Справа № 805/5205/14
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

28 квітня 2014 року
Справа № 805/5205/14

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Михайлик А.С.,
ознайомившись з адміністративним
позовом ОСОБА_1 до суддів Волноваського
районного суду Донецької області Голуб
Т.І., Троян Л.Г., Ромахова В.І. про зняття
статусу судді за невиконання присяги,
скасування вироку, перекваліфікування
статусу з ув'язненого на потерпілого та
компенсацію моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач)
звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до суддів Волноваського
районного суду Донецької області Голуб
Т.І., Троян Л.Г., Ромахова В.І. про зняття
статусу судді за невиконання присяги,
скасування вироку Волноваського
районного суду Донецької області від 23
жовтня 2013 року по справі № 221/1570/13-к
(провадження № 1/221/98/2013),
перекваліфікування статусу з
ув'язненого на потерпілого та
компенсацію моральної шкоди у розмірі
300 000 грн.

Так, у заявленому позові ОСОБА_1
зазначає, що відповідачі грубо
порушили його права та свободи шляхом
неповного дослідження обставин
кримінальної справи та шляхом укриття
злочинних діянь працівників міліції та
прокуратури, чим порушили дану ними
присягу, у зв'язку з чим позивач, серед
іншого, просить суд позбавити
відповідачів статусу судді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Приписами п.п. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3 цього
Кодексу, визначено, серед іншого, такі
поняття: справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна
справа) - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень;
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень; відповідач - суб'єкт
владних повноважень, а у випадках,
передбачених законом, й інші особи, до
яких звернена вимога позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з ч. 3 ст. 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем в адміністративній
справі є суб'єкт владних повноважень,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, викладеного у
постанові № 6 від 12 червня 2009 року «Про
деякі питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів», у розумінні положень ч. 1 ст. 2,
п.п. 1, 7 і 9 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Виходячи з наведених вище норм Кодексу
адміністративного судочинства
України, до юрисдикції
адміністративних судів не входить
перевірка законності та
обґрунтованості дій суддів при
розгляді ними справ.

Крім того, згідно з п. 22 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20 травня 2013 року № 8 «Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» дії суду
(судді), вчинені при виконанні ним своїх
обов'язків щодо здійснення правосуддя
(самостійного виду державної
діяльності, яка здійснюється шляхом
розгляду і вирішення у судових
засіданнях в особливій, встановленій
законом, процесуальній формі
адміністративних, цивільних,
кримінальних та інших справ), є не
управлінськими, а процесуальними, і
оскаржуються у порядку, визначеному
процесуальними законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції
України судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 126 Конституції
України незалежність суддів
гарантується Конституцією і законами
України. Вплив на суддів у будь-який
спосіб забороняється.

Згідно з положеннями п. п. 10, 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 8 від
13 червня 2007 виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.
Прийняття до розгляду будь-якими
особами чи органами, крім апеляційного
або касаційного суду, заяв, у яких
оскаржуються судові рішення, їх
розгляд є порушенням незалежності та
самостійності суду.

Статтею 83 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» визначено
підстави дисциплінарної
відповідальності судді, а саме: 1)
істотні порушення норм процесуального
права при здійсненні правосуддя,
пов'язані, зокрема, з відмовою у доступі
особи до правосуддя з підстав, не
передбачених законом, порушення вимог
щодо розподілу та реєстрації справ у
суді, правил підсудності чи
підвідомчості, необґрунтоване вжиття
заходів забезпечення позову; 2)
невжиття суддею заходів щодо розгляду
заяви, скарги чи справи протягом
строку, встановленого законом; 3)
порушення вимог щодо неупередженого
розгляду справи, зокрема порушення
правил щодо відводу (самовідводу); 4)
систематичне або грубе одноразове
порушення правил суддівської етики, що
підриває авторитет правосуддя; 5)
розголошення таємниці, що охороняється
законом, в тому числі таємниці нарадчої
кімнати або таємниці, яка стала відомою
судді під час розгляду справи у
закритому судовому засіданні; 6)
неподання або несвоєчасне подання для
оприлюднення декларації про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою і в порядку, що встановлені
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
зазначення в ній завідомо неправдивих
відомостей.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 84 цього
Закону, дисциплінарне провадження - це
процедура розгляду органом, визначеним
законом, звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді.

Право на звернення зі скаргою (заявою)
щодо поведінки судді, яка може мати
наслідком дисциплінарну
відповідальність судді, має кожен, кому
відомі такі факти. Вища кваліфікаційна
комісія суддів України затверджує та
розміщує на своєму офіційному
веб-порталі зразок скарги (заяви) щодо
неналежної поведінки судді, який може
використовуватися для повідомлення
Вищій кваліфікаційній комісії суддів
України відомостей про порушення
суддею вимог щодо його статусу,
посадових обов'язків чи присяги судді.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що частинами 3 та 4
зазначеної норми передбачено, що не
допускається зловживання правом
звернення до органу, уповноваженого
здійснювати дисциплінарне
провадження, у тому числі ініціювання
питання відповідальності судді без
достатніх підстав, використання такого
права як засобу тиску на суддю у зв'язку
з здійсненням ним правосуддя.

Дисциплінарну справу щодо судді не
може бути порушено за заявою чи
повідомленням, що не містять
відомостей про наявність ознак
дисциплінарного проступку судді, а
також за анонімними заявами та
повідомленнями.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 85 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
дисциплінарне провадження щодо суддів
місцевих та апеляційних судів здійснює
Вища кваліфікаційна комісія суддів
України.

Приймаючи до уваги викладене, суд
зазначає, що, як вбачається з
наведеного вище, розгляд звернення, в
якому містяться відомості про
порушення суддею вимог щодо його
статусу, посадових обов'язків чи
присяги судді належить до повноважень
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України та не підлягає розгляду в межах
адміністративного судочинства.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 392
Кримінального процесуального кодексу
України в апеляційному порядку можуть
бути оскаржені судові рішення, які були
ухвалені судами першої інстанції і не
набрали законної сили, а саме, зокрема,
вироки, крім випадків, передбачених
статтею 394 цього Кодексу.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 3 Кримінального
процесуального кодексу України у
розумінні цього Кодексу судом
апеляційної інстанції є Апеляційний
суд Автономної Республіки Крим,
апеляційний суд області, міст Києва та
Севастополя, в межах територіальної
юрисдикції якого знаходиться суд
першої інстанції, що ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Отже, за таких обставин, скасування
вироку Волноваського районного суду
Донецької області від 23 жовтня 2013 року
по справі № 221/1570/13-к не належить до
компетенції Донецького окружного
адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Кримінального
процесуального кодексу України
засудженим у кримінальному
провадженні є обвинувачений,
обвинувальний вирок суду щодо якого
набрав законної сили.

З наведеного випливає, що до
компетенції Донецького окружного
адміністративного суду також не
належить визначення статусу особи як
такої, що не має статусу ув'язненого,
який у розумінні положень
Кримінального процесуального кодексу
України є засудженим.

Згідно частини 4 статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
дає підстави для висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди у разі, якщо: вимоги стосуються
шкоди, завданої суб'єктом владних
повноважень; вимоги поєднанні з
вимогою про визнання протиправними
рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень.

Згідно із ст. 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

З огляду на наведене вище, враховуючи
те, що вимоги про відшкодування шкоди
заявлені окремо без вимог щодо
вирішення публічно-правового спору,
заявлений позов про відшкодування
шкоди у розмірі 300 000 грн. підлягає
розгляду у порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до пункту 1 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
лише, у разі, якщо заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З огляду на наведене вище, керуючись
статтями 1, 2, 3, 17, частиною 4 статті 21,
пунктом 1 частини 1 статті 109, 160, 165, 185, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до суддів
Волноваського районного суду
Донецької області Голуб Т.І., Троян Л.Г.,
Ромахова В.І. про зняття статусу судді
за невиконання присяги, скасування
вироку Волноваського районного суду
Донецької області від 23 жовтня 2013 року
по справі № 221/1570/13-к (провадження №
1/221/98/2013), перекваліфікування статусу з
ув'язненого на потерпілого та
компенсацію моральної шкоди у розмірі
300 000 грн.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали.
Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
Михайлик А.С.