Справа № 813/1098/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
про передачу справи за підсудністю
№ 813/1098/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого - судді
з участю секретаря судового засідання
з участю представника позивача
Кропивницького М.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області (далі ГУ
ПФУ у Львівській області) звернулося до
суду з позовом до Головного управління
юстиції у Львівській області (далі - ГУЮ
у Львівській області), Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області (далі - УДВС ГУЮ у Львівській
області), Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області ( далі - ВПВР УДВС ГУЮ у
Львівській області) з вимогами визнати
протиправними дії державного
виконавця при винесенні постанови від
31.12.2013 року ВП№32916846 про накладення
штрафу в розмірі 2040,00 грн та скасувати
постанову від 31.12.2013 року ВП№32916846 про
накладення штрафу в розмірі 2040,00 грн.
З ініціативи суду на вирішення
поставлено питання про передачу
адміністративної справи з одного
адміністративного суду до іншого на
підставі пункту 2 частини першої статті
22 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), відповідно до якого суд
передає адміністративну справу на
розгляд іншого адміністративного суду,
якщо відкрито провадження у справі, яка
предметно підсудна іншому суду.
Представник позивача Кропивницький
М.О. заперечив проти передачі справи,
пославшись при цьому на пункт 6
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суд України від
21.05.2012 року №5 «Про внесення змін до
постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010
року № 3 «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», відповідно до якого за змістом
пункту 7 частини другої статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно, можуть бути
виконана ними примусово в порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження». Вважає, що
постанова державного виконавця не є
рішенням суду. У справах. Передбачених
пунктами 1-4 частини першої статті 18 КАС
України. а є самостійним рішенням
державного виконавця як посадової
особи. Тому його дії можуть бути
оскаржені із врахуванням вимог
предметної підсудності
адміністративних справ. З посиланням
на норми частини шостої статті 181 та
частини другої статті 18 КАС України
стверджує, що даний спір предметно
підсудний Львівському окружному
адміністративному суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов
висновку про те, що справу необхідно
передати на розгляд до іншого суду,
оскільки провадження відкрито у
справі, яка предметно підсудна іншому
суду.

При цьому суд виходив з наступного.

Як слідує з оскаржуваної постанови,
вона винесена у виконавчому
провадженні при примусовому виконанні
виконавчого листа № 2а-3867/2011, виданого
13.01.2012 року Дрогобицьким міськрайонним
судом Львівської області про
зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області нарахувати і виплатити ОСОБА_3
підвищення до пенсії, отриманої у
період з 04.05.2011 року по 22.07.2011 року
включно в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з врахуванням ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум.

Суд звертає увагу, що оскаржена
постанова не виділена відповідачем в
окреме провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» 21 квітня
1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV)
виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Пунктом 13 частини третьої статті 11
Закону № 606-XIV передбачено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Такі випадки передбачені статтею 75
цього Закону, яка регулює загальні
умови виконання рішень, за якими
боржник зобов'язаний особисто вчинити
певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Саме у порядку цієї статті
здійснюється примусове виконання
рішень, ухвалених у справах.
Передбачених пунктом 4 частини першої
статті 18 КАС України.

Відповідно до частини першої, другої
статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню. його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 Закону № 606-XIV і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Аналіз цих законодавчих положень
дозволяє дійти висновку, що рішення про
застосування штрафу державний
виконавець приймає у процесі
здійснення виконавчого провадження,
тобто під час примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 18 КАС України місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні усі адміністративні
справи щодо спорів фізичних осіб з
суб'єктами владних повноважень з
приводу обчислення, призначення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
виплат та пільг дітям війни, інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 18 КАС України місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні адміністративні справи
з приводу рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1 - 4 частини першої цієї статті.

Аналогічне положення містить частина
шоста статті 181 КАС України.

В розумінні пункту 2 статті 3 КАС
України місцеві загальні суди при
розгляді та вирішенні
адміністративних справ є
адміністративними судами.

З огляду на правила предметної
підсудності адміністративних справ,
позовна заява Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови підсудна місцевому
загальному суду як адміністративному з
урахуванням вимог щодо територіальної
підсудності адміністративних справ
(ст. 19 КАС України), а саме:
Дрогобицькому міськрайонному суду
Львівської області.

Щодо доводів позивача на положення
пункту 6 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суд України від
21.05.2012 року №5 «Про внесення змін до
постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010
року № 3 «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», суд вважає за необхідне
звернути увагу на некоректність
цитування його змісту.

Повний текст цього пункту звучить так:
«Судам необхідно враховувати, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку».

Крім цього, слід взяти до уваги
положення пункту 9 цієї Постанови
Пленуму ВАСУ, а саме:

« 9. Визначаючи предметну та
територіальну підсудність справ з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби, судам
необхідно враховувати, що за приписами
пункту 5 частини першої статті 18,
частини шостої статті 181 КАС України
адміністративні справи з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1- 4 частини першої статті 18 цього
Кодексу, розглядаються місцевим
загальним судом як адміністративним
судом, який видав виконавчий лист,
незалежно від статусу позивача у
виконавчому провадженні.

Справи з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконавчих
документів, виданих цими судами в інших
справах, крім передбачених пунктами 1- 4
частини першої статті 18 КАС України,
підлягають розгляду місцевими
загальними судами як
адміністративними судами, які видали
виконавчий лист, у разі звернення
сторін виконавчого провадження.

Справи за позовами інших учасників
виконавчого провадження чи осіб, які
залучаються до проведення виконавчих
дій під час виконання таких виконавчих
документів, підсудні окружним
адміністративним судам. Територіальна
підсудність таких справ визначається
відповідно до положень статті 19 КАС
України.

Ураховуючи положення частини
четвертої статті 82 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
оскарження рішень, дій або
бездіяльності органу державної
виконавчої служби щодо виконання
рішення окружного адміністративного
суду такі справи територіально
підсудні окружному адміністративному
суду, який видав виконавчий документ,
незалежно від статусу позивача у
виконавчому провадженні.

Судам необхідно враховувати, що за
приписами частини другої статті 19 КАС
України визначається територіальна
підсудність справ про оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби щодо
виконання рішень господарських та
загальних судів (крім тих, де
позивачами є сторони) та рішень інших
органів (посадових осіб).

Тому слід ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні».

Таким чином, положеннями пунктів 6 та 9
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суд України від
21.05.2012 року №5 «Про внесення змін до
постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010
року № 3 «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» чітко роз'яснено предметну
підсудність справ, пов'язаних з
оскарженням постанов державного
виконавця про накладення штрафу за
невиконання рішень, ухвалених у
справах, визначених у пункті 4 частини
першої статті 18 КАС України.

Такі роз'яснення Пленуму ВАСУ
підтверджують помилковість доводів
позивача про підсудність даного спору
Львівському окружному
адміністративному суду.

При цьому судом враховано правові
наслідки недотримання правил
предметної і територіальної
підсудності.

Згідно наданих ВАСУ у пункті 6
Постанови Пленуму ВАСУ «Про практику
застосування адміністративними судами
окремих положень КАСУ під час розгляду
адміністративних справ» № 2 від 6.03.2008 р.
роз'яснень, у разі відкриття
провадження в адміністративній справі
без дотримання правил предметної
підсудності суд повинен передати
справу на розгляд адміністративного
суду, якому вона підсудна, незалежно
від того, на якій стадії розгляду
справи виявлено порушення правил цієї
підсудності, оскільки суд, який відкрив
провадження у справі з таким
порушенням, не є компетентним у її
розгляді. Порушення правил предметної
підсудності є підставою для скасування
рішень судів нижчих інстанцій з
направленням справи на новий розгляд
до належного суду.

У разі недотримання правил
територіальної підсудності
адміністративну справу також
необхідно передати до належного суду.

Беручи до уваги викладене, справу слід
передати на розгляд до Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області.

Керуючись ст.ст.18,22,160,165,167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

у х в а л и в :

Адміністративну справу № 813/1098/14
за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови передати на розгляд до
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше
не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Хома О.П.

Повний текст ухвали виготовлено 30
травня 2014 року.