Справа № 2-а/1570/5523/11
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

23 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а/1570/5523/11

Категорія: 10.2.4. Головуючий в 1
інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового
провадження в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою
підприємства «СТК Центральне» на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2011
року за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до
підприємства «СТК Центральне» про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року позивач звернувся до
суду з вказаним вище адміністративним
позовом та, посилаючись на існуючу у
відповідача заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату і доставку пільгової пенсії,
які працювали на підприємстві «СТК
Центральне» (надалі - Підприємство) за
Списком №2 виробництв, професій, посад
і показників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження списків виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах» від 16
січня 2003 року за травень - червень 2011
року, включно, у розмірі - 5145 грн. 02 коп.,
просив суд стягнути з відповідача
зазначену заборгованість.

У вересні 2011 року Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси (надалі -
УПФУ) уточнило свої позовні вимоги,
вказавши, що заборгованість СТК
Центральне по відшкодуванню
вищезазначених витрат станом на 25
серпня 2011 року збільшилася, і з лютого
по серпень 2011 року включно складає 7931
грн. 23 коп. Позивач просив суд стягнути
вказану заборгованість з Підприємства.

За наслідками розгляду
адміністративного позову Одеським
окружним адміністративним судом 20
грудня 2011 року ухвалено постанову про
задоволення адміністративного позову
УПФУ у повному обсязі.

Суд першої інстанції стягнув з
Підприємства на користь позивача
заборгованість у розмірі 7934 грн. 21 коп.

Приймаючи означене рішення, Одеський
окружний адміністративний суд виходив
з того, що твердження відповідача про
припинення діяльності підприємства не
відповідає дійсності, оскільки, до
Єдиного державного реєстру запису про
припинення діяльності цієї юридичної
особи не внесено. Отже Підприємство не
ліквідовано. Під час судового
засідання визначена УПФУ
заборгованість відповідача знайшла
своє підтвердження.

В апеляційній скарзі Підприємство, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для справи, просить
скасувати оскаржуване судове рішення
та постановити нове - про відмову у
задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги відповідач послався на ту
обставину, що УПФУ призначило
працівнику Підприємства ОСОБА_1 на
пільгових умовах порушуючи вимоги ст..
100 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки атестація
робочого місця працівника не
проводилася. Крім того, розрахунки
позивача щодо виплати пільгової пенсії
ОСОБА_1 до Підприємства не надходили.

В письмових запереченнях спростовує
доводи апеляційної скарги, вказуючи на
законність ухваленого рішення та
просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув та
обговорив доводи апеляційної скарги,
перевірив матеріали справи та вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
підприємство «СТК Центральне»,як
платник збору на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
зареєстровано та перебуває на обліку в
УПФУ, як це передбачено ст. 1 Закону
України "Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 26 червня 1997 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 цього Закону,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
суб'єкти підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднання, бюджетні, громадські та
інші установи та організації,
об'єднання громадян та інші юридичні
особи, а також фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників.

Статтею 2, наведеного вище Закону,
передбачено, що для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього
ж Закону, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" ст. 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України» від 17 лютого 2000
року №1461-ІІІ ч.2 ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» -
виключено.

Відповідно до Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" підприємства та
організації з грошових коштів, які
призначені на оплату праці, вносять до
Пенсійного Фонду України плату, яка
покриває витрати на доставку та
виплату пільгових пенсій, у тому числі,
призначених згідно зі ст. 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
при цьому зберігається порядок
покриття цих витрат, який діяв до
набрання чинності Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Порядок покриття витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій
встановлений Інструкцією про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р.
за № 64/8663.

Відповідно до цієї Інструкції плату
Пенсійному фонду на покриття фактичних
витрат на виплату пенсій за віком на
пільгових умовах вносять підприємства
незалежно від форм власності та
господарювання. Несвоєчасно
перераховані суми витрат на виплату і
доставку пенсій вважаються боргом
(недоїмкою).

Відповідно до п. 6.1 вказаної Інструкції
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Прикінцевих положень Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в таких розмірах:
для платників, зазначених у підпункті
2.1.1 пункту 2.1 цієї Iнструкції (крім тих,
які є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку), - 100
відсотків фактичних витрат на виплату
і доставку пенсій, призначених
відповідно до абзацу першого частини 2
Прикінцевих положень Закону
застрахованим особам, які працювали
або працюють на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах; для
платників, зазначених у підпункті 2.1.1
пункту 2.1 цієї Iнструкції, - фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
працівникам, зайнятим повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, крім працівників, що
були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, у таких розмірах: 20 відсотків
від фактичних витрат на виплату і
доставку цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2004 році; 30 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2005 році; 40 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2006 році; 50 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2007 році; 60 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2008 році; 70 відсотків від
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій, призначених та/або
виплачених у 2009 році.

Пунктом 6.4. Інструкції визначено, що
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону (згідно з
додатками 6 та 7), які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Розрахунки складаються на підставі
відомостей відділів з призначення
пенсій органів Пенсійного фонду
України, які подаються згідно з
додатком 8 до 1 січня поточного року та
протягом 10 днів з дня прийняття рішення
про призначення нової пенсії (п. 6.5
Інструкції № 21-1).

Таким чином, необхідність
відшкодування органам Пенсійного
фонду фактичних витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за Списком №2,
передбачена діючим законодавством.

Згідно з п.6.8 вказаної Інструкції,
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або
настання обставин, які впливають на
суму відшкодування (смерть пенсіонера,
зміна місця проживання та інше), органи
Пенсійного фонду повідомляють про це
підприємства в місячний термін з
моменту виникнення цих обставин. Суми
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за період з
дати призначення пенсії до дати
складання розрахунку фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
№ 1058, сплачуються одночасно із оплатою
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за перший
поточний місяць.

Виходячи зі змісту вказаних норм
законодавства, підставою для
відшкодування підприємством органам
Пенсійного фонду витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій є розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за
відповідний період.

Отже, УПФУ має право згідно з
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за № 64/8663, яка є
нормативно-правовим актом у розумінні
статті 117 Конституції України, складати
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів "а",
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", та надсилати їх
відповідачу.

Під час розгляду справи відповідач
посилався на те, що на підприємстві на
якому працював позивач не проводилася
атестація робочого місця позивача.

Порядок проведення атестації робочих
місць за умовами праці затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок).

Атестація робочих місць здійснюється
на підприємствах, в організаціях та
установах незалежно від форм власності
і господарювання згідно з Порядком та
розробленими на виконання постанови №
442 Методичними рекомендаціями для
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженими
постановою Міністерства праці України
(далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року №
41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних
актів основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації права
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове забезпечення, пільги та
компенсації за роботу у несприятливих
умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та
підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних
рекомендацій періодичність проведення
атестації робочих місць визначається
безпосередньо колективним договором
підприємства і проводиться не рідше
одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства чи організації.

Атестація робочих місць, відповідно до
Порядку та Методичних рекомендацій,
передбачає: установлення факторів і
причин виникнення несприятливих умов
праці; санітарно-гігієнічне
дослідження факторів виробничого
середовища, важкості й напруженості
трудового процесу на робочому місці;
комплексну оцінку факторів
виробничого середовища і характеру
праці на відповідність їхніх
характеристик стандартам безпеки
праці, будівельним та санітарним
нормам і правилам; установлення
ступеня шкідливості й небезпечності
праці та її характеру за гігієнічною
класифікацією; обґрунтування
віднесення робочого місця до категорії
зі шкідливими (особливо шкідливими),
важкими (особливо важкими) умовами
праці; визначення (підтвердження) права
працівників на пільгове пенсійне
забезпечення за роботу у несприятливих
умовах; складання переліку робочих
місць, виробництв, професій та посад із
пільговим пенсійним забезпеченням
працівників; аналіз реалізації
технічних і організаційних заходів,
спрямованих на оптимізацію рівня
гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку
відомості про результати атестації
робочих місць заносяться до картки
умов праці, форма якої затверджується
Мінпраці разом з Міністерством охорони
здоров'я України. Перелік робочих
місць, виробництв, професій і посад з
пільговим пенсійним забезпеченням
працівників, який складається за
результатами проведеної атестації
робочих місць, після погодження з
профспілковим комітетом
затверджується наказом по
підприємству, організації і
зберігається протягом 50 років. Витяги з
наказу додаються до трудової книжки
працівників, професії та посади яких
внесено до переліку.

Проаналізувавши норми Закону України
«Про пенсійне забезпечення» та Порядку
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що необхідними умовами для
виникнення у особи права на пенсійне
забезпечення на пільгових умовах
відповідно до пункту «б» статті 13
України «Про пенсійне забезпечення» є
формальна констатація факту
перебування особи на посаді або
виконання нею робіт, що містяться у
списку № 2, а також документальне
підтвердження зайнятості працівника
за відповідною професією за
результатами атестації умов праці, яке
полягає у наявності результатів
атестації відповідного робочого місця
за умовами праці. При цьому,
відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства чи організації і не може
переноситися на самого працівника.

Зважаючи на все вище викладене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що при розгляді справи судом правильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права, вірно
встановлено фактичні обставини справи
та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми законів України та відповідають
чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
базуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу підприємства «СТК
Центральне» - залишити без задоволення,
а постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2011
року за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до
підприємства «СТК Центральне» про
стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її підписання та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України на
протязі двадцяти днів з часу отримання
сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: