Справа № 2а-10346/10/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Справа №
44594/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 5.04.2011 року в
справі за позовом Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
до ОСОБА_1 про стягнення податку з
власників транспортних засобів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 року Державна податкова
інспекція у Галицькому районі м. Львова
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення податку з власників
транспортних засобів.

Позивач просив стягнути з відповідача
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів в сумі 24 363, 90 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 5.04.2011 року
позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1
до місцевого бюджету податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в
сумі 24 363, 90 грн.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній
скарзі просить її скасувати та
прийняти нову постанову про відмову
податковому органу в задоволенні
позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не взяв до уваги,
що позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до суду передбачений
ст. 99 КАС України. Також суд першої
інстанції порушив вимоги п.1 ст. 161 КАС
України, оскільки не вирішив питання
про те, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги, та
якими доказами вони підтверджуються.

Оскільки апелянт клопотання про
розгляд справи за його участю не подав,
а представник відповідача подав заяву
про розгляд справи в порядку
письмового провадження, тому суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження , оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних в ній
доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач ОСОБА_1 26.12.2009 року
зареєстрував транспортний засіб VOLKSWAGEN
T4, об'єм двигуна 2461 куб. см.

Відповідно до наданого податковим
органом розрахунку загальна сума
податку з власників транспортних
засобів під час здійснення реєстрації
цих транспортних засобів склала 24 610, 00
грн.

Відповідач сплатив 246,10 грн., тому сума
несплаченого податку з власників
транспортних засобів за 2009 року на
момент розгляду справи в суді першої
інстанції становила 24 363,90 грн.

ОСОБА_1 надсилався виклик від 16.08.2010
року № 13234/17-119 до ДПІ у Галицькому
районі м. Львова на 26.08.2010 року для
з'ясування питання стосовно постановки
на облік транспортного засобу VOLKSWAGEN T4.
На виклик податкового органу
відповідач не з'явився та нарахований
податок з власників транспортних
засобів в сумі 24 363,90 грн. не сплатив.

На запит суду першої інстанції від
24.01.2011 року Львівським ВРЕР управління
Державтоінспекції Головного
управління МВС України у Львівській
області подано документи, якими
підтверджено реєстрацію ОСОБА_1
автомобіля марки VOLKSWAGEN T4.

Крім того, ДПІ у Галицькому районі м.
Львова було направлено запит від 14.12.2010
року №20403/10-012 в Управління державного
казначейства у Галицькому районі м.
Львова про надання інформації щодо
сплати податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин та механізмів гр.
ОСОБА_1

Згідно листа-відповіді управління
Державного казначейства у Галицькому
районі м. Львова від 24.12.2010 року №1/03-43/322
вбачається, що сума сплати податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів
по гр. ОСОБА_1 не надходила.

Спірні відносини на час їх виникнення
регулювалися приписами Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів», відповідно до ст.1 якого
платниками податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи, а також громадяни
України, іноземні громадяни та особи
без громадянства, які здійснюють першу
реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
ст.2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Згідно з ст. 5 цього Закону податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
сплачується, зокрема, фізичними
особами перед проведенням першої
реєстрації в Україні, реєстрацією,
перереєстрацією транспортних засобів,
а також перед технічним оглядом
транспортних засобів щорічно або один
раз за два роки, але не пізніше першого
півріччя року, в якому провадиться
технічний огляд.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.50
Бюджетного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) податки, збори
(обов'язкові платежі) та інші доходи
державного бюджету визнаються
зарахованими в доход державного
бюджету з моменту зарахування на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що оскільки сума податку з
власників транспортних засобів не
надходила до бюджету, тому
відповідачем не виконаний обов'язок
щодо сплати цього податку, через що
останній належить стягнути в дохід
бюджету.

Щодо доводів апеляційної скарги про
пропуск позивачем строку звернення до
суду, то колегія суддів виходить з того,
що ч.1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

В даному випадку, іншим Законом, який
регулює спірні правовідносини є Закон
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», ст. 15 якого встановлено, що
податковий орган має право самостійно
визначити суму податкових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Законом, не пізніше
закінчення 1095 дня, наступного за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у
разі, коли така податкова декларація
була надана пізніше, - за днем її
фактичного подання.

З огляду на вищенаведене, посилання
апелянта на те, що минув строк позовної
давності і податковий борг не підлягає
стягненню є помилковими, оскільки
стягнення податку з доходів фізичних
осіб здійснюється відповідно до вимог
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», тому й строки позовної
давності слід застосовувати ті, які
визначені даним Законом, а саме 1095 днів.

Повно встановивши фактичні обставини
справи, належно оцінивши докази,
правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права,
суд першої інстанції правильно
задовольнив позов, тому підстави для
скасування оскаржуваної постанови
відсутні, а доводи апеляційної скарги
підставою для її задоволення бути не
можуть.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 5.04.2011 року в
справі № 2а-10346/10/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

О.І. Мікула