Справа № 413/2061/14-а
Суддя: Шелюта В. М.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 413/2061/14-а
Провадження № 2-а/413/76/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд Луганської
області

у складі: головуючого судді
Шелюти В. М.,

при секретарі Ксоврелі Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Красний
Луч справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
місті Красний Луч Луганської області
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести призначення
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний Луч Луганської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести призначення
пенсії.

В обгрунтування вимог зазначив, що
відповідно до приписів встановлених п.2
ч.1 ст. 49, ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»: «Виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
пенсійного фонду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України». «Під час перебування за
кордоном, пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України».

Проте 07 жовтня 2009 року Конституційним
Судом України було постановлено
рішення, яким вищенаведені приписи
вказаного Закону України визнані
неконституційними.

У зв'язку з вищезазначеними
обставинами, представник позивача 07
січня 2014 року звернувся з заявою до
відповідача про призначення пенсії
позивачу. При цьому до заяви були
додані копії трудової книжки та
посвідченої апостилем довіреності.

21.02.2014 року від відповідача надійшла
відповідь від 18.02.2014 року № 1074/02-1/05 про
неможливість розгляду заяви, оскільки
заяви про перерахунок пенсії не
надсилаються поштою, та не надано
довідку про фактичне місце проживання
позивача, документи про стаж, вік та
заробітну плату, які надаються в
оригіналах.

Тобто, відповідач фактично
проігнорував подану представником
позивача заяву про призначення пенсії
позивачу, порушуючи таким чином його
конституційні права як громадянина
України.

Згідно з п. 5 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
пенсій відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1, у разі,
якщо до заяви про призначення,
відновлення пенсії додані не всі
документи, орган, що призначає пенсію,
письмово повідомляє заявника про те,
які документи необхідно подати
додатково, про що в заяві про
призначення пенсії робиться
відповідний запис. Якщо вони будуть
подані не пізніше трьох місяців із дня
повідомлення про необхідність подання
додаткових документів, то днем
звернення пенсії або дата, зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення
заяви. Відповідач не надав такого
строку позивачу.

На обгрунтування вимог позивача з
приводу призначення йому пенсії, також
варто зазначити, що на даний час
будь-який двосторонній договір між
Україною і Сполученими Штатами Америки
щодо пенсійного забезпечення -
відсутній.

Згідно абз. 6, 11, ч.1 ст. 7 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон), загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування здійснюється на
принципах: рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та державних гарантій
реалізації застрахованими особами
своїх прав, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст. 5 цього Закону, цей Закон
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих
положень Закону, до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом, Закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. таким чином,
положення цього Закону України «Про
пенсійне забезпечення» застосовуються
лише в частині, що не суперечить нормам
Закону (ст. 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення, ст. ст. 49, 51
Закону).

До 07 жовтня 2009 року існували
законодавчі обмеження щодо виплати
пенсії позивачу з боку відповідача.

Проте, починаючи з 07 жовтня 2009
року і по даний час таких обмежень не
існує. А тому позивач, проживаючи у
Сполучених Штатах Америки, як
громадянин України, має такі ж самі
конституційні права, як і інші
громадяни України, Так як Конституція
України та пенсійне законодавство
України не допускає обмеження права на
соціальний захист, зокрема права на
пенсію, за ознакою місця проживання
громадянина України.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 2
Протоколу № 4 Конвенції про захист прав
та основоположних свобод, кожна людина
має право на вільне пересування і
свободу вибору місця проживання. Кожна
людина має право залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації права
і свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

За таких обставин, кожен
громадянин України, включаючи
пенсіонерів, має право на вибір свого
місця проживання зі збереженням усіх
конституційних прав.

Крім того, варто зазначити, що ч.2
ст. 8 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду
(далі - Суд) з прав людини.

У справі «Muller v. Austria», яку
Європейська комісія з прав людини
розглянула ще у 1975 році, було
сформульовано позицію щодо права
власності на пенсію. Зокрема,
Європейська комісія з прав людини
зазначила, що внаслідок сплати
обов'язкових внесків до пенсійного
фонду може виникати право власності
щодо частки на цей фонд.

Тобто, призначена особі пенсія
вважається майном відповідно до
практики Суду, та підпадає під захист
статті 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, яка передбачає,
що «кожна особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права».

Суд покладає на учасників
Конвенції позитивні обов'язки. Тобто
він може вважати, що держава не виконує
положення Конвенції не лише через
втручання у права, а й через
відсутність (недостатність) втручання
з її боку прав громадян.

Тому, позивач вважає дії відповідача
необгрунтованими, в зв'язку з чим
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний Луч Луганської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести призначення
позивачу пенсії за віком.

ОСОБА_2 та його представник у судове
засідання не з'явилися. Від
представника позивача надійшла
письмова заява про розгляд справи за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином. Надала до суду заяву з проханням
розглянути справу у її відсутність,
проти позову заперечує.

Відповідно до письмового заперечення
відповідач позовні вимоги не визнав
повністю, посилаючись на те, що
відповідно до пунктів 16, 19 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій особа,
яка звертається за призначенням пенсії
(не залежно від виду пенсії), повинна
пред'явити паспорт (або інший документ,
що засвідчує особу, місце її реєстрації
та вік). За документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт,
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування. А подані до УПФУ
документи, на думку відповідача не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон, пенсія не
призначається.

Тому відповідач просить суд у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС
України, у разі неявки в судове
засідання всіх осі, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2
НОМЕР_1 народився в Україні та є
громадянином України, що
підтверджується його паспортом
громадянина України для виїзду за
кордон НОМЕР_2 від 11.11.1997р., а в
подальшому виїхав на постійне
проживання до США. Станом на 2014 рік
постійним місцем позивача є США.

Відповідно до трудової книжки позивача
від 04.09.1970р., на Україні він працював на
підприємствах міста Красний Луч
Луганської області.

07 січня 2014 року представник позивача
звернувся з заявою до відповідача про
призначення пенсії позивачу, при цьому
до заяви були додані копії трудової
книжки та посвідченої апостилем
довіреності.

21.02.2014 року від відповідача надійшла
відповідь від 18.02.2014 року № 1074/02-1/05 про
неможливість розгляду заяви, оскільки
заяви про перерахунок пенсії не
надсилаються поштою, та не надано
довідку про фактичне місце проживання
позивача, документи про стаж, вік та
заробітну плату, які надаються в
оригіналах.

Тобто, відповідач фактично
проігнорував подану представником
позивача заяву про призначення пенсії
позивачу, порушуючи таким чином його
конституційні права як громадянина
України.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24,
ст. 46 Конституції України, громадяни
мають рівні конституційні права і
свободи та є рівними перед законом. Не
може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних чи інших
переконань. статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними та
іншими ознаками. Громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Законі України «Про
пенсійне забезпечення», якими
встановлено порядок нарахування та
виплати пенсій.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення» громадяни України мають
право на державне пенсійне
забезпечення за віком, по інвалідності
та в інших випадках, передбачених цим
Законом. Іноземні громадяни та особи
без громадянства, які проживають в
Україні, мають право на пенсію на рівні
з громадянами України на умовах,
передбачених законодавством або
міжнародними угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають: громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законом порядку і
мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж.

Ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Відповідно до порядку та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій, відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

У п. 7 Порядку встановлено, що до заяви
про призначення пенсії за віком
додаються, зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) заявника.

Згідно п. 16 Порядку особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ, що
засвідчує цю особу), місце її
проживання (реєстрації) та вік.

За приписами п. 29 Порядку за документ,
що засвідчує місце проживання особи,
приймаються: паспорт або довідка
уповноважених органів з місця
проживання (реєстрації), у тому числі
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
громадянство України» документами, що
підтверджують громадянство України є:
паспорт громадянина України, свідоцтво
про належність до громадянства
України, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон, тимчасове
посвідчення громадянина України,
проїзний документ дитини,
дипломатичний паспорт, службовий
паспорт, посвідчення особи моряка,
посвідчення члена екіпажу, посвідчення
особи на повернення в Україну.

Позивач є громадянином України у
відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
наявності відповідного страхового
стажу набув право на отримання пенсії
за віком.

Як встановлено ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставами для їх
обмеження.

Таким чином, суд дійшов висновку про
безпідставність відмови відповідача у
реалізації конституційного права
позивача на пенсійне забезпечення та
призначення йому пенсії за віком.

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про
громадянство України», якщо громадянин
України набув громадянство
(підданство) іншої держави або держав,
то у правових відносинах з Україною він
визнається лише громадянином України.

Як встановлено ст.24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної
природи пенсії, право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

За таких обставин суд вважає, що
відповідач дійшов помилкового
висновку про неможливість розгляду
заяви про призначення позивачу пенсії,
відповідно до відповіді від 18.02.2014 року
№ 1074/02-1/05.

З матеріалів справи вбачається, що
представник позивача звернувся до УПФУ
зі своїми вимогами про призначення
позивачу пенсії 07.01.2014р. Тому саме з
цієї дати потрібно призначити та
сплачувати пенсію позивачу.

Письмові доводи представника
відповідача, що позивач не надав
належні документи для призначення йому
пенсії суд вважає необгрунтованими,
оскільки ці доводи спростовуються вище
наведеними доказами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають повному
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 46 Конституції
України, ст.ст. 70-71, 86, 158-163 КАС України,
ст.ст. 5, 7, 8, 26, 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 1 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення», ст.ст. 2, 5 ЗУ «Про
громадянство України», ст. 2 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
проживання в Україні», ст.ст. 7, 16, 29
Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсій, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Красний Луч Луганської
області задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Красний
Луч Луганської області про
неможливість розгляду заяви про
призначення пенсії за віком
ОСОБА_2, відповідно до відповіді від
18.02.2014 року № 1074/02-1/05.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Красний Луч
Луганської області призначити та
виплатити пенсію за віком ОСОБА_2 з 07
січня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Краснолуцький міський суд,
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня її проголошення.

Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя:
В.М. Шелюта