Справа № 759/4773/14-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/4773/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лук'яненко
Провадження № 2-а/759/163/14
Суддя-доповідач: Лічевецький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,
розглянувши в порядку письмового
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на постанову Святошинського
районного суду м. Києва від 11 квітня 2014
року адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації (надалі за текстом -
«Управління») здійснити перерахунок та
виплату одноразової компенсації за
втрату годувальника у розмірі 60
мінімальних заробітних плат
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 р. № 796-XII (надалі за текстом -
«Закон 796-XII»).

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 11 квітня 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення та прийняти нове, яким
задовольнити його позовні вимоги
повністю.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим загальним судом фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Згідно посвідчення НОМЕР_1 с ОСОБА_2 є
дружиною, опікуна дітей померлого
громадянина із числа (ліквідаторів,
потерпілих) категорії 1А, смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою.

Нормами статті 48 Закону № 796-XII
передбачено виплату одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою.

Зокрема, згідно абзацу 6 частини 1
названої статті Закону № 796-XII
одноразова компенсація сім'ям, які
втратили годувальника виплачується в
розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Водночас компенсація нараховувалась
позивачеві виходячи з розмірів,
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України «Про встановлення
розмірів виплат деяким категоріям
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» 20 квітня 2007
року № 649.

Згідно зазначеної постанови
одноразова компенсація сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС, смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою становить 7586 гривень.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни у статтю 48 Закону № 796-XII.

Відповідно до цих змін, одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) положення
пункту 28 Розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття
Конституційним Судом України
вказаного рішення знову почали діяти
положення статті 48 Закону № 796-XII в їх
первинній редакції.

Тобто з часу прийняття цього рішення у
позивача відновилось право на
отримання компенсації в розмірі 60
мінімальних заробітних плат.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд першої інстанції на зазначені
положення уваги не звернув та
помилково визнав, що нарахування
позивачу здійсненні у відповідності до
чинного законодавства України,
посилаючись на постанову Кабінетом
Міністрів України від 20 квітня 2007 року
№ 649.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет на 2013
рік» встановлено, що у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Виходячи із вищезазначеного, Кабінету
Міністрів України надано право у 2013
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами,
проте, це право не було реалізоване
урядом України в 2013 році.

Згідно з приписами частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивач має право на
призначення та виплату одноразової
компенсації за втрату годувальника у
розмірі 60 мінімальних заробітних плат,
передбачену ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Що стосується вимог ОСОБА_2 здійснити
виплату одноразової компенсації за
втрату годувальника Управлінням,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
вересня 2005 року № 936, виплата
компенсацій та допомоги певних видів,
передбачених Законом, проводиться
центрами по нарахуванню і виплаті
соціальних допомог, управліннями праці
та соціального захисту населення
районних (міських) держадміністрацій,
виконкомів міських, районних у містах
рад за місцем реєстрації громадян.

Механізм використання, обліку,
звітності і контролю за використанням
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи визначено розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 27.01.2007 року № 65
(надалі за текстом - «Розпорядження»).

Відповідно до п. 4.1 та п. 4.3
Розпорядження, Київський міський
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснює вхідний
облік та контроль документів з питань
призначення соціальної допомоги,
інших грошових виплат, які надходять
від органів праці та соціального
захисту населення, підприємств,
організацій та установ. Забезпечує у
тижневий термін оформлення
документів на виплату соціальної
допомоги, інших грошових виплат та їх
відправку районним органам праці та
соціального захисту населення
відповідно до узгоджених графіків.

Таким чином, із наведених норм
вбачається, що одноразова компенсація
за втрату годувальника призначається
розпорядженням Управління праці та
соціального захисту населення, а
виплати покладено на Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат.

Із наведеного випливає, що Управління
праці та соціального захисту населення
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації не є тією
особою, яка повинна відповідати за
вимогою про зобов'язання здійснити
виплату зазначеної грошової допомоги.

За змістом частини 1 статті 52 КАС
України заміна неналежної сторони,
залучення до участі у справі другого
відповідача можливе лише у суді першої
інстанції.

За таких обставин колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
вимог у цій частині.

Оскільки ухвалене у справі судове
рішення не відповідає вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості, то воно підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Святошинського районного
суду м. Києва від 11 квітня 2014 року
скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації
протиправними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації здійснити
перерахунок ОСОБА_2 одноразової
компенсації за втрату годувальника у
розмірі 60 мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з моменту набрання нею законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя

Лічевецький І.О.

Судді:

Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.