Справа № 2а-2/09
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 травня 2014 року м. Київ
В/800/2160/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Пасічник С.С., Кочана В.М.,
Ліпського Д.В., Малиніна В.В., Мойсюка
М.І.

перевіривши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення компенсаційних
виплат та матеріальної й моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У поданому в березні 1997 року позові
ОСОБА_6 просив поновити його на посаді
начальника відділення Державної
автомобільної інспекції Кролевецького
районного відділу УМВС України в
Сумській області, стягнути компенсацію
за втрату заробітку за час вимушеного
прогулу та матеріальну й моральну
шкоду.

Ухвалою Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 14 квітня 2009 року провадження у
справі в частині стягнення втраченого
заробітку та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
закрито у зв'язку з відмовою позивача
від цих позовних вимог.

Постановою Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 14 квітня 2009 року у решті позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано
незаконними дії управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області щодо звільнення
ОСОБА_6 з посади начальника відділення
державної автоінспекції Кролевецького
районного відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області. Визнано
незаконними накази начальника УМВС
України в Сумській області № 457 від 27
рудня 1995 року, № 22 о/с від 12 лютого 1996
року та № 57 від 16 квітня 1996 року про
звільнення ОСОБА_6 з посади начальника
відділення ДАЇ Кролевецького РВУ МВС
України в Сумській області. Поновлено
ОСОБА_6 на посаді начальника відділення
державної автомобільної Інспекції
Кролевецького районного відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Сумській області.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2010
року скасовано постанову Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 14 квітня 2009 року та в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 12 листопада 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 лютого 2010 року без змін.

При цьому, як суд апеляційної
інстанції, так і суд касаційної
інстанції виходили з встановлених
службовим розслідуванням фактів
систематичного протягом 1993-1995 років
використання ОСОБА_6 свого службового
становища в особистих інтересах і
всупереч вимог закону примушення
керівників ряду підприємств діяти в
його інтересах, а також приховування
конфліктної ситуації з цивільними
особами та отримання від них грошових
коштів в сумі 6000 грн. в рахунок
компенсації його моральних страждань,
що є несумісним з проходженням служби в
органах внутрішніх справ, суперечить
змісту Присяги працівників органів
внутрішніх справ (адже підривають
довіру громадян, як до працівників
міліції, так і до органів внутрішніх
справ в цілому й принижують їх
авторитет), а отже, є підставою для
звільнення за п.66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 114 від 29 липня 1991 року.

В заяві про перегляд Верховним
Судом України зазначеної вище ухвали
Вищого адміністративного суду України
ОСОБА_6 порушує питання про її
скасування, посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Одночасно із поданням заяви про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України заявником подано заяву про
поновлення пропущеного строку подання
такої заяви.

При цьому, наведені ОСОБА_6 у заяві
обставини є достатніми для визнання
поважними причин пропущення
скаржником строків подання заяви.

Відповідно до статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 2392 та 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно з статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
Верховний Суд України переглядає
судові рішення в адміністративних
справах виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 236 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають право
подати заяву про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
після їх перегляду в касаційному
порядку.

Згідно з положеннями статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Встановлений статтею 237 КАС України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд Верховним Судом України
судових рішень в адміністративних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема: різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі; різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто незастосування
закону, який підлягав застосуванню;
різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню; різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

У заяві, що надійшла до Вищого
адміністративного суду України, ОСОБА_6
посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції п. 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 114 від 29 липня 1991 року, що передбачає
звільнення з органів внутрішніх справ
осіб рядового і начальницького складу
за скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник додав до
матеріалів заяви копії ухвал Вищого
адміністративного суду України від 13
листопада 2012 року № К/9991/8012/12 та від 05
березня 2013 року №
В/800/809/13, у яких, на його думку, по іншому
застосовано вказані норми права.

Проте, ухвала Вищого адміністративного
суду України від 05 березня 2013 року
(№В/800/809/13) не є тим рішенням суду
касаційної інстанції, на яке може
робитись посилання на підтвердження
підстав, встановлених п. 1 ч.1 ст. 237 КАС
України, оскільки вказана ухвала була
постановлена не за результатами
касаційного перегляду рішень судів
першої та апеляційної інстанції, а за
результатами розгляду заяви про допуск
до провадження Верховним Судом України
справи про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 13
листопада 2012 року.

Що ж стосується ухвали Вищого
адміністративного суду України від 13
листопада 2012 року (№К/9991/8012/12), то
остання також не може свідчити про
неоднакове застосування судом норм
матеріального права, з огляду на
відмінність цієї справи за її
обставинами від справи, яку просить
допустити ОСОБА_6 до Верховного Суду
України.

Так, в ухвалі від 13 листопада 2012 року
Вищий адміністративний суд України,
скасувавши рішення суду апеляційної
інстанції та залишивши в силі рішення
суду першої інстанції, яким було
поновлено особу на посаді, виходив з
передчасності висновку про
дискредитацію цією особою звання
працівника міліції та, як наслідок
незаконності звільнення за п.66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29 липня 1991
року, з огляду на відсутність
обвинувального вироку в кримінальній
справі щодо отримання вказаною особою
хабара, а отже, й недоведення факту
вчинення нею протиправного діяння.

Таким чином, проаналізувавши
додані до заяви судові рішення, колегія
суддів не вбачає неоднакового
застосування касаційним судом норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави
для допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі відсутні.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_6 пропущений строк
подання заяви про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
листопада 2013 року.

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення компенсаційних
виплат та матеріальної й моральної
шкоди для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
листопада 2013 року за заявою ОСОБА_6.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
С.С. Пасічник

В.М. Кочан

Д.В. Ліпський

В.В. Малинін

М.І. Мойсюк