Справа № 817/395/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" травня 2014 р.
Справа № 817/395/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Рівненської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "27" березня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сарницембуд" до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Рівненській області,
Рівненської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправною, скасування картки та
стягнення надмірно сплаченого
ввізного мита ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ТзОВ "Сарницембуд"
звернулося до адміністративного суду з
позовною заявою, в якій просило визнати
протиправною та скасувати картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 27.10.2013
року № 204020000/2013/00059. Також, просить
стягнути з Державного бюджету України
надміру сплаченого ввізного мита у
сумі 4355,79 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року визнано протиправною та
скасовано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 204020000/2013/00059 від 27.10.2013
року.

Стягнуто з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у
Рівненській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд" () суму надмірно сплаченого
ввізного мита у розмірі 4355 (чотири
тисячі триста п'ятдесят п'ять) грн. 79
коп.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що позивачем подано до
Рівненської митниці Міністерства
доходів і зборів України з метою
митного оформлення ввезених на
територію України "Портландцемент
піщанистий марки ПЦП 500" у кількості 63 т.
загальною вартістю 43557,85 грн. митну
декларацію № 204020000/2013/014054 від 28.10.2013
року.

Одночасно з митною декларацією подано
наступні документи:

- картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 31.08.2011 року
№204/2012/0000223;

- накладну УМВС від 24.10.2013 року №04372490;

- рахунок-фактуру (інвойс) від 24.10.2013
року №068/135;

- додаткові угоди від 28.12.2012 року №2, від
30.07.2013 року №7;

- зовнішньоекономічний договір купівлі
- продажу №804/068 від 05.09.2012 року;

- договір надання послуг митного
брокера від 09.09.2011 року №1;

- довідку про проведення декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
знаходяться за її межами №24 від 03.10.2013
року;

- сертифікат відповідності №UA1.090.0207402-13
від 16.09.2013 року;

- Міжнародний санітарний сертифікат
(радіологічний сертифікат) №1267-БІ від
31.07.2013 року;

- сертифікат про походження товару
форми СТ-1 №BYUA 3581336 від 24.10.2013 року;

- акт експертизи походження товарів від
09.04.2013 року № 61, складений Білоруською
торгово-промисловою палатою;

- документ про якість №43713 від 24.10.2013
року.

27.10.2013 року посадовими особами
відповідача оформлено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №204020000/2013/00059,
оскільки відомості, які містяться в
акті експертизи походження товарів від
09.04.2013 року № 61, не підтверджують
критерій його походження "Д2523",
зазначений у сертифікаті про
походження товару форми СТ-1 від 24.10.2013
року № BYUA 3581336, в частині
обов'язкового виконання мінімального
обсягу виробничих або технологічних
операцій для товарів групи 25 ТН ЗЕД, а
саме, відсутні відомості про
технологічні операції: "збагачення
вугіллям" та "обрізання".

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з наступного,
з чим погоджується суд апеляційної
інстанції.

Відносини, з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012, а також положеннями Податкового
кодексу України та інших законів
України з питань оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 319 Митного кодексу
України, митному контролю підлягають
усі товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль передбачає
виконання органами доходів і зборів
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Статтею 335 Митного кодексу України
передбачено, що під час переміщення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України декларант, уповноважена
ним особа або перевізник залежно від
виду транспорту, яким здійснюється
перевезення товарів, надають органу
доходів і зборів в паперовій або
електронній формі такі документи та
відомості, зокрема, при перевезенні
залізничним транспортом:

а) транспортні (перевізні) документи;

б) передатну відомість на залізничний
рухомий склад;

в) документ, що засвідчує наявність
припасів (за наявності припасів);

г) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

ґ) комерційні документи (за наявності
їх у перевізника) на товари, що
перевозяться;

Частиною 2 статті 335 Митного кодексу
України встановлено, що незалежно від
виду транспорту, яким здійснюється
переміщення товарів, під час прибуття
товарів у пункт пропуску через
державний кордон України надаються
документи (відомості) або їх реквізити,
у тому числі засобами інформаційних
технологій (або у вигляді електронного
документа), які підтверджують
дотримання заборон та/або обмежень
згідно із законами України щодо
пропуску товарів через митний кордон
України, крім тих, що необхідні
виключно для поміщення товарів у
митний режим.

Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу
України, метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 266 Митного
кодексу України визначено, що
декларант зобов'язаний здійснити
декларування товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
відповідно до порядку, встановленого
цим Кодексом та надати органу доходів і
зборів передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних формальностей.

Таким чином, митне оформлення є
обов'язковою складовою митного
контролю, який, в свою чергу, може
здійснюватись органами доходів і
зборів шляхом співставлення
відомостей, зазначених декларантом у
митній декларації та документів,
наданих на їх підтвердження.

Крім того, Україна та Республіка
Білорусь є сторонами Договору про зону
вільної торгівлі, який підписано
державами - учасницями Співдружності
Незалежних Держав 18.10.2011 року та
ратифіковано Законом України "Про
ратифікацію Договору про зону вільної
торгівлі" від 30.07.2012 року №5193-VI (надалі -
Договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Договору, сторона
не застосовує мита та інших платежів,
еквівалентних миту, стосовно експорту
товару, призначеного для митної
території іншої Сторони, та/або імпорту
товару, що походить з митної території
іншої Сторони, за винятком випадків,
передбачених в додатку 1, що є
невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до ч.1 ст.36 Митного кодексу
України країна походження товару
визначається з метою оподаткування
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, застосування до них
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
заборон та/або обмежень щодо
переміщення через митний кордон
України, а також забезпечення обліку
цих товарів у статистиці зовнішньої
торгівлі.

Згідно ч.7 ст.36 МК України повністю
вироблені або піддані достатній
переробці товари преференційного
походження визначаються на основі
законів України, а також міжнародних
договорів України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України.

Порядок та умови застосування
преференційного режиму в рамках
міжнародних угод про вільну торгівлю
визначено положеннями Правил
визначення країни походження товарів,
затверджених Угодою про Правила
визначення країни походження товарів у
Співдружності незалежних Держав від
20.11.2009р. (далі Правила)

У відповідності до положень зазначених
Правил, «Країною походження товарів» є
країна, в якій товар був повністю
вироблений або підданий достатній
обробці/переробці.

Відповідно до п.6.1 Правил для
підтвердження країни походження
товару в конкретній державі - учасниці
Угоди для цілей надання режиму вільної
торгівлі необхідне надання митним
органам країни ввезення оригіналу
сертифіката форми СТ-1.

Стаття 43 Митного кодексу України
містить вичерпний перелік документів,
що підтверджують країну походження
товару.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Митного
кодексу України документами, що
підтверджують країну походження
товару, є сертифікат про походження
товару, засвідчена декларація про
походження товару, декларація про
походження товару, сертифікат про
регіональне найменування товару.

Сертифікат про походження товару у
відповідності до ч.3 ст. 43 Митного
кодексу України - це документ який
однозначно свідчить про країну
походження товару і виданий
компетентним органом даної країни або
країни вивезення.

Надання будь-яких інших документів для
підтвердження країни походження
товару, крім тих, що передбачені п.6.1
Правил та ст. 43 Митного кодексу України,
в тому числі й документів, які
підтверджують виконання критерію
достатньої обробки/переробки, чинним
законодавством не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що з
метою митного оформлення
імпортованого товару у режимі вільної
торгівлі, ТОВ "Сарницембуд" надано
органу доходів і зборів сертифікат про
походження товару форми СТ-1 від 24.10.2013
року №BYUA 3581336, у пункті 9 якого,
вказано критерій походження "Д2523".

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Правил,
країною походження товару вважається
держава-учасниця Угоди, на території
якої товар було цілком вироблено чи
піддано достатній обробці (переробці)
відповідно до цих Правил.

Згідно з п. 2.3 розділу 2 Правил, для цілей
визначення країни походження товару,
виготовленого в державі-учасниці
Угоди, може застосовуватися
кумулятивний принцип, який визначає
походження того чи того товару під час
його послідовної обробки (переробки).
Якщо у виробництві кінцевого товару в
одній з держав-учасниць Угоди
використовуються матеріали, що
походять з іншої або інших
держав-учасниць Угоди, які
підтверджені сертифікатом
(сертифікатами) про походження товару
форми СТ-1 та піддаються поетапній
подальшій обробці (переробці) в іншій
або інших державах-учасницях Угоди, то
країною походження такого товару
вважається країна, на території якої
він востаннє був підданий обробці
(переробці). За відсутності сертифіката
(сертифікатів) форми СТ-1 про походження
матеріалів з інших держав-учасниць
Угоди визначення країни походження
кінцевого товару здійснюється на
підставі критерію достатньої обробки
(переробки) (підпункти "а", "б", "в" пункту
2.4 цих Правил).

Пунктом 2.4 розділу 2 Правил передбачено,
що в разі участі у виробництві товару
третіх країн, крім держав - учасниць
Угоди, країна походження товару
визначається відповідно до критерію
достатньої обробки (переробки) товару.

Критерій достатньої обробки
(переробки) може виражатися виконанням
таких умов:

а) зміна товарної позиції за ТН ЗЕД на
рівні принаймні одного з перших
чотирьох знаків, що сталася в
результаті обробки (переробки);

б) виконання необхідних умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
уважається таким, що походить з тієї
країни, на території якої ці операції
мали місце;

в) правило адвалорної частки, коли
вартість використовуваних матеріалів
іноземного походження досягає
фіксованої процентної частки в ціні
кінцевої продукції.

Оскільки цемент включений до групи 25
товарів, зазначених у Переліку, то при
визначенні країни походження такого
товару застосовується критерій
достатньої обробки/переробки, вказаний
у підпункті "б" пункту 2.4 розділу 2
Правил.

Зокрема, належність товару до групи 25
Переліку передбачає, що у разі його
виготовлення з матеріалів будь-яких
позицій в умовах спеціалізованого
виробництва відповідно до технології
обробки/переробки; збагачення
вугіллям, очищення, мелення твердих
кристалів, обрізання, кальцинування
(графа 3), такий товар набуває статусу
країни походження за місцем виконання
цих умов і операцій.

Посилання відповідача на п. 2.5 Примітки
2 до Переліку, як на обґрунтування
правомірності оспорюваного рішення є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що товар, імпортований
позивачем, відповідає критерію
достатньої обробки (переробки).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Митного кодексу
України, у разі виникнення сумнівів з
приводу дійсності документів про
походження товару чи достовірності
відомостей, що в них містяться,
включаючи відомості про країну
походження товару, орган доходів і
зборів може звернутися до
компетентного органу, що видав
документ, або до компетентних
організацій країни, зазначеної як
країна походження товару, із запитом
про проведення перевірки цих
документів про походження товару чи
надання додаткових відомостей.

З аналізу вказаної правової норми
слідує, що наявність в органу доходів і
зборів сумнівів щодо наданих
декларантом документів на
підтвердження заявленої ним країни
походження товару не є підставою для
відмови у митному оформленні товару, а
може лише слугувати підставою для
перевірки таких документів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
неправомірність дій відповідача щодо
відмови у митному оформленні товару у
режимі вільної торгівлі, імпортованого
на підставі митної декларації від
27.10.2013 року № 204020000/2013/014052

Що стосується позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету
України суму надмірно сплаченого
ввізного мита, колегія суддів зазначає.

Відповідно ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України у разі якщо після сплати
декларантом податків і зборів
(обов'язкових платежів) згідно з митною
вартістю товарів, визначеною митним
органом, буде прийнято рішення про
застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надмірно
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у місячний термін з дня
прийняття рішення, у порядку,
передбаченому законодавством.

Процедуру щодо повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264, частині 4 статті
284 Митного кодексу України та в
міжнародних договорах України
визначає Порядок повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затверджений наказом
Державної митної служби України № 618
від 20.07.2007 року.

Відповідно до Порядку для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

У заяві зазначаються причини
повернення коштів, реквізити
фінансової установи, найменування та
ідентифікаційний код за ЄДРПОУ
платника - юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові,
ідентифікаційний номер за ДРФО (за
наявності) платника - фізичної особи та
напрям зарахування коштів: для
повернення платнику - на рахунок
платника, відкритий у фінансовій
установі; для подальших розрахунків як
передоплата або грошова застава: на
депозитний рахунок 3734; на банківський
рахунок 2603; для повернення фізичній
особі в готівковій формі, якщо такі
кошти вносилися готівкою - на
банківський рахунок 2603.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (, керівництвом Відділу за
потреби ініціюється проведення
перевірки в митному органі щодо
правильності митного оформлення із
залученням відповідних підрозділів
митного органу.

Таким чином, на час звернення позивача
до суду з вимогами про стягнення
надмірно сплачених коштів, рішення про
визначення митної вартості товару не
було скасоване, у зв'язку з цим факт
надмірності сплати коштів був
відсутній.

Вказана правова позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
17.12.2013 року по справі № 21-439а13.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви проперегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, задовольняючи позов в
частині стягнення надмірно сплаченого
ввізного мита порушив норми права, в
зв'язку з чим постанова суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до п.1, п. 4 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є порушення норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці
Міністерства доходів і зборів України
задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "27" березня
2014 р. в частині стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у Рівненській області
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд" () суму надмірно сплаченого
ввізного мита у розмірі 4355 (чотири
тисячі триста п'ятдесят п'ять) грн. 79
коп. - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Сарницембуд" у задоволенні позову в
цій частині.

В решті постанову суду першої
інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сарницембуд" вул. 17-го
Вересня,109-В,м.Сарни,Сарненський район,
Рівненська область,34500

3- відповідачу/відповідачам: Головне
управління Державної казначейської
служби України у Рівненській області
вул.С.Петлюри,13,м.Рівне,33028 Рівненська
митниця Міністерства доходів і зборів
України вул.Соборна,104,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,