Справа № К/9991/51174/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/51174/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2008 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2009 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Харківського
університету Повітряних Сил ім. І.
Кожедуба про стягнення грошової
компенсації замість продовольчого
забезпечення,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2008 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача. Просив
стягнути грошову компенсацію замість
продовольчого забезпечення за час
проходження ним військової служби з 11
березня 2000 року по 16 листопада 2005 року в
розмірі 25320 грн. 46 коп. та індексацію
цих коштів у розмірі 21631 грн. 21 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
відповідно до ст. 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» він має право на грошову
компенсацію замість продовольчого
забезпечення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2008 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2009 року, відмовлено у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування вказаних судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач з 22 січня 1994
року по 16 листопада 2005 року
проходив військову службу в
Харківському університеті Повітряних
Сил ім. І. Кожедуба.

Згідно наказу начальника Генерального
штабу - Головнокомандувача Збройних
Сил України № 482 від 5 листопада 2005 року
позивач звільнений у запас та згідно
наказу начальника Харківського
університету Повітряних Сил ім. І.
Кожедуба № 217 від 16 листопада
2005 року виключений зі списків
особового складу університету та всіх
видів забезпечення. З 2000 року позивач
не отримував продовольчих пайків або
грошової компенсації.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що п. 2 Закону України «Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів» (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) призупинено дію
ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», яка передбачала
одержання військовослужбовцями
продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком судів попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» (у редакції, яка діяла до 11
березня 2000 року) військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Згідно ст. 2 Закону України «Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів»
дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» зупинено у частині одержання
військовослужбовцями за їх бажанням
грошової компенсації за неодержане
речове майно.

Враховуючи вищенаведене суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Така позиція узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною в постановах від 18 червня 2013
року та 10 грудня 2013 року (справи
№ № 21-191а13, 21-415а13).

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 20
листопада 2008 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2009 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк