Справа № 816/722/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м.
ПолтаваСправа № 816/722/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Опошнян І.О.,

представника позивача - Васильченка
К.В.,

представників відповідачів - Деміхіної
О.М., Ткаченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства "АМГ
Плюс" до Полтавської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
рішень, зобов'язання вчинити певні дії,
-

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2014 року позивач Приватне
підприємство "АМГ Плюс" звернулося
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Полтавської митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення від 28.01.2014 №
806020002/2014/000005/1 про коригування митної
вартості товарів, що ввозяться на митну
територію України згідно контракту №
09-10/13 від 09.10.2013, укладеного між
Приватним підприємством "АМГ Плюс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Повне
сільськогосподарське товариство
"Канат" (Казахстан); визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийнятті митних декларацій,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон № 806020002/2014/00020; визнання
протиправним та скасування рішення від
28.01.2014 № 806020002/2014/000004/1 про коригування
митної вартості товарів, що ввозяться
на митну територію України згідно
контракту № 09-10/13 від 09.10.2013, укладеного
між Приватним підприємством "АМГ Плюс"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Повне
сільськогосподарське товариство
"Канат" (Казахстан); визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийнятті митних декларацій,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон № 806020002/2014/00019; зобов'язання
повернути Приватному підприємству "АМГ
Плюс" суми надмірно сплаченого податку
на додану вартість за деклараціями №
806020002/2014/000774 від 28.01.2014, № 806020002/2014/000775
від 28.01.2014 в загальному розмірі 47972 грн.
24 коп. шляхом перерахування на поточний
рахунок Приватного підприємства "АМГ
Плюс".

В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що 09.10.2013 між
позивачем та ТОВ "Повне
сільськогосподарське товариство
"Канат" (Казахстан) укладено контракт
№ 09-10/13 на закупівлю цибулі ріпчастої.
Для здійснення митного оформлення
товару на виконання контракту
позивачем подано митну декларацію №
806020000/2013/000740 від 28.01.2014, в якій митна
вартість товару цибулі ріпчастої
свіжої для продовольчих цілей вагою
нетто 19300 кг визначена за основним
методом, за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються із
розрахунку 7,00 руб РФ за 1 кг на рівні
135100,00 руб РФ, а також митну декларацію №
806020000/2013/000721 від 28.01.2014, в якій митна
вартість товару цибулі ріпчастої
свіжої для продовольчих цілей вагою
нетто 19300 кг визначена за основним
методом, за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються із
розрахунку 7,00 руб РФ за 1 кг на рівні
135100,00 руб РФ. Зазначив, що позивачем
було подано всі документи та дотримано
умови, визначені статтею 53 Митного
кодексу України, необхідні для
визначення митної вартості за основним
методом (за ціною договору). Однак,
митний орган не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товарів,
визначеною за ціною договору
(контракту), у зв'язку з чим прийняв
оскаржувані рішення. У подальшому, з
метою здійснення митного оформлення
товару, позивачем до митного органу
подано декларації митної вартості №
806020000/2013/000774 від 28.01.2014 та № 806020000/2013/000775
від 28.01.2014, згідно яких митну вартість
визначено з урахуванням рішень про
коригування митної вартості товарів,
що призвело до надмірної сплати
податку на додану вартість на загальну
суму 47972,24 грн.

24.03.2014 до суду надійшли письмові
заперечення проти позову, в яких
відповідач на підтвердження
правомірності оскаржуваних рішень
зазначив, що при оформленні товару по
митній декларації № 806020000/2014/000740 від
28.01.2014 документи, які підтверджують
заявлену митну вартість, на підставі
яких проводиться розрахунок митної
вартості, не містять всіх відомостей,
що підтверджують заявлену митну
вартість, а саме згідно п. 4.1 договору
купівлі-продажу від 09.10.2013 № 09-10/13
передбачено 100% передплату за товар. До
митного оформлення надано платіжне
доручення від 25.12.2013 № 5 на суму 394800 руб
РФ. Це саме платіжне доручення подано і
до трьох інших митних декларацій: №
806020002/2014/000076 від 10.01.2014; № 806020002/2014/000071
від 09.01.2014, № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014 на
загальну вартість товару 540400 руб РФ, що
не відповідає умовам контракту. Також
при оформленні товару по митній
декларації № 806020000/2014/000721 документи, що
підтверджують заявлену митну вартість,
на підставі яких проводиться
розрахунок митної вартості, не містять
всіх відомостей, що підтверджують
заявлену митну вартість, а саме згідно
п. 4.1 договору купівлі-продажу від 09.10.2013
№ 09-10/13 передбачено 100% передплату за
товар. До митного оформлення надано
платіжне доручення від 25.12.2013 № 5 на
суму 394800 руб РФ. Це саме платіжне
доручення подано і до трьох інших
митних декларацій: № 806020002/2014/000076 від
10.01.2014; № 806020002/2014/000071 від 09.01.2014, №
806020002/2014/000740 від 28.01.2014 на загальну
вартість товару 540400 руб РФ. Наявна у
митного органу інформація щодо митної
вартості імпортованих товарів
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості. Декларант на пропозицію
органу доходів і зборів відмовився
подати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів і обраного методу її
визначення. У подальшому позивач не
звертався до митного органу із заявою
про перегляд оскаржуваного рішення,
надання будь-якого з додатково
витребуваних документів. Пояснює, що у
зв'язку з неможливістю застосування
інших методів визначення митної
вартості, митна вартість товару
скоригована із застосуванням
резервного методу відповідно до статті
64 Митного кодексу України та
ґрунтується на митній декларації від
15.07.2013 № 806020000/2013/225813, що була визнана
митним органом. Звертав увагу суду на
той факт, що позивач не дотримався
порядку повернення надмірно сплачених
грошових коштів, не звертався до
митниці із заявою про повернення з
бюджету надмірно сплачених грошових
коштів, а тому митницею не приймалося
рішення з цього питання та не
порушувалися права та інтереси
позивача.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.04.2014 до
участі у справі в якості другого
відповідача залучено Головне
управління Державної казначейської
служби України в Полтавській області.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Представники відповідачів у
судовому засіданні проти позову
заперечували, просили відмовити у його
задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, прийшов до
наступних висновків.

Судом встановлено, що Приватне
підприємство "АМГ Плюс" є юридичною
особою та зареєстровано платником
податку на додану вартість з 27.02.2010,
свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ
№ 100272022 НБ № 372816 /а.с. 89, 98/.

09.10.2013 між позивачем (Покупець) та
ТОВ "Повне сільськогосподарське
товариство "Канат" (Казахстан)
(Продавець) укладено контракт № 09-10/13,
за умовами якого Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
своєчасно прийняти та здійснити оплату
за цибулю ріпчасту на умовах даного
контракту /пункт 1.1/. Кількість товару -
1500000 кг /пункт 1.2/. Загальна вартість
контракту складає 6750000 російських
рублів, включаючи ПДВ із розрахунку 4,5
рубля за 1 кг товару /пункт 2.1/. Строк
дії контракту - до 31 грудня 2013 року
/пункт 8.4 контракту/ /а.с. 73-74/.

05.12.2013 між позивачем (Покупець) та
ТОВ "Повне сільськогосподарське
товариство "Канат" (Казахстан)
(Продавець) укладено додаткову угоду №
1 до контракту № 09-10/13 від 09.10.2013, якою
пункти контракту викладено у
наступній редакції: 2.1 Загальна
вартість контракту складає 10200000
російських рублів, із розрахунку 6,8
рублів за 1 кг товару; 8.4 Строк дії
контракту - до 31 грудня 2014 року /а.с. 75/.

Згідно додаткової угоди № 2 від
12.12.2013 до контракту № 09-10/13 Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
своєчасно прийняти та оплатити за
цибулю ріпчасту для продовольчих
цілей урожаю 2013 року на умовах даного
контракту; поставка товару проводиться
відповідно до правил Інкотермс 2000, на
умовах поставки товару EXW /а.с. 76/.

25.12.2013 між позивачем (Покупець) та
ТОВ "Повне сільськогосподарське
товариство "Канат" (Казахстан)
(Продавець) укладено додаткову угоду
№ 3 до контракту № 09-10/13 від 09.10.2013, якою
пункт 2.1 контракту викладено у
наступній редакції: 2.1 Загальна
вартість контракту складає 10200000
російських рублів. Доповнено контракт
пунктом 2.2, який викладено у наступній
редакції: 2.2. Ціна товару на 1 кг
встановлюється в рахунках - фактурах
на кожну поставку /а.с. 77/.

Згідно вищевказаного контракту
позивачем отримано партії цибулі
ріпчастої та здійснено декларування
митної вартості товару при ввезенні на
митну територію України, подано митні
декларації:

- № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014, в якій
митну вартість товару (цибуля ріпчаста
свіжа для продовольчих цілей, урожаю 2013
року, 19300 кг) розраховано за 1 методом
визначення митної вартості (за ціною
договору) в сумі 135100 руб. РФ, графа 45
коригування - 41110,83 грн. /а.с. 69/. До митної
декларації № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014
позивачем було додано, зокрема,
наступні документи:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) № 09-10/13 від 09.10.2013 з
доповненнями до зовнішньоекономічного
договору (контракту) №№ 1, 2, 3,
міжнародну автомобільну накладну 078080
від 17.01.2014, платіжне доручення в
іноземній валюті або банківських
металах № 5 від 25.12.2013 на суму 394800
російських рублів, рахунок на оплату №
4 від 25.12.2013, калькуляцію
транспортних витрат № 1701-01 від 17.01.2014,
рахунок-фактуру № 1 від 16.01.2014,
пакувальний аркуш № 6 від 16.01.2014,
договір з перевізником № 14.01.2014 від
14.01.2014, сертифікат про походження
товару форми СТ-1 KZUA40500084 від 17.01.2014,
копію митної декларації країни
відправлення № 55302/170114/0001323 від 17.01.2014
/а.с. 73- 86, 88/.

- № 806020002/2014/000740 від 28.01.2014, в якій
митну вартість товару (цибуля ріпчаста
свіжа для продовольчих цілей, урожаю 2013
року, 19300 кг) розраховано за 1 методом
визначення митної вартості (за ціною
договору) в сумі 135100 руб. РФ, графа 45
коригування - 40110,83 грн. /а.с. 139/. До
митної декларації № 806020002/2014/000740 від
28.01.2014 позивачем було додано, зокрема:
міжнародну автомобільну накладну 0662263
від 17.01.2014, платіжне доручення в
іноземній валюті або банківських
металах № 5 від 25.12.2013 на суму 394800
російських рублів, довідку про
транспортні витрати № 02 від 09.01.2014,
рахунок-фактуру № 2 від 16.01.2014,
пакувальний аркуш № 7 від 16.01.2014,
зовнішньоекономічний договір
(контракт) № 09-10/13 від 09.10.2013 з
доповненнями до зовнішньоекономічного
договору (контракту) №№ 1, 2, 3, договір з
перевізником № 15/01/14 від 15.01.2014,
сертифікат про походження товару форми
СТ-1 KZUA40500083 від 17.01.2014, копію митної
декларації країни відправлення №
55302/170114/0001323 від 17.01.2014 /а.с.141-149/ .

На підставі частини 3 статті 53
Митного кодексу України під час
консультацій декларанта зобов'язано
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Однак, декларант відмовився
подати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів і обраного методу її
визначення, про що повідомив митний
орган у письмовій формі /а.с. 87, 150/.

28.01.2014 Полтавською митницею
Міндоходів прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
806020002/2014/000004/1, яким із застосуванням 6
методу визначено митну вартість товару
в загальній сумі 649811,70 руб. РФ (сума
вартості за одиницю 33,6690) /а.с. 45/ та
прийнято картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 806020002/2014/00019, якою за
результатами перевірки митної
декларації або документа, що її
замінює, а також інших документів,
наданих відповідно до Митного кодексу
України, відмовлено у митному
оформленні (випуску) товарів за митною
декларацією № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014 у
зв'язку з порушенням вимог статті 52
Митного кодексу України в частині
правильності визначення митної
вартості товару / а.с. 47-48/.

28.01.2014 Полтавською митницею
Міндоходів прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
806020002/2014/000005/1, яким із застосуванням 6
методу визначено митну вартість товару
в загальній сумі 649811,70 руб. РФ (сума
вартості за одиницю 33,6690) /а.с. 27-28/ та
прийнято картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 806020002/2014/00020, якою за
результатами перевірки митної
декларації або документа, що її
замінює, а також інших документів,
наданих відповідно до Митного кодексу
України, відмовлено у митному
оформленні (випуску) товарів за митною
декларацією № 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 у
зв'язку з порушенням вимог статті 52
Митного кодексу України в частині
правильності визначення митної
вартості товару / а.с. 29-30/.

Не погодившись із зазначеними вище
рішеннями, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 року № 4495-VI, який набрав
чинність з 01.06.2012 року, а також
положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України /у редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин/
метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного
кодексу України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
органу доходів і зборів декларантом
або уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість
товарів використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 Митного
кодексу України також передбачено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно частини 1, 2 статті 51
Митного кодексу України митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу. Митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 52
Митного кодексу України заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з органом доходів і
зборів; 2) подавати органу доходів і
зборів достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням органу доходів і зборів
додаткової інформації.

Частиною 1, 2 статті 53 Митного кодексу
України встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Відповідно до частин 2-7 статті 54
Митного кодексу України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний: 1) здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 2) надавати
декларанту або уповноваженій ним особі
письмову інформацію про причини, за
яких заявлена ними митна вартість не
може бути визнана; 3) надавати
декларанту або уповноваженій ним особі
письмову інформацію щодо порядку і
методу визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування; 4)
випускати у вільний обіг товари, що
декларуються: у разі визнання органом
доходів і зборів заявленої митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно із заявленою
митною вартістю; у разі згоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право: 1) упевнюватися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
органів доходів і зборів інших країн із
запитами щодо надання відомостей,
необхідних для підтвердження
достовірності заявленої митної
вартості; 6) застосовувати інші
передбачені цим Кодексом форми митного
контролю.

Орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення
митного контролю орган доходів і
зборів не може аргументовано довести,
що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до частини 1, 2 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити: 1) обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано; 2) наявну
в митного органу інформацію (у тому
числі щодо числових значень складових
митної вартості, митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, інших умов, що могли вплинути
на ціну товарів), яка призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості та до
прийняття рішення про коригування
митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті 53
цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
органом доходів і зборів; 4)
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу або
до суду.

Відповідно до частини 5 статті 55
Митного кодексу України декларант може
провести консультації з органом
доходів і зборів з метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в органі доходів
і зборів.

Частинами 7 та 8 статті 55 Митного
кодексу України встановлено, що у
випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску
товарів декларант або уповноважена ним
особа може надати органу доходів і
зборів додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються.

Частиною 3 статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Таким чином, обов'язок доведення митної
ціни товару лежить на позивачеві. При
цьому орган доходів і зборів у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи.

Частиною 2 статті 57 Митного кодексу
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Згідно частини 2 статті 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу (частина 3
статті 58 Митного кодексу України).

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
(частина 6 статті 57 Митного кодексу
України).

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу
(частина 8 статті 57 Митного кодексу
України).

Відповідно до положень статті 64
Митного кодексу України у разі якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GATT).

За частиною 1 статті 58 Кодексу метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Із вищенаведеного слідує, що
основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) і єдиною підставою його
незастосування є, наявність обмежень
щодо прав покупця (імпортера) на
використання оцінюваних товарів та
якщо використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірно
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з пунктом 4.1 контракту №
09-10/13 від 09.10.2013 передбачено, що
покупець зобов'язаний сплатити за
отриманий товар банківським переказом
на рахунок продавця, зазначений у
даному контракті. При цьому покупець
здійснює 100% передплату від вартості
заявленого об'єму товару у
відповідності з п. 1.2 даного контракту.
Валюта платежу - рубль РФ /а.с. 73/.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що за товар, який
ввозився за митними деклараціями №
806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та № 806020002/2014/000740
від 28.01.2014 позивач здійснив передплату
у повному обсязі.

У рахунках-фактурах № 1 від
16.01.2014 та № 2 від 16.01.2014 /а.с. 83, 144/,
які додавалися позивачем до митних
декларацій № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та
№ 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 зазначено
кількість та вартість товару, яка
відповідає вказаним відомостям у
митних деклараціях.

За приписами пункту 4 частини 2
статті 53 Митного кодексу України одним
із документів, які підтверджують митну
вартість, є: якщо розрахунок сплачено -
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару.

Таким чином, подання до органу
доходів і зборів на підтвердження
митної вартості банківських
платіжних документів, що стосуються
оцінюваного товару у разі, якщо
розрахунок сплачено, є обов'язковим,
оскільки саме банківські платіжні
документи містять відомості щодо ціни,
що була фактично сплачена декларантом
за товари.

Судом встановлено, що позивачем до
митного оформлення по митним
деклараціям № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та
№ 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 було подано
платіжне доручення № 5 від 25.12.2013 на
суму 394800 руб РФ із призначенням
платежу: передплата за цибулю ріпчасту
згідно рах. 4 від 25.12.2013 контракт
09-10/13 від 09.10.13 без ПДВ /а.с. 85/.

Частиною 1 статті 337 Митного
кодексу України встановлено, що
перевірка документів та відомостей,
які відповідно до статті 335 цього
Кодексу подаються органам доходів і
зборів під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 337
Митного кодексу України контроль
співставлення - це автоматизоване
порівняння даних, які містяться в
митних деклараціях або інших
документах, поданих для митного
контролю або митного оформлення, з
даними, які містяться в електронних
копіях митних декларацій та інших
документах, що надходять з митних та
правоохоронних органів суміжних
держав; в уніфікованих електронних
дозвільних документах, що надходять з
інших державних органів, інших
електронних документах, пов'язаних з
перевіркою достовірності даних, що
перевіряються.

Під час проведення митного
контролю і митного оформлення
відповідачем встановлено, що ПП "АМГ
Плюс" до митного оформлення по митним
деклараціям № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та
№ 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 було подано
платіжне доручення № 5 від 25.12.2013 на
суму 394800 руб РФ, що відповідає вазі
товару 56400 кг, яке раніше додавалося
декларантом і до інших митних
декларацій: № 806020002/2014/000076 від 10.01.2014 та
№ 806020002/2014/000071 від 09.01.2014 /а.с. 135-138/.

Умовами контракту та поясненнями
представника позивача у судовому
засіданні підтверджено, що ввезений за
митними деклараціями № 806020002/2014/000721 від
28.01.2014 та № 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 товар
був фактично оплачений.

Більш того, представник позивача у
судовому засіданні наполягав на тому,
що оплата за товар згідно митних
декларацій № 806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та
№ 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 здійснена у
повному обсязі саме платіжним
дорученням № 5 від 25.12.2013.

Разом з тим, відповідно до митних
декларацій № 806020002/2014/000076 від 10.01.2014 та
№ 806020002/2014/000071 від 09.01.2014 оформлено
товар загальною вагою 38600 кг на
загальну суму 270200 руб РФ. Відтак,
залишок на наступну оплату становить
124600 руб РФ.

Згідно з митною декларацією №
806020002/2014/000721 від 28.01.2014 ПП "АМГ Плюс"
задекларовано товар вартістю 135100 руб
РФ загальною вагою 19300 кг, що перевищує
залишок за платіжним дорученням № 5 від
25.12.2013.

Згідно з митною декларацією №
806020002/2014/000740 від 28.01.2014 ПП "АМГ Плюс"
задекларовано товар вартістю 135100 руб
РФ загальною вагою 19300 кг, який
відповідно ПП "АМГ Плюс" платіжним
дорученням № 5 не оплачено.

Отже, платіжне доручення № 5 від
25.12.2013 не містить відомостей щодо ціни,
що була фактично сплачена позивачем за
зазначені у митних деклараціях №
806020002/2014/000721 та № 806020002/2014/000740 товари.

28.01.2014 відповідач надіслав
декларанту повідомлення з вимогою
надати протягом 10 календарних днів
додаткові документи, перелік яких
відповідає частині 3 статті 53 Митного
кодексу України /а.с. 150, 44/.

Проте, декларант відмовився надати
додаткові документи, про що зазначив у
примірнику повідомлень митниці.

Відтак, позивач на вимогу митниці
відмовився надавати будь-які додаткові
документи, не надавав додатково жодних
платіжних доручень, у тому числі, і
платіжних доручень № 2 та № 3.

Крім того, судом в ході розгляду
справи враховано, що надані
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості документи
містять розбіжності щодо числових
значень складових митної вартості
товарів.

За приписами частини 3 статті 53
Митного кодексу України одним із
додаткових документів, який декларант
або уповноважена особа зобов'язана
надати (за наявності) на вимогу органу
доходів і зборів є копія митної
декларації країни відправлення.

Позивачем було додано копію митної
декларації країни відправлення №
55302/170114/0001323 до митних декларацій №
806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та № 806020002/2014/000740
від 28.01.2014 /а.с. 88/. Згідно з даними,
зазначеними у графі 45 митної
декларації країни відправлення №
55302/170114/0001323, митна вартість товару
становить 1626698 танге, а курс валюти,
відповідно до графи 23 експортної
митної декларації становить 4,64
танге/руб. Отже, митна вартість товару
становить 350581,47 руб РФ, а з огляду на
кількість товару /38600 кг/ вартість 1 кг
товару складає 9,08 руб/кг, а не 7 руб/кг,
як зазначено у митних деклараціях №
806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та № 806020002/2014/000740
від 28.01.2014 та доданих до них
рахунка-фактурах № 1 від 16.01.2014 та
№ 2 від 16.01.2014.

У пакувальних аркушах №6 та №7, які
також додавалися позивачем до митних
декларацій, зазначена загальна
вартість товару 636900 танге у кожній, що в
перерахунку в грошову одиницю РФ
становить 137262,93 руб РФ, а не 135100 руб РФ,
як визначено у митних деклараціях №
806020002/2014/000721 від 28.01.2014 та № 806020002/2014/000740
від 28.01.2014 та доданих до них
рахунка-фактурах № 1 від 16.01.2014 та
№ 2 від 16.01.2014.

Таким чином, у документах, поданих
позивачем на підтвердження заявленої
митної вартості товарів відсутні
відомості щодо ціни, яка була фактично
сплачена позивачем за ці товари та
відомості, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів.

Інші доводи відповідача стосовно
виявлення розбіжностей у документах
щодо витрат на транспортування до
пункту ввезення на митну територію
України не можуть бути враховані судом,
оскільки ці обставини не з'ясовувалися
відповідачем під час проведення
митного контролю і митного оформлення.

Із заперечень відповідача
встановлено, що митну вартість було
скориговано із застосуванням
резервного методу відповідно до статті
64 Митного кодексу України та
ґрунтується на митній декларації від
15.07.2013 № 806020000/2013/225813, що була визнана
митним органом /а.с.134/.

Відповідно до письмових заперечень
Полтавської митниці Міндоходів
відповідач не мав можливості
застосувати метод визначення митної
вартості за ціною договору, у зв'язку з
тим, що використані декларантом
відомості не підтверджені
документально. Метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів не може бути
прийнятий у зв'язку з відсутністю даних
щодо вартості операцій з ідентичними
товарами, скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості). Метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів не може
бути прийнятий у зв'язку з відсутністю
даних щодо вартості операцій з
подібними (аналогічними) товарами,
скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості). Метод визначення
митної вартості на основі віднімання
вартості та метод визначення митної
вартості на основі додавання вартості
не можуть бути використані у зв'язку з
відсутністю даних, необхідних для
проведення розрахунків.

У зв'язку з викладеним відповідачем
застосовано шостий (резервний) метод
визначення митної вартості на підставі
наявної інформації з бази даних
оформлених ВМД.

Таким чином, рішення про коригування
митної вартості товарів № 806020002/2014/000005/1
від 28.01.2014, № 806020002/2014/000004/1 від 28.01.2014, а
також картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 806020002/2014/00020 та №
806020002/2014/00019 прийняті відповідачем на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України, обґрунтовано, з урахуванням
усіх обставин, встановлених під час
виконання функцій контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, а тому підстави для
визнання їх протиправними та
скасування - відсутні.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги про визнання протиправним та
скасування рішення від 28.01.2014 №
806020002/2014/000005/1 про коригування митної
вартості товарів, що ввозяться на митну
територію України згідно контракту №
09-10/13 від 09.10.2013, укладеного між
Приватним підприємством "АМГ Плюс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Повне
сільськогосподарське товариство
"Канат" (Казахстан), визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийнятті митних декларацій,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон № 806020002/2014/00020, визнання
протиправним та скасування рішення від
28.01.2014 № 806020002/2014/000004/1 про коригування
митної вартості товарів, що ввозяться
на митну територію України згідно
контракту № 09-10/13 від 09.10.2013, укладеного
між Приватним підприємством "АМГ Плюс"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Повне
сільськогосподарське товариство
"Канат" (Казахстан), визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийнятті митних декларацій,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон № 806020002/2014/00019, - необґрунтовані
та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання повернути Приватному
підприємству "АМГ Плюс" суми надмірно
сплаченого податку на додану вартість
за деклараціями № 806020002/2014/000774 від
28.01.2014, № 806020002/2014/000775 від 28.01.2014 в
загальному розмірі 47972 грн. 24 коп.
шляхом перерахування на поточний
рахунок Приватного підприємства "АМГ
Плюс", суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 301 Митного
кодексу України повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу
України передбачено, що центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

На виконання частини другої статті 45
Бюджетного кодексу України розроблено
Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затверджений наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618.

Розділом III зазначеного Порядку
передбачено, що для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум. Відділ перевіряє факт
перерахування митних та інших платежів
з відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу. Порядок і форма складання
документа, у якому відображатимуться
результати перевірки, визначаються
наказом Державної митної служби
України.

Спільним наказом Державної митної
служби України та Державного
казначейства України від 20.07.2007 № 611/147
затверджено Порядок взаємодії митних
органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи (далі -
Порядок № 611/147, чинного до 25.02.2014).

Пунктом 5 Порядку № 611/147 передбачено, що
митний орган на підставі заяви
платника готує висновок про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
форма якого наведена в додатку 1 до
цього Порядку, та не пізніше п'яти
робочих днів від дня прийняття
керівником (заступником керівника)
митного органу рішення про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, направляє його для виконання
відповідному органу Державного
казначейства України разом із
супровідним листом, в якому вказується
кількість висновків, загальна сума, яка
підлягає поверненню, а також
наводиться перелік висновків із
зазначенням такої інформації: номера
та дати висновку, найменування
юридичної або ім'я фізичної особи -
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ платника - юридичної особи або
ідентифікаційного номера за ДРФО
платника - фізичної особи (за
наявності), суми, яка підлягає
поверненню за кожним з висновків.

На підставі отриманого Висновку про
повернення відповідний орган
Державного казначейства України готує
платіжні документи на перерахування
коштів з рахунку з обліку доходів
державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку про повернення,
та протягом п'яти робочих днів від дати
отримання Висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.
(пункт 7 Порядку № 611/147).

Виходячи з наведеного нормативними
актами встановлений порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів, який позивачем не дотриманий.

Аналогічна правова позиція висловлена
Вищим адміністративним судом України у
постанові від 17.04.2014 № К/800/6072/14.

Відповідно до пункту 5 Порядку
взаємодії територіальних органів
Міністерства доходів і зборів України,
місцевих фінансових органів та
територіальних органів Державної
казначейської служби України у процесі
повернення платникам податків
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань, затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України, Міністерства фінансів
України від 30.12.2013 № 882/1188, який набрав
чинності 25.02.2014, повернення помилково
та/або надміру сплачених сум грошових
зобов'язань у випадках, передбачених
законодавством, здійснюється виключно
на підставі заяви платника податку (за
винятком повернення надміру утриманих
(сплачених) сум податку на доходи
фізичних осіб, які розраховуються
органом Міндоходів на підставі поданої
платником податків податкової
декларації за звітний календарний рік
шляхом проведення перерахунку за
загальним річним оподатковуваним
доходом платника податку), яка може
бути подана протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Позивачем не надано суду доказів
подання вказаної заяви та отримання
відмови органу доходів і зборів у
поверненні платежів.

Слід також зазначити, що Верховим
Судом України у постанові від 17.12.2013 по
справі № 21-439а13 /реєстраційний номер
26475586/ вказано, що питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, як і визначення методу
її обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Тому суди, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Таким чином, позовна вимога про
зобов'язання повернути Приватному
підприємству "АМГ Плюс" суми надмірно
сплаченого податку на додану вартість
за деклараціями № 806020002/2014/000774 від
28.01.2014, № 806020002/2014/000775 від 28.01.2014 в
загальному розмірі 47972 грн. 24 коп.
шляхом перерахування на поточний
рахунок Приватного підприємства "АМГ
Плюс", - необґрунтована та задоволенню
не підлягає.

З огляду на вищевикладене, суд
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні
адміністративного позову Приватному
підприємству "АМГ Плюс".

Як визначено частиною першою статті
87 Кодексу адміністративного
судочинства України, судові витрати
складаються із судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При цьому, частиною другою вказаної
статті передбачено, що розмір судового
збору, порядок його сплати, повернення
і звільнення від сплати встановлюються
законом.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону
України "Про судовий збір" від 08.07.2011
року №3674-VI за подання позовної заяви,
що має одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Підпунктом 3 частини 2 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" визначено, що
ставка судового збору за подання до
адміністративного суду позову
майнового характеру становить 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Разом з тим, позивачем при зверненні до
суду з даним позовом сплачено судовий
збір, який становить 100% від визначеної
законом суми за подання позову
майнового характеру /1827 грн./, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 63 від 18.02.2014 року /а.с. 3/.

Крім того, позивачем при зверненні до
суду з даним сплачено судовий збір за
подання позову немайнового характеру в
розмірі 73,08 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 64 від 18.02.2014
року /а.с. 4/.

Оскільки позивачем при зверненні
до суду сплачено судовий збір у повному
обсязі, сума судового збору у зв'язку з
відмовою Приватному підприємству "АМГ
Плюс" у задоволенні позову не підлягає
стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства "АМГ
Плюс" до Полтавської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
рішень, зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 26
травня 2014 року.

Суддя
С.С. Сич