Справа № 2а/2370/2829/2012
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2370/2829/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Гаращенко
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Черкаси на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2012 року у справі за адміністративним
позовом уповноваженої особи суб'єкта
господарювання фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м. Черкаси про
визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - суб'єкт господарювання
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Черкаського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Черкаси, в
якому просив визнати протиправними дії
службових осіб Державної податкової
інспекції у м. Черкаси по проведенню
документальної позапланової перевірки
та складанні акту перевірки від 12.03.2012
р. за № 165/17-2107/НОМЕР_1.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2012 року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_2 зареєстрований
виконавчим комітетом Черкаської
міської ради як фізична
особа-підприємець 01.07.2003 року,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1,
перебуває на обліку в Державній
податковій інспекції у м. Черкаси як
платник податків і зборів, у тому числі
податку на додану вартість згідно
свідоцтва № НОМЕР_2, виданого 08.07.2009
року.

В період з 27.02.2012 року по 03.03.2012 року
службовими особами відповідача було
проведено документальну позапланову
перевірку на предмет дотримання
суб'єктом господарювання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства по взаєморозрахунках з
ТОВ «Гласс-Компані ЛТД», ТОВ
«Трансавто», ТОВ «Торговий дім
«Теплобуд», ТОВ «Парламентс 2011», ТОВ
Трансстрой ЛТД», ТОВ «Гарант Транс
Строй ЛТД», ТОВ «Стройтранс ЛТД», ТОВ
«Транс-Сервіс ЛТД», ТОВ «Гарант-Сервіс
ЛТД», ТОВ «Гарант-Холдінг ЛТД» за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року, в
результаті чого складено акт
перевірки від 12.03.2012 року за
№165/17-2107/НОМЕР_1.

В ході проведення перевірки було
встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 4.1 ст. 4, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого платником
завищено суму податкового кредиту за
грудень 2010 року на 6033 грн. 33 коп.;

- п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого платником занижено
суму податкового зобов'язання за
грудень 2010 року на 6033 грн. 33 коп.;

- пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
платником завищено суму податкового
кредиту за січень-травень, серпень,
листопад 2011 року на 204760 грн. 34 коп.;

- ст. 187 Податкового кодексу України, в
результаті чого платником занижено
суму податкового зобов'язання за
січень-травень, серпень, листопад 2011
року на 204760 грн.

Позивач заперечує правомірність дій
податкового органу стосовно
проведення перевірки та складання акту
перевірки від 12.03.2012 року за
№165/17-2107/НОМЕР_1, оскільки на його думку
службовими особами відповідача на
момент проведення перевірки не було
прийнято до уваги протокол обшуку та
виїмки первинної бухгалтерської
документації, що на думку позивача
свідчить про недостовірність даник
акту перевірки та відображених в ньому
висновків.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегіяч суддів зважає
на наступне.

Статтею 75 Податкового кодексу України
(далі - ПК України) встановлено, що
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Документальною
невиїзною перевіркою вважається
перевірка, яка проводиться в
приміщенні органу податкової служби.

Відповідно до п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК
України, документальна позапланова
перевірка здійснюється за наявності
такої обставини: виявлено
недостовірність даних, що містяться у
податкових деклараціях, поданих
платником податків, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
письмовий запит органу державної
податкової служби протягом десяти
робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно п. 85.4 ст. 85 ПК України, при
проведенні перевірок посадові особи
органу державної податкової служби
мають право отримувати у платників
податків належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів (обов'язкових
платежів), порушення вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Пунктом 85.8 ст. 85 ПК України передбачено,
що посадова (службова) особа органу
державної податкової служби, яка
проводить перевірку, у випадках,
передбачених цим Кодексом, має право
отримувати від платника податків або
його законних представників копії
документів, що належать до предмета
перевірки. Такі копії повинні бути
засвідчені підписом платника податків
або його посадової особи та скріплені
печаткою (за наявності).

Таким чином, документальна позапланова
виїзна перевірка здійснюється, якщо
виявлено недостовірність даних, що
містяться у податкових деклараціях,
поданих платником податків, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
письмовий запит органу державної
податкової служби протягом десяти
робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
документальна позапланова перевірка
суб'єкта господарювання фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 проводилася на
підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п.п. 78.1.11 п.
78.1 ст. 78 статті 78 ПК України, що
підтверджується наказом про
призначення перевірки № 381 від 24.02.2012
року.

Позивачем були надані пояснення
стосовно відображення у податковому
обліку податкових накладних, отриманих
від постачальників-контрагентів ТОВ
«Гласс-Компані ЛТД» та ТОВ «Торговий
дім «Теплобуд». За твердженням
позивача, співробітниками УПМ ДПА в
Черкаській області 15 листопада 2011 року
згідно протоколу обшуку було вилучено
в офісному приміщенні ТОВ «Голден
Компані», що знаходиться за адресою: м.
Черкаси, вул. Благовісна, 2/3, 13 папок з
оригінальною первинною бухгалтерською
документацією ТОВ «Гласс-Компані ЛТД»,
ТОВ «Торговий дім «Теплобуд» та ТОВ
«Голден компані». В результаті
проведеного обшуку та виїмки
документів директором ТОВ «Голден
Компані» 28.03.2012 року було подано скаргу
за вихідним №352 на ім'я прокурора
Черкаської області про
неправомірність дій працівників ОВС
УГМ ДПА в Черкаській області, що мали
місце при проведенні обшуку та виїмки
документальних матеріалів, з вимогою
повернути оригінали первинних
фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів
підприємства.

Разом з тим позивач зазначає, що
оскільки його фактичне
місцезнаходження співпадає з
юридичною адресою ТОВ «Голден
Компані»: м. Черкаси, вул. Благовісна, 2/3,
то при вилученні документів у ТОВ
«Голден Компані» були також вилучені і
первинні бухгалтерські документи
суб'єкта господарювання фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2

Вказане, на думку позивача, позбавляє
можливості в повній мірі дослідити
його фінансово-господарські
взаємовідносини з ТОВ «Гласс-Компані
ЛТД» та ТОВ «Торговий дім «Теплобуд» на
предмет встановлення дійсності
задекларованих ним господарських
операцій.

Згідно із п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин),
бюджетне відшкодування - сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), встановлено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається:

- дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою
Закон пов'язує право платника на
включення сплачених у складі вартості
придбаних товарів (основних фондів),
робіт, послуг сум ПДВ до податкового
кредиту, є використання цих товарів
(основних фондів), робіт, послуг у
господарській діяльності такого
платника.

Так, під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3 ГК України) розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

У розумінні пункту 1.32 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств " (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), господарська
діяльність це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі, коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Обов'язковими ознаками господарської
діяльності у розумінні приписів статті
3 Господарського кодексу України,
пункту 1.32 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" є
здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва; вона спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.

Отже, вирішення спорів, пов'язаних із
правомірністю формування платниками
податку податкового кредиту, а також
сум бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість, потребує
встановлення всіх фактичних обставин,
що підтверджують реальне здійснення
господарських операцій, на підставі
яких визначено суми податкового
кредиту або бюджетного відшкодування.

Зазначені положення Закону України
«Про податок на додану вартість»
кореспондуються із положеннями
закріпленими у Податковому кодексі
України, що вступив в дію з 01.01.2011 р.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 Податкового
Кодексу України, встановлено, що
податкова накладна складається у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03), де
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

В свою чергу, необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Так на підтвердження виконаня
договірних зобов'язань позивач
посилається на наявність договорів,
укладених з ТОВ «Гласс-Компані ЛТД» та
ТОВ «Торговий дім «Теплобуд» та
виписаних податкових накладних і
платіжних доручень.

При цьому, як було вірно зазначено
судом першої інстанції, вся первинна
бухгалтерська документація позивача
була приєднана в якості речових
доказів до матеріалів кримінальної
справи, оскільки документи по
взаємовідносинах позивача з ТОВ
«Гласс-Компані ЛТД» були оглянуті в
папці №12 даної кримінально справи.

Таким чином, аналізуючи обставини
даної справи та наявні в ній докази,
колегія суддів приходить до висновку
про обґрунтованість заявлених
позивачем вимог, які є правомірними та
такими, що підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Черкаси -
залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.