Справа № 9101/113027/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"24" жовтня 2013 р. справа №
0417/2а-4062/2011

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1,
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м.Дніпропетровська

на постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
24 жовтня 2011 р., прийняту у порядку
скороченого провадження,

у справі № 0417/2а-4062/2011

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі
м.Дніпропетровська

про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановив:

22.09.2011 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просив:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо нарахування та
виплати не в повному обсязі щомісячної
основної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

- зобов'язати відповідача з
01.01.2011р. здійснити перерахунок та
виплату (доплату) у відповідності до
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щомісячну основну пенсію
по інвалідності з розрахунку не менше 8
мінімальних пенсії за віком та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, з розрахунку 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
що розраховується у відповідності до
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» залежно від розміру
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб.

Постановою Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
24 жовтня 2011 року позов задоволено, а
саме:

- визнано неправомірними дії
відповідача щодо не нарахування та
виплати пенсії позивача у
відповідності зі ст. 50 та ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язано відповідача
здійснити нарахування та виплату
державної основної та додаткової
щомісячних пенсій позивачу, у
відповідності зі ст.50 та ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з розрахунку основної пенсії у розмірі
8-ми мінімальних пенсій за віком, та

додаткової пенсії з розрахунку розміру
75% мінімальної пенсії за віком з 22.03.2011
року по

22.07.2011 року з урахуванням розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в Законі України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач та
відповідач оскаржили її в апеляційному
порядку.

Позивач і апеляційні скарзі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та відмовити позивачу
у задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційних скарг дотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи (категорія І), має ІІ групу
інвалідності. Позивач перебуває на
обліку у відповідача та має право на
отримання пенсії по інвалідності на
підставі ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст. 50 цього ж
закону.

Відповідно до статті 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) особам, що належать до
категорії 1 постраждалих від
Чорнобильської катастрофи, які є
інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною 4 статті 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в усіх
випадках розмір пенсії для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно з ч. 1 статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне забезпечення" встановлюється
в розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

У період 22.03.2011 року по 22.07.2011 року
відповідач здійснював нарахування та
виплату позивачу державної та
додаткової пенсії відповідно до
постанов Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 р. № 530 та від 16.07.2008 р. № 654,
тобто в меншому розмірі ніж
передбачено Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору,

згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту

суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру державної та додаткової пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 та
від 16.07.2008 р. № 654.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
права позивача були порушені.

З огляду на те, що державна та
додаткова пенсія позивачу призначена
довічно, змін до ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" на
законодавчому рівні не вносилось,
статус особи, як інваліда II групи І
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
не змінився, тому суд приходить до
висновку, що відсутні будь-які підстави
обмежувати строк нарахування та
виплати державної та додаткової пенсія
у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, відповідно до Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" від 14 червня 2011 року,
прикінцеві положення Закону доповнено
пунктом 4, відповідно до якого
встановлено, що у 2011 році норми і
положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України було прийнято Постанову №745
"Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набула
чинності 23 липня 2011 року, відповідно до
пункту пп.1 п. 1 якої щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" інвалідам II
групи, що належать до категорії 1
виплачується у розмірі 20 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, а відповідно до пп. 1 п. 3
- пенсії не нижче 1090 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся до суду
першої інстанції 22.09.2011 року,
клопотання про поновлення строку
звернення до суду не подавав.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач повинен провести
нарахування та виплату державної та
додаткової пенсії у розмірах,
передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 22.03.2011
року по 22.07.2011 року, тобто до змін в
нормативних актах, котрі регулюють
спірне питання.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду першої інстанції, яким
обставини в справі встановлені

правильно та порушень норм
матеріального і процесуального права
не допущено, тому

підстав для скасування судового
рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м.Дніпропетровська залишити без
задоволення.

Постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня
2011 року у справі № 0417/2а-4062/2011 залишити
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун