Справа № К/9991/21060/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/21060/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року за позовом ОСОБА_4
до відділу примусового виконання
рішень Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України про визнання дій
неправомірними, визнання незаконною
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивачка
звернулась до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просила визнати
неправомірними дії та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
від 20 липня 2010 року № ВП № 15858056 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від
28 лютого 2012 року, позов задоволено.
Визнано неправомірними дії та
скасовано постанову відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
від 20 липня 2010 року № ВП № 15858056 про
повернення виконавчого документа.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою Одеського
окружного адміністративного суду від 19
січня 2009 року визнана неправомірною
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб відповідача, на
користь позивачки стягнуто моральну
шкоду у розмірі 700 грн. На виконання
зазначеної постанови 28 жовтня 2009 року
видано виконавчий лист та наступного
дня позивачкою подана заява про
примусове виконання рішення суду.

13 листопада 2009 року державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження, відповідачу надано
семиденний строк для добровільного
виконання рішення суду. У зв'язку з
невиконанням рішення у добровільному
порядку у встановлений термін
державним виконавцем розпочато
примусове виконання рішення суду та 17
червня 2010 року відповідачу направлено
платіжну вимогу для примусового
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, на якому
обліковуються кошти Державного
бюджету України.

Листом від 8 липня 2010 року
Державне казначейство України
повідомило про неможливість виконання
рішення суду з посиланням на Закон
України «Про державний бюджет України
на 2010 рік», яким бюджетні призначення
на відшкодування шкоди, завданої
неправомірними діями державних
виконавців, не передбачені, відповідні
рахунки, з яких би здійснювалось таке
відшкодування, відсутні.

20 липня 2010 року державним
виконавцем винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того що, державним
виконавцем не вживалося всіх
необхідних заходів, передбачених
законом України «Про виконавче
провадження» для належного виконання
рішення Одеського окружного
адміністративного суду, а тому
оскаржена постанова про закриття
виконавчого провадження була
постановлена передчасно, без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Частиною 1 ст. 255 КАС України
визначено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України

Положеннями ст. 5 Закону України
«Про виконавче провадження» ( в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Зокрема державний
виконавець має право накласти арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в порядку,
встановленому законодавством; на
виконання рішення суду про стягнення
коштів або накладення арешту в порядку,
встановленому цим Законом, накладати
арешт на грошові кошти та інші цінності
боржника, в тому числі на кошти, які
знаходяться на рахунках та вкладах в
установах банків, інших кредитних
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей; звертатися до
органу, який видав виконавчий документ,
за роз'ясненням рішення із заявою про
видачу дубліката виконавчого
документа, порушувати клопотання про
встановлення чи зміни порядку і
способу виконання, відстрочку та
розстрочку виконання рішення.

Отже, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку про скасування постанови
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
від 20 липня 2010 року № ВП № 15858056 про
повернення виконавчого документа,
оскільки відповідач не навів доказів
вжиття всіх необхідних заходів для
належного виконання рішення суду, а
відтак не довів і правомірність своїх
дій щодо закриття виконавчого
провадження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення -без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі. Оскаржувані судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 30
вересня 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного
суду від 28 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк