802/1142/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 травня 2014 р.
Справа № 802/1142/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медяної Н.А.

позивача: Пізюк
О.В.

відповідача:
Міровський В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариство з обмеженою
відповідальністю "Барлінек Інвест"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Барлінек Інвест»
(далі - ТОВ «Барлінек Інвест», позивач)
звернулось в суд з адміністративним
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ, відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Зазначали, що 07.04.2014 року товариством
отримано податкові
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
від 02.04.2014 року № форми В4 про
зменшення розміру від'ємного значення
суми ПДВ на загальну суму 13647,00 грн. та
№ форми В1 про зменшення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ на
загальну суму 13647,00 грн. і застосування
штрафних санкцій на загальну суму 3412,00
грн. Дані рішення прийняті на підставі
акту перевірки від 20.03.2014 року
№681/1501/34004579.

На обґрунтування позову заявник вказує
на безпідставність висновків
податкового органу про
неправомірність віднесення до складу
податкового кредиту по податку на
додану вартість вартості товару,
придбаного підприємством у
контрагента - ТОВ «Проминтекс», у
зв'язку із відсутністю поставок товару
та укладення угоди без мети настання
реальних наслідків. Вважає, що жодних
підстав щодо визначення відносин між
позивачем та контрагентом такими, що не
спричиняють реального настання
правових наслідків не має, оскільки,
між сторонами, згідно чинного
законодавства, було укладено
двосторонній письмовий договір. Всі
первинні документи від імені
контрагента підписані посадовими
відповідальними особами та скріплені
печаткою. На момент вчинення правочину
контрагент був зареєстрований в
податковому органі та мало свідоцтво
платника ПДВ, відтак мав необхідний
обсяг цивільної дієздатності. Крім
цього, всі господарські операції були
виконані вчасно і в повному обсязі, що
підтверджується наявними і
пред'явленими до перевірки первинними
документами.

Враховуючи зазначене, позивач вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення незаконними,
прийнятими з порушенням норм діючого
законодавства України, та такими що
підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви та
просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача заперечував
щодо заявленого адміністративного
позову та просив відмовити у його
задоволенні. Окремо зазначав, що у
періоді, в якому здійснювалась
перевірка встановлено, що посадова
особа контрагента позивача, а саме ТОВ
«Проминтекс» причетна до його
створення в якості фіктивного СГД та
засуджений Ленінським районним судом
м. Миколаєва за злочин передбачений ч.1
ст.205, ч.1 ст.358 КК України. Рішення
набрало законної сили. У зв'язку з чим,
усі виписані позивачу його
контрагентом - ТОВ «Проминтекс»
первинні документи є недійсними та не
підтверджують факту реальності
здійснення господарських операцій.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що адміністративний позов
не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що в період з 14.03.2014
року по 20.03.2014 року посадовими особами
Вінницької ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «Барлінек Інвест» від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту по взаємовідносинах з ТОВ
«Проминтекс» за травень 2012 року та
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за червень 2012 року, результати
якої оформлено актом перевірки
№681/1501/34004579 від 20.03.2014 року (а.с. 12-21).

У відповідності до зазначеного акту
перевірки встановлено порушення ТОВ
«Барлінек Інвест», зокрема:

1. п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового
кодексу України при відображені в
уточнюючому розрахунку з ПДВ за
травень 2012 року (вх.№ від 03.07.2012
року) завищило від'ємне значення з ПДВ,
в сумі 13647,00 грн.;

2. п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України при відображенні в уточнюючому
розрахунку з ПДВ за червень 2012 року
(вх.№ від 03.08.2012 року) завищило
суму бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника у банку, в сумі 13647,00
грн.

На підставі висновків акту перевірки
Вінницькою ОДПІ 02.04.2014 року винесено
податкові повідомлення-рішення:

- № форми «В4», яким зменшено
товариству розмір від'ємного значення
суми ПДВ в розмірі 13647,00 грн. (а.с. 22);

- № форми «В1», яким товариству
зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ в розмірі 13647,00 грн.
та застосовано штрафні санкції в
розмірі 3412,00 грн. (а.с. 23).

В подальшому, не погоджуючись з
прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями товариство
звернулося до суду за захистом своїх
прав, оскільки вважає останні такими,
що суперечать вимогам чинного
податкового законодавства, а тому
підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
діям та спірним рішенням відповідача,
суд виходить з наступного.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки податкового органу про
неправомірність віднесення ТОВ
«Барлінек Інвест» сум ПДВ до складу
податкового кредиту в частині
придбання товарів по взаємовідносинах
з ТОВ «Прминтекс» в травні 2012 року.

До таких висновків контролюючий орган
дійшов у зв'язку з тим, що в ході
перевірки серед постачальників
позивача виявлено суб'єктів
господарювання, які надали ризиковий
податковий кредит та здійснюють
операції, не обумовлені економічними
причинами (цілями ділового характеру).
Так, надані позивачем до перевірки
первинні документи, виписані ТОВ
«Проминтекс» є недійними та не
підтверджують факту реальності
здійснення господарських операцій в
зв'язку з тим, що його посадова особа
ОСОБА_3 засуджений Ленінським районним
судом м. Миколаєва за злочин
передбачений ч. ст.205 «фіктивне
підприємництво» та ч.1 ст.358
«підроблення документа» Кримінального
кодексу України. За вказаних обставин
податковий орган зробив висновок про
нікчемність правочинів, укладених
позивачем з ТОВ «Проминтекс», а саме
укладання цивільно-правових відносин
та проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування податкового кредиту.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України (далі - Кодекс).

Склад витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування та
порядок їх визнання регулюється
статтею 138 Кодексу, а витрати, що не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку - статтею 139.

Згідно пункту 138.2. статті 138 витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Згідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1
Кодексу не включаються до складу
витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме: витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких
передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку та нарахування
податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту
14.1. статті 14 Податкового кодексу,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Правила формування податкового
кредиту визначені статтею 198
Податкового кодексу.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198
Податкового кодексу право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2. цієї статті вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3. ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, вказана норма Податкового
кодексу пов'язує настання права на
податковий кредит з призначенням
придбаних або виготовлених
матеріальних та нематеріальних
активів (послуг) - для використання
таких у господарській діяльності
платника податку.

Пунктом 198.6. статті 198 Кодексу
встановлено заборону віднесення до
податкового кредиту сум податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, які не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно підпункту 201.1. статті 201 Кодексу
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну з зазначеними в ній
обов'язковими реквізитами згідно
переліку, визначеного цим же
підпунктом.

Згідно підпункту 201.10. статті 201 Кодексу
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З метою підтвердження чи спростування
права платника на податковий кредит
слід дослідити чи відбувались
господарські операції в дійсності, чи
лише їх сутність була відображена
платником у податковій звітності з
метою отримання права на податковий
кредит (на податкову вигоду).

На підтвердження здійснення
господарських операцій ТОВ «Барлінек
Інвест» з ТОВ «Проминтекс», позивачем
надано наступні документи:

1. Договір купівлі-продажу товарів
№18/ЗК від 13.04.2012 року, згідно якого
продавець (ТОВ «Проминтекс»
зобов'язується систематично
передавати (продавати) товар покупцю
(ТОВ «Барлінек Інвест») у власність
відповідно до специфікації та
технічних умов, а покупець
зобов'язується прийняти й оплатити
такий товар (п.1.1). Товар передається
продавцем покупцю на складі покупця: DDP
м. Вінниця, вул. Чехова 7-В (п.1.4). Товар
передається продавцем представнику
покупця за ТТН з послідуючим
підписанням сторонами акту
прийому-передачі на кожну поставлену
партію товару (п.1.5) (а.с. 24-26);

2. Специфікацію на товар - фризу та
дошку (дуб, ясен) (додатки №1 та №2 до
договору №18/ЗК) (а.с. 27, 28, 45, 48);

3. Товарно-транспортні накладні
№23-041 від 23.04.2012 року, №24-041 від 24.04.2012
року, згідно яких ТОВ «Проминтекс»
поставив позивачу вантаж, а саме фризу
та доски (а.с. 29, 32);

4. Видаткові накладні №РН-0000772 від
23.04.2012 року та №РН-0000780 від 24.04.2012 року
(а.с. 30, 33);

5. Податкові накладні №772 від 23.04.2012
року та №780 від 24.04.2012 року (а.с. 31, 34);

6. Платіжні доручення №6830 від
06.06.2012 року та №7002 від 07.06.2012 року,
згідно яких позивач здійснив оплату за
товар придбаний у ТОВ «Проминтекс» (а.с.
36, 37);

7. Прибуткові накладні №БИ-0004332 та
№БИ-0004333 від 01.05.2012 року (а.с. 44, 47);

8. Звіт про переміщення
номенклатури на складах (а.с. 49-50);

9. Оборотно-сальдові відомості по
рахунку №202 (а.с. 51-54).

Разом з тим, надаючи оцінку реальності
здійснення господарських операцій з
придбання товарно-матеріальних
цінностей ТОВ «Барлінек Інвест» у ТОВ
«Проминтекс», на виконання якої
позивачем пред'явленні вище вказані
первинні документи, суд враховує
наявність судового рішення у
кримінальній справі стосовно власника
ТОВ «Проминтекс».

Так, вироком Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 07.10.2013 року у
справі №1-кп/489/410/13 власника ТОВ
«Проминтекс» - ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні кримінального злочину,
передбаченого ч.1 ст.205, ч.1 ст. 358 КК
України. Як встановлено судом,
створення ТОВ «Проминтекс», його
повторне придбання шляхом
перереєстрації були направлені на
легалізацію суб'єкта
підприємництва-юридичної особи, без
наміру здійснення господарської
діяльності, передбаченої
законодавством та статутними
документами підприємства, а з метою
використання вказаного підприємства в
злочинних схемах ухилення від сплати
податків та здійснення прикриття
незаконної фінансово-господарської
діяльності інших суб'єктів
підприємницької діяльності. Також, як
встановлено судом, ОСОБА_3 та фактичний
розпорядник коштів ТОВ «Проминтекс»
здійснював фіктивне підприємництво з
метою прикриття незаконної діяльності,
даючи змогу сформувати податковий
кредит контрагентам-покупцям (а.с. 67-69).

В силу частини першої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини у разі
якщо вони встановлені судовим рішенням
в адміністративній, цивільній або
господарській справі.

Згідно частини четвертої статті 72 КАС
України вирок суду у кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи вище зазначене, судовим
рішенням у кримінальній справі
встановлено здійснення фіктивного
підприємництва ТОВ «Промінтекс», яке
було спрямовано на формування
податкової вигоди
контрагентам-покупцям, тому в даному
випадку господарські операції ТОВ
«Барлінек Інвест» з вказаним суб'єктом
господарювання не носили реальний
характер.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (далі -
Закон № 996-ХІV) фінансова, податкова
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Згідно зі статтею 9 Закону № 996-ХІV
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за
№168/704, первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2 вищевказаного
Положення, первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Представлені позивачем документи
(податкові, видаткові та прибуткові
накладні, , специфікація, ТТН та
платіжні доручення) формально
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» до первинних документів,
однак, з урахуванням вироку
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 07.10.2013 року, не підтверджують ні
фактичного здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, ні подальшого
використання в господарській
діяльності ТОВ «Барлінек Інвест»
товарно-матеріальних цінностей та
послуг за такими господарськими
операціями.

За таких обставин наявність у позивача
договору, податкових та видаткових
накладних, ТТН, виписаних контрагентом,
які за формою відповідають вимогам
чинного законодавства, самі по собі не
можуть бути безумовною підставою для
включення сум, сплачених за такими
документами, до складу податкового
кредиту за охоплений перевіркою
період.

Статтею 67 Конституції України
закріплений обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Суб'єкт господарювання повинен
здійснювати діяльність з метою
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності.

Намір одержати доход виключно чи
переважно за рахунок формування
податкового кредиту та валових витрат,
без здійснення реальної господарської
діяльності, не можна розглядати як
самостійну ділову мету.

Встановлені судом фактичні обставини
справи свідчать про вірність висновків
податкового органу про безтоварність
господарських операцій між ТОВ
«Барлінек Інвест» та контрагентом ТОВ
«Промінтекс» та правомірність
зменшення розміру від'ємного значення
суми ПДВ та суми бюджетного
відшкодування з ПДВ.

За правилами, встановленими статтею 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої
статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку,
що Вінницька ОДПІ вказані вимоги щодо
обов'язку довести правомірність своїх
рішень виконала.

Відповідно до частини третьої статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені
) вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повно важення надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи зазначене, Вінницькою ОДПІ
правомірно встановлено
непідтвердження позивачем формування
сум податкового кредиту за травень 2012
року по фінансово-господарській
операції з вищевказаним суб'єктам
господарювання в загальній сумі 13647,00
грн. В результаті цього контролюючим
органом правомірно зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ в розмірі
13647,00 грн. та зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ в розмірі 13647,00 грн.
та застосовано штрафні санкції в сумі
3412,00 грн. за травень 2012 року.

Таким чином, з урахуванням вище
викладеного, оскаржувані позивачем
податкові повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ від 02.04.2014 року №
та №, суд дійшов висновку, що вони
прийняті відповідачем з урахуванням
вимог Податкового кодексу України і з
дотриманням передбачених статтею 2 КАС
України принципів.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
переконання, що відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативними актами України,
податкові повідомлення-рішення від
02.04.2014 року № та № винесені
правомірно, тому позов є безпідставним.

За правилами статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
понесені позивачем судові витрати не
підлягають відшкодуванню, оскільки
позов не вирішено на його користь.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Томчук Андрій Валерійович