Справа № 815/6621/13-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6621/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого -судді
Романішина В.Л.,

суддів Димерлія
О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Фурмана
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Одесі
апеляційну скаргу Державного
агентства земельних ресурсів України
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного агентства земельних
ресурсів України, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
визнання дій та бездіяльності
протиправними, скасування наказу,
поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом до
Державного агентства земельних
ресурсів України, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про:

- визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно отримання під час знаходження
на лікарняному в заступника начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, пояснення,
незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46
Конституції України;

- визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно не видання у день звільнення з
займаної посади наказу про звільнення
з посади заступника начальника відділу
- завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 та щодо невидачі трудової
книжки, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ч.2 ст.47 КЗпП України;

- визнання дій та бездіяльності
відповідача стосовно невиплати у день
звільнення з займаної посади
заступнику начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1, незаконними та такими, що грубо
порушують вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції
України, ст.116 КЗпП України;

- визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України у
встановленні факту порушення Присяги
державного службовця позивачем,
незаконними та такими, що перевищують
повноваження відповідача, встановлені
Указом Президента України №445/2011 від
08.04.2011р. та грубо порушують права та
обов'язки позивача;

- визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно неповідомлення Приморської
сільської ради Кілійського району
Одеської області у встановлений
законом строк, про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, незаконними
та такими, що грубо порушують вимоги ч.3
ст.33 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад»;

- визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно ненадання позивачу наказу
№100-кт/а від 28.03.2013р. про звільнення з
займаної посади заступника начальника
відділу - завідувача сектору
державного земельного кадастру
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, незаконними
та такими, що грубо порушили право на
своєчасне оскарження до суду рішень
дій та бездіяльності органів державної
влади та місцевого самоврядування,
права на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, права на отримання
кваліфікованої юридичної допомоги,
гарантованих ст.ст. 55, 56, 59 Конституції
України;

- визнання дій та бездіяльності
відповідача в особі Державного
агентства земельних ресурсів України
стосовно видання наказу №1003-кт/а від
28.03.2013р. про звільнення з займаної
посади заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 під час його знаходження на
лікарняному незаконними та такими, що
грубо порушують вимоги ст.19, 21, 22, 28, 43
Конституції України, ч.3 ст.40 КЗпП
України;

- визнання незаконним та скасування
наказу №1003-кт/а Державного агентства
земельних ресурсів України від 28.03.2013р.
про звільнення з займаної посади
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області.
ОСОБА_1;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Відділу
Державного Агентства із земельних
ресурсів України у Кілійському районі
Одеської області;

- стягнення з відповідача, в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України на користь позивача, в
особі ОСОБА_1, середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, моральної
шкоди у розмірі 5000 грн. та зобов'язання
скасувати запис про звільнення з
займаної посади на підставі наказу
№1003-кт/а від 28.03.2013р. та внести
відповідні зміни в трудову книжку
позивача.

Позов обґрунтовував тим, що звільнення
ОСОБА_1 здійснено з перевищенням
наданих відповідачу повноважень та з
порушенням процедури, передбаченої
ст.33 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад», що виразилось
у неповідомленні у встановлений
вказаним законом строк Приморську
сільську раду Кілійського району про
звільнення позивача, який є депутатом
даного органу. Також, позивачу не було
видано копію наказу про його
звільнення та трудової книжки і не
проведено відповідного розрахунку у
строк, визначений Законом. Позивач
вважає, що підстава з якої його було
звільнено, відсутня у вичерпному
переліку підстав, за яких трудовий
договір може бути розірваний власником
або уповноваженим ним органом на
підставі ст.ст. 40, 41 КЗпП України.

Державне агентство земельних ресурсів
України проти позову заперечувало,
зазначивши, що на виконання наказу
Головного управління Держземагентства
в Одеській області №24 від 19.03.2013р.,
відповідачем було проведено перевірку
належного функціонування Державного
фонду документації із землеустрою та
створення електронного реєстру
документації із землеустрою та оцінки
земель у Відділі Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області, в
ході якої були виявлені численні
порушення позивачем законодавства
щодо порядку оформлення
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки громадянам. За
наслідками перевірки, Головним
управлінням було надіслано до
Держземагентства України подання щодо
вирішення питання про звільнення
заступника начальника відділу -
завідувача сектора державного
земельного кадастру Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області ОСОБА_1, разом з
поясненнями останнього, за
результатами розгляду яких
відповідачем було прийнято рішення про
звільнення ОСОБА_1 із займаної посади
за порушення присяги державного
службовця. Вказаний наказ, на думку
відповідача, є законним та таким, що
прийнятий на підставі, відповідно та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавства. В задоволенні позову
відповідач просив відмовити.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р.
позов задоволено частково. Визнано
незаконною та такою, що грубо порушує
вимоги ст. 3, 6, 19 Конституції України,
ст.116 КЗпП України, бездіяльність
відповідача в особі Державного
агентства із земельних ресурсів
України, стосовно невиплати у день
звільнення з займаної посади
заступнику начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 Визнано незаконною та такою, що
грубо порушує вимоги ч.3 ст.33 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад», бездіяльність відповідача в
особі Державного агентства із
земельних ресурсів України, стосовно
неповідомлення Приморської сільської
ради Кілійського району Одеської
області у встановлений законом строк,
про звільнення з займаної посади
позивача. Визнано незаконними дії та
бездіяльність відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно ненадання
позивачу наказу №100-кт/а від 28.03.2013р. про
звільнення з займаної посади
заступника начальника відділу -
завідувача сектору державного
земельного кадастру Держземагентства
у Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1 Визнано незаконними та такими,
що грубо порушують вимоги ст. 19, 21, 22, 28, 43
Конституції України, ч.3 ст.40 КЗпП
України, дії відповідача в особі
Державного агентства із земельних
ресурсів України стосовно видання
наказу №1003-кт/а від 28.03.2013р. про
звільнення позивача з займаної посади
під час його знаходження на
лікарняному. Визнано незаконним та
скасовано наказ Державного агентства
із земельних ресурсів України №1003-кт/а
від 28.03.2013р. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
заступника начальника
відділу-завідувача сектору державного
земельного кадастру Відділу
Державного Агентства із земельних
ресурсів України у Кілійському районі
Одеської області. Стягнуто з
Державного агентства із земельних
ресурсів України на користь ОСОБА_1
щомісячний середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу, починаючи з
дати звільнення, а саме з 28 березня 2013
року по день фактичного поновлення на
посаді. Зобов'язано Державне агентство
із земельних ресурсів України
скасувати запис про звільнення із
займаної посади на підставі наказу
№1003-кт/а від 28.03.2013р. та внести
відповідні зміни в трудову книжку. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, Державне агентство
земельних ресурсів України подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, як таке, що прийняте із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин справи, та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 залишити без задоволення. В
своїй скарзі апелянт зазначає, що при
вирішенні спору судом не враховано, що
нарахування та виплата коштів Відділом
Держземагенства у Кілійському районі
Одеської області проведенні ОСОБА_1
відповідно до вимог чинного
законодавства, а невиплата коштів у
день звільнення пояснюється наданням
позивачем лікарняних та необхідністю
розрахунку відповідних виплат. При
виданні наказу №1003-кт/а від 28.03.2013р.
Держземагентство України керувалось
вимогами КЗпП України та Законом
України «Про державну службу», якими не
передбачено такої вимоги, як
повідомлення органу місцевої влади та
самоврядування про звільнення
державного службовця територіального
органу державної виконавчої влади.
Судом не враховано, що позивачем не
надано доказів того, що він являється
депутатом та підпадає під дію ст.33
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад». Відповідачем не
вчинялось жодних перешкод позивачу в
отриманні ним у день звільнення копії
наказу про звільнення та трудової
книжки.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом Державного агентства
земельних ресурсів України №217-кт/а від
01.02.2013р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
заступника начальника Відділу -
завідувача сектора державного
земельного кадастру Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області.

Відповідно до Наказу Головного
управління Держземагентства в
Одеській області №61 від 11.12.2012р.,
доручення Держземагентства України
№20095/13/7-12 від 05.12.2012р., Закону України
«Про землеустрій», постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Положення про Державний фонд
документації із землеустрою», наказу
Держкомзему України №218 від 03.03.2010р. та
з метою забезпечення належного
функціонування Державного фонду
документації із землеустрою та
створення повного електронного
реєстру документації із землеустрою та
оцінки земель, Головним управлінням
Держземагентства в Одеській області
прийнято наказ №24 від 19.03.2013р. «Про
здійснення перевірки забезпечення
функціонування Державного фонду
документації із землеустрою».

На виконання вказаного наказу, 20.03.2013р.
начальником відділу державної
землевпорядної експертизи головного
управління було проведено перевірку
належного функціонування Державного
фонду документації із землеустрою та
створення електронного реєстру
документації із землеустрою та оцінки
земель у Відділі Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області,
за результатами якої складено подання
№2-8-11/1084 від 28.03.2013р. «Щодо вирішення
питання про звільнення заступника
начальника відділу - завідувача
сектора державного земельного
кадастру Відділу Держземагентства у
Кілійському районі Одеської області
ОСОБА_1». Згідно з вказаним поданням, в
ході перевірки в архівному фонді
відділу було виявлено документацію із
землеустрою, у складі якої була довідка
про правовий статус, кількісні та
якісні характеристики земельної
ділянки №11-11-6/3304 від 24.12.2010р. по проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок ОСОБА_2 та іншим (всього 10
громадян) для ведення садівництва у
власність за адресою: Приморська
сільська рада (за межами населеного
пункту) Кілійського району Одеської
області. На вказані земельні ділянки,
що розташовані на території
Приморської сільської ради (за межами
населеного пункту) Кілійського району
Одеської області, 10 громадянам було
видано державні акти на право
власності на земельну ділянку для
ведення садівництва. Аналогічно було
встановлено і по проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
ОСОБА_3 для ведення садівництва у
власність за адресою: Приморська
сільська рада (за межами населеного
пункту) Кілійського району Одеської
області та іншим особам (усього 31). При
розгляді усіх зібраних під час
проведення перевірки документів було
з'ясовано, що на вказаній території
розроблено проекти землеустрою усього
31 громадянину для ведення садівництва
у власність за адресою: Приморська
сільська рада (за межами населеного
пункту) Кілійського району Одеської
області. При наданні довідок
громадянам, що містяться у вказаному
проекті землеустрою, в.о. начальника
відділу ОСОБА_1 надає інформацію, що
дані земельні ділянки рахуються як
сухі, вкриті землі, без рослинного
покриву або з незначним рослинним (гр.
67), з них інші (гр. 71). Також з'ясовано, що
на вказані земельні ділянки
розташовані на території Приморської
сільської ради (за межами населеного
пункту) Кілійського району Одеської
області 31 громадянину було видано
державні акти на право власності на
земельну ділянку для ведення
садівництва. Таким чином, під час
проведення перевірки було встановлено
надання ОСОБА_1 недостовірних
відомостей з форми 6-зем, що призвело до
порушення порядку відведення
земельних ділянок та за результатами
неправомірних дій, в порушення діючого
законодавства було видано на вказані
земельні ділянки державні акти.

Наказом Державного агентства
земельних ресурсівУкраїни №1003-кт/а від
28.03.2013р. ОСОБА_1 звільнено з посади
заступника начальника Відділу -
завідувача сектора державного
земельного кадастру Відділу
Держземагентства у Кілійському районі
Одеської області за порушення Присяги
державного службовця в частині
сумлінного виконання своїх обов'язків
відповідно до статті 7 Кодексу законів
про працю України та пункту 6 статті 30
Закону України «Про державну службу».
Підставою звільнення стало подання
Головного управління Держземагентства
в Одеській області №2-8-11/1084 від 28.03.2013р.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині
вимог щодо визнання неправомірними дій
та бездіяльності Державного агентства
земельних ресурсів України щодо
звільнення позивача із займаної
посади, скасування наказу, поновлення
на посаді та стягнення щомісячного
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, на якого ч.2 ст.71
КАС України покладено обов'язок
доказування в адміністративному суді
правомірності прийнятих ним рішень,
дій чи бездіяльності, не доведено
наявності підстав для звільнення
позивача із займаної посади, а саму
процедуру звільнення здійснено
Агенством з численними порушеннями
чинного законодавства. Колегія суддів
погоджується з такими висновками
Одеського окружного адміністративного
суду.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
державну службу» державний службовець
повинен сумлінно виконувати свої
службові обов'язки, шанобливо
ставитися до громадян, керівників і
співробітників, дотримуватися високої
культури спілкування; не допускати дій
і вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Статтею 10 вказаного Закону визначено,
що державний службовець зобов'язаний
дотримуватися Конституції України та
інших актів законодавства України,
забезпечувати ефективну роботу та
виконувати завдання державних органів
відповідно до їх компетенції, не
допускати порушень прав і свобод
людини та громадянина, виконувати
покладені на нього службові обов'язки,
своєчасно і точно виконувати рішення
державних органів чи посадових осіб,
розпорядження і вказівки своїх
керівників тощо. Державний службовець
повинен діяти в межах своїх
повноважень.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про
державну службу» конкретні обов'язки
та права державних службовців
визначаються на основі типових
кваліфікаційних характеристик і
відображаються у посадових положеннях
та інструкціях, що затверджуються
керівниками відповідних державних
органів у межах закону та їх
компетенції.

Підстави припинення державної служби
визначені ст.30 Закону, якою
передбачено, що державна служба може
бути припинена на загальних підставах,
передбачених Кодексом законів про
працю України.

Як зазначалось вище, позивача було
звільнено з займаної посади державного
службовця на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону
України «Про державну службу» та ст.7
Кодексу законів про працю України.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, якщо підставою для
припинення державної служби є
невиконання (неналежне виконання)
посадових обов'язків, то неможливість
застосування за таке порушення заходів
дисциплінарного впливу або
дисциплінарних стягнень, передбачених
Кодексом законів про працю України,
включаючи звільнення, відповідач
повинен мотивувати. Обов'язковість
такого мотивування обумовлена тим, що
процедура притягнення особи до
дисциплінарної відповідальності чітко
врегульована, завдяки чому
забезпечується належний захист прав та
інтересів працівника. Зокрема,
дисциплінарне стягнення має
відповідати тяжкості вчиненого
дисциплінарного проступку та ступеню
вини особи, при визначенні виду
стягнення має бути врахований характер
правопорушення, обставини, за яких воно
було вчинене, попередня поведінка
особи, її ставлення до служби тощо.

Згідно ст.7 Кодексу законів про працю
України особливості регулювання праці
осіб, які працюють у районах з
особливими природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я,
тимчасових і сезонних працівників, а
також працівників, які працюють у
фізичних осіб за трудовими договорами,
додаткові (крім передбачених у статтях
37 і 41 цього Кодексу) підстави для
припинення трудового договору деяких
категорій працівників за певних умов
(порушення встановлених правил
прийняття на роботу та ін.)
встановлюються законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України
№950 від 13.06.2000р. затверджено Порядок
проведення службових розслідувань
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, пунктом 1
якого передбачено, що відповідно до
цього Порядку стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
може бути проведено службове
розслідування: у разі невиконання або
неналежного виконання ними службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, що призвело до людських
жертв або заподіяло значну матеріальну
чи моральну шкоду громадянинові,
державі, підприємству, установі,
організації чи об'єднанню громадян.

Пунктами 7, 10 Порядку №950 передбачено,
що особа, уповноважена на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право: отримувати інформацію про
підстави проведення такого
розслідування; надавати усні або
письмові пояснення, робити заяви,
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування; звертатися з
клопотанням про опитування інших осіб,
яким відомі обставини, що
досліджуються під час проведення
службового розслідування, а також про
залучення до матеріалів розслідування
додаткових документів, видань, інших
матеріальних носіїв інформації
стосовно предмета службового
розслідування; подавати у письмовій
формі зауваження щодо проведення
службового розслідування, дій або
бездіяльності осіб, які його проводять;
звертатися з обґрунтованим
клопотанням у письмовій формі до
керівника органу державної влади, який
приймає рішення щодо складу комісії з
проведення службового розслідування,
про виведення з її складу осіб, які
особисто заінтересовані в результатах
такого розслідування. Про прийняте за
результатами розгляду клопотання
рішення письмово повідомляється особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування.

За результатами розгляду керівник
органу державної влади (посадова
особа), який прийняв рішення щодо
проведення службового розслідування,
приймає в десятиденний термін з дати
надходження акта службового
розслідування відповідне рішення, з
яким ознайомлюється особа, стосовно
якої проводилося службове
розслідування. За матеріалами
службового розслідування особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
може бути притягнута до
відповідальності згідно із
законодавством.

Колегія суддів погоджується з
твердженнями апелянта, що на час
встановлення порушення позивачем
Присяги державного службовця в частині
несумлінного виконання посадових
обов'язків, відповідач мав
повноваження щодо застосування до
ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення з підстав,
передбачених ст.30 Закону України «Про
державну службу». Однак, як правильно
встановлено судом першої інстанції та
не спростовано апелянтом службове
розслідування з метою з'ясування
обставин, що стали підставою для
звільнення ОСОБА_1 з посади не
проводилось, тобто, звільнення
позивача відбулось без будь-якої
перевірки фактів та обставин його
діяльності на займаній посаді.
Враховуючи обраний вид
відповідальності, який застосований
щодо позивача (звільнення за порушення
Присяги державного службовця), колегія
суддів погоджується з Одеським
окружним адміністративним судом, що
відповідачем мали бути вжиті усі
можливі та передбачені чинним
законодавством заходи для з'ясування
обставин порушення Присяги державного
службовця, з метою недопущення у
подальшому подібних випадків.

Відповідно до ч.3 ст.40 Кодексу законів
про працю України не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці.

З наявного в матеріалах справи листа
непрацездатності від 03.04.2013р.
вбачається, що у період з 26.03.2013р. по
03.04.2013р. ОСОБА_1 знаходився на
стаціонарному лікуванні. Зазначене
свідчить про те, що наказ №1003-кт/а від
28.03.2013р. видано відповідачем в
порушення ч.3 ст.40 Кодексу законів про
працю України.

Доводи апелянта про те, що
Держземагенство України на день
видання наказу про звільнення не знало
і не могло знати про перебування ОСОБА_1
на лікарняному не являються підставою
для звільнення від обов'язку щодо
виконання вимог трудового
законодавства. Більше того, відповідач
не був позбавлений права внести
коригування в наказ про звільнення,
зокрема щодо дати звільнення позивача.

Також, слід зазначити, що відповідно до
рішення Приморської сільської ради
Кілійського району Одеської області
№46-VI-П від 20.01.2011р. «Про результати
виборів депутатів» було визнано
повноваження депутата Приморської
сільської ради ОСОБА_1, обраного 09.01.2014р.
від виборчого округу №10.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад»
депутат місцевої ради може бути
звільнений з роботи з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
від займаної посади, виключений з
навчального закладу за умови його
попередження в порядку, встановленому
законом. Про таке попередження
відповідний власник або уповноважений
ним орган письмово повідомляє не менш
ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

В матеріалах справи відсутні відомості
про направлення відповідачем
повідомлення Приморській сільській
раді про звільнення депутата ОСОБА_1 із
займаної посади. Не надано доказів
такого направлення і під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт помилково, на власний
розсуд тлумачить положення ч.3 ст.33
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад», що зазначена стаття
розповсюджується лише на ті випадки,
коли депутат місцевої ради працює на
постійній основі, оскільки
законодавець зазначив випадок щодо
звільнення за ініціативою власника або
уповноваженого ним органу, а не органу
місцевого самоврядування, як про
вказує апелянт. Колегія суддів не бере
до уваги твердження апелянта, що
позивачем не надано доказів, що він
являється депутатом і підпадає під дію
ст.33 вказаного Закону, оскільки
зазначене спростовується наявним в
матеріалах справи рішенням
Приморської сільської ради
Кілійського району Одеської області
№46-VI-П від 20.01.2011р.

Судом встановлено, що з наказом про
звільнення ОСОБА_1 було ознайомлено
01.04.2013р., про що у трудовій книжці
позивача зроблено відповідний запис.

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП України у
разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний у день звільнення видати
йому копію наказу про звільнення з
роботи. В інших випадках звільнення
копія наказу видається на вимогу
працівника.

В матеріалах справи відсутні відомості
про виконання відповідачем вимог
вказаної статті Кодексу щодо вручення
позивачу у день звільнення копії
наказу про звільнення.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги в цій частині апелянт зазначає,
що Державне агентство земельних
ресурсів України є центральним
органом, та територіально не
знаходиться за місцем роботи позивача,
у день видачі наказу про звільнення -
28.03.2013р. вказаний наказ було надіслано
до Головного управління
Держземагентства в Одеській області.
Тоді ж Головним управлінням було
прийнято наказ №63-к від 28.03.2013р. «Про
оголошення наказу Держземагентства
україни №1003-кт/а від 28.03.2013р.» та в
телефонному режимі повідомлено ОСОБА_1
про його звільнення та необхідність
ознайомитись з наказом №1003-кт/а від
28.03.2013р. Проте, ОСОБА_1 звернувся до
Головного управління лише 01.04.2013р.
Колегія суддів вважає, що вказані
обставини не звільняють відповідача
від виконання обов'язків, передбачених
ч.2 ст.47 КЗпП України. Більше того, в
матеріалах справи відсутні відомості
про вручення позивачу копії наказу про
звільнення й на час звернення ним з
позовом до суду.

На підставі викладеного вище, колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції, що оскільки звільнення
ОСОБА_1 з займаної посади відбулося з
порушенням вимог чинного
законодавства, а тому заявлений позов є
обґрунтованим та підлягає частковому
задоволенню.

При розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
агентства земельних ресурсів України
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 13 березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено
23.05.2014р.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.