Справа № 2-а-11/09/1801
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2009-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2009 р.Справа № 2-а-11/09/1801Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григоров А.М.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області на постанову
Білопільського районного суду
Сумської області від 13.01.2009р. по справі
№ 2-а-11/09/1801

за позовом ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області

про стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "Дітям
війни" та поновлення пропущеного
строку для звернення до суду,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Білопільського районного
суду Сумської області від 13.01.2009 року
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_1 Поновлено строк для звернення
до суду. Визнано протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області здійснити позивачу
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30% мінімальної пенсії за віком за
період часу з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року включно, а також за
період з 22 травня 2008 року по день
постановлення судом даного рішення, з
підвищенням пенсії на 20% мінімальної
пенсії за віком виходячи з розміру,
встановленогои ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов"язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись з постановою
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні порядку виплати допомоги особам,
які мають статус «дитина війни»,
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм бюджетного
законодавства України та приписів ст.28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни та
відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни" має
право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідач, не здійснює позивачу
виплати, у відповідності до вимог
зазначеного Закону посилаючись на
відсутність у нього коштів на такі
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
наявності у позивача права на
отримання, а у відповідача обов'язку
щодо здійснення позивачу доплати до
пенсії, відповідно до приписів ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни", з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік
та з 22.05.2008 року. При цьому, зазначені
висновки суду ґрунтувались на рішеннях
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007 року та від 22.05.2008 року
за №10-рп2008 року, якими визнано
неконституційними положення п.12 ст. 71
Закону України „Про Державний бюджет
України" та п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Колегія суддів погоджується із
зазначеними висновками суду, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішень Конституційним Судом України,
колегія суддів погоджується з
висновками суду, щодо наявності у
відповідача обов'язку нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12
статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України" та п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", ці норми
втратили чинність, а тому не підлягали
застосуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним здійснення відповідачем
позивачу доплати до пенсії з травня 2008
року, на підставі та у розмірах,
встановлених п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року за №
530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про соціальний захист дітей
війни»державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Конституцією та законами
України.

Отже, виходячи з системного аналізу ч.2
ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»та приписів ч.4 ст.9 КАС
України, відповідач з 22.05.2008 року не мав
підстав застосовувати постанову
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року за № 530 та був
зобов'язаний діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», який має вищу юридичну силу ніж
зазначена постанова, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Між тим, враховуючи, що відповідач
протягом 2008 року здійснював позивачу
доплату до пенсії, передбачену ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», але лише у розмірі 10% від
мінімальної пенсії за віком, колегія
суддів, вважає обґрунтованими висновки
суду щодо покладення на відповідача
обов'язку здійснити позивачу за 2008 рік
донарахування та виплату до пенсії з її
підвищенням на 20%, враховуючи
нараховану та виплачену доплату.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач у 2007 році не здійснював
позивачу доплату до пенсії ,
передбачену ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", у 2008
році, відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
за № 530 сплачував позивачу підвищення
до пенсії, як дитині війни в розмірі 340,
40 грн. (в тому числі травень - 48,10 грн.;
червень - 48, 10 грн. ; липень - 48,20 грн. ;
серпень - 48,20грн.; вересень - 48,20грн.;
жовтень - 49,80 грн.; листопад - 49,80 грн.;
грудень - 49,80 грн.).

Таким чином, відповідач мав сплатити
позивачу доплату до пенсії з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року у розмірі 742,65 грн. (в
тому числі липень 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.;
серпень 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; вересень
4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; жовтень 4,11+411=415,11 х
30%=124,53 грн.; листопад 4,11+411=415,11 х 30%=124,53
грн.; грудень 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.)

З 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідач
мав сплатити доплату до пенсії у
розмірі 1170,60 грн. (в тому числі травень
481х30%=144,3 грн.; червень 481х30%=144,3 грн.;
липень 482х30%=144,6 грн.; серпень 482х30%=144,6
грн.; вересень 482х30%=144,6 грн.; жовтень
498х30%=149,4 грн.; листопад 498х30%=149,4 грн.;
грудень 498х30%=149,4 грн.). Між тим, фактично
було сплачено 390,20 грн. Таким чином, за
визначений період сплаті підлягає - 780,40
грн.

Також колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо пропущення
строку звернення до суду з позовом,
враховуючи положення ч.2 ст. 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", яка
визначає, що нараховані суми пенсії, не
отримані з вини органу, що призначає
і виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком з нарахуванням компенсації
втрати частини доходів.

Колегія суддів також відхиляє доводи
відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни,
оскільки відповідно до Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" рішення про
призначення та перерахунок пенсій
приймаються районними управліннями
Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Враховуючи похилий вік позивача, те що
позивач не повинен стежити за
внесенням будь-яких змін в діючому
законодавстві, відповідно, перевіряти
правомірність дій суб'єкта владних
повноважень при виконанні ним своїх
обов'язків, покладених Державою,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
поважності причин пропущення
позивачем строку звернення до суду та
поновлення пропущеного строку
звернення до суду за захистом свого
права щодо отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 ЗУ "Про соціальний
захист дітей війни" .

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
а тому не вбачає підстав для його
скасування. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області залишити без задоволення.

Постанову Білопільського районного
суду Сумської області від 13.01.2009р. по
справі № 2-а-11/09/1801 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця
з дня складання ухвали у повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.Судді
Подобайло З.Г. Григоров А.М.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений
07.09.2009 р.