Справа № 805/5761/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 р.
Справа № 805/5761/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку провадження в
приміщенні Донецького окружного
адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Шахтарського міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої

дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального

страхування України на
випадок безробіття

до ОСОБА_1

про стягнення незаконно
отриманої допомоги по безробіттю в
розмірі

6000,00 гривень

Шахтарський міський центр зайнятості -
робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття (далі -
позивач, Центр зайнятості) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про
стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в розмірі 7131,85
гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував
тим, що на порушення положень статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», відповідачем не було
надано відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати йому
забезпечення та надання соціальних
послуг. У період перебування на обліку
в Центрі зайнятості відповідач був
працевлаштований до ФОП ОСОБА_3 за
договором цивільно-правового
характеру та отримував винагороду за
виконану роботу/надані послуги. За
період перебування на обліку в Центрі
зайнятості відповідачу було
нараховано та виплачено допомогу по
безробіттю в розмірі 7131,85 гривень.
07.04.2014 року відповідач отримав
претензію № 05/601 від 03.04.2014 року з
пропозицією повернути в добровільному
порядку виплачену допомогу по
безробіттю. Проте відповідачем не було
здійснено дій, направлених на
погашення наявної суми заборгованості,
з огляду на що позивач звернувся до
суду з вимогами щодо стягнення
зазначеної суми.

Через канцелярію суду представником
позивача надано заяву про зменшення
позовних вимог на 1131,85 гривень у зв'язку
з самостійною сплатою відповідачем
суми боргу та заяву від 26 травня 2014
року, в якій просив розглянути позов в
письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
судом належним чином, причин неявки
суду не повідомив. Заяв про відкладення
розгляду справи або про розгляд справи
за його відсутності суду не надав.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи в письмовому провадженні у
відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 КАС
України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи, суд -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 30 квітня 2013 року звернувся до
Шахтарського міського центру
зайнятості з заявою про надання
статусу безробітного (а.с. 6) та 07 травня
2013 року із заявою про призначення
виплати допомоги по безробіттю (а.с. 7).

Відповідачу з 30 квітня 2013 року надано
статус безробітного та з 07 травня 2013
року призначено виплату допомоги по
безробіттю, 28 лютого 2014 року відповідач
був знятий з обліку відповідно до абз. 17
пп. 1 п. 37 «Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних» - відмова від послуг, на
підтвердження в матеріалах справи
містяться копія персональної картки та
витяг із наказів про прийняті рішення
по особі: ОСОБА_1 (а.с. 5, 8).

У заяві про надання статусу
безробітного (а.с. 6) ОСОБА_1 зазначив,
зокрема, що трудовою діяльністю не
займається, а також у заяві про
призначення виплати допомоги по
безробіттю (а.с. 7) зазначив, що у разі
подання до центру зайнятості
документів, які містять неправдиві
відомості, а також неповідомлення про
отримання будь-якого доходу в період
перебування на обліку в службі
зайнятості зобов'язується добровільно
повернути зайво виплачене йому
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття.

В результаті розслідування позивачем
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» при звірянні даних
з Державною податковою адміністрацію
України та отриманого листа ФОП ОСОБА_3
від 17 лютого 2014 року(а.с. 17), встановлено
що відповідачем в період перебування
на обліку в Центрі зайнятості були
надані послуги згідно договору про
надання послуг № 10 від 15 серпня 2013 року
(а.с. 18) фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 та отримав дохід за роботу, про
що складено акт приймання-передачі
виконаних робіт/надання послуг (а.с. 19),
про що складено акт № 5 від 31 березня 2014
року (а.с. 20).

Про вказані обставини, що впливають на
умови виплати допомоги по безробіттю,
відповідач Центр зайнятості не
повідомляв.

За період з 15 серпня 2013 року по 31 січня
2014 року Центром зайнятості відповідачу
безпідставно виплачено матеріальне
забезпечення на випадок безробіття в
розмірі 7131,85 гривень, що
підтверджується бухгалтерською
довідкою від 31 березня 2014 року (а.с. 23).

03 квітня 2014 року позивачем складена
претензія № 05/601 з пропозицією
добровільного повернення незаконно
отриманої ним допомоги по безробіттю в
розмірі 7131,85 гривень, яка отримана
відповідачем 07 квітня 2014 року (а.с. 21-22).
Однак, зазначена сума не була повернута
з боку відповідача.

При вирішенні даного позову суд
керується Законами України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02 березня 2000 року №
1533-ІІІ, «Про зайнятість населення» від 1
березня 1991 року №803-XII та «Про
зайнятість населення» від 05 липня 2012
року № 5067-VI.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення» від 1
березня 1991 року №803-XII безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Статтею 1 Закону України «Про
зайнятість населення» визначено, що
зайнятість - це діяльність громадян,
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про зайнятість населення» від 05 липня
2012 року № 5067-VI безробітний - особа віком
від 15 до 70 років, яка через відсутність
роботи не має заробітку або інших
передбачених законодавством доходів
як джерела існування, готова та здатна
приступити до роботи.

Частина 2 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» покладає на застрахованих
осіб, зареєстрованих в установленому
порядку як безробітні, обов'язок
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Статтею 1 Закону України «Про
зайнятість населення» визначено, що
зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

Відповідач своєчасно не повідомив
Шахтарський міський центр зайнятості
про те, що знаходився у
цивільно-правових відносинах з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 з 15
серпня 2013 року по 20 вересня 2013 року та
отримав виплати. Внаслідок цього йому
було безпідставно сплачено допомогу по
безробіттю з 15 серпня 2013 року по 31 січня
2014 року в розмірі 7131,85 гривень, що
підтверджується бухгалтерською
довідкою (а.с. 23).

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» виплата допомоги
по безробіттю припиняється у разі,
зокрема, працевлаштування
безробітного; призначення виплати на
підставі документів, що містять
неправдиві відомості.

Частиною 3 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5.5 розділу 5
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 р. № 307 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 грудня 2000 р. за №
915/5136, виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Як визначено пунктом 6.14 розділу 6
вказаного Порядку, якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

На момент розгляду справи незаконно
отримана допомога по безробіттю в
розмірі 7131,85 гривень була повернута
відповідачем частково у сумі 1131,85
гривень.

Статтею 39 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» визначено, що спори, що
виникають із правовідносин за цим
Законом, вирішуються в судовому
порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

З огляду на зазначене та керуючись
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», та на підставі статей 2-15,
17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107,
121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Шахтарського міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1 про
стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в розмірі 6000,00
гривень - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)
незаконно отриману допомогу по
безробіттю в розмірі 6000 (шість тисяч)
гривень на р/р № 4287 в ГУДКСУ в
Донецькій області, МФО 834016, УДКС в Донецькій області.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
26 травня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Голубова Л.Б.