Справа № 2а-19315/11/2670
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/9991/71624/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
березня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05 вересня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Міністерства юстиції України, в якому
просив визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо не
проведення гендерно-правової
експертизи запропонованого ним
законопроекту та зобов'язати
міністерство провести таку експертизу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
березня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та направити справу на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, здійснивши перевірку
доводів касаційної скарги, матеріалів
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 04 жовтня 2011 року
ОСОБА_3 звернувся до Президента України
із заявою про забезпечення рівності у
гідності та правах, в якій просив
подати на розгляд Верховної Ради
України проект Закону України «Про
внесення доповнень до деяких
законодавчих актів України», що, на
його думку, дасть можливість
розглянути його скаргу на рішення
Ірпінського міського народного суду
Київської області від 23 грудня 1988 року
та відновити його порушені права при
незаконному звільненні з роботи.

Листом від 12 жовтня 2011 року № 22/117380-10
Управління з питань звернення громадян
Адміністрації Президента України
повернуло позивачу скаргу та додані до
неї документи, посилаючись на те, що в
силу ст.106 Конституції України, ст.ст. 5,
12 Закону України «Про звернення
громадян», ст.6 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» до
повноважень Президента України не
належить вирішення порушених ним
питань.

15 листопада 2011 року ОСОБА_3 знову
звернувся до Президента України з
листом щодо розгляду поданої ним заяви
від 04 жовтня 2011 року.

22 листопада 2011 року Управління з питань
звернення громадян Адміністрації
Президента України надіслало за
належність до Міністерства юстиції
України для розгляду та надання ОСОБА_3
відповіді.

Листом від 01 грудня 2011 року
Міністерство юстиції України
повідомило ОСОБА_3, що воно відповідно
до наданих йому повноважень
організовує розгляду звернень
громадян та надає роз'яснення з питань,
пов'язаних з діяльністю Міністерства
юстиції України, його територіальних
органів, підприємств, установ та
організацій, що належить до сфери його
управління, а також стосовно актів, які
ним видаються. Одночасно позивача
повідомлено про те, що відповідно до ст.
361 Цивільного процесуального кодексу
України рішення суду, що набрали
законної сили, можуть бути переглянуті
у зв'язку з ново виявленими обставинами
з підстав, визначених ч. 2 цієї статті, а
порядок звернення до суду у зв'язку з
ново виявленими обставинами та
процедура розгляду справи, визначені
главою 4 розділу V цього Кодексу. Окремо
проінформувало про те, що суб'єктами
права на конституційне подання з
питань прийнятті рішень
Конституційним Судом України про
визнання правового акта (його окремих
положень) неконституційними є
Президент України, не менше як сорок
п'ять народних депутатів України,
Верховний Суд України, Уповноважений
Верховної Ради України з прав людини,
Верховна Рада Автономної Республіки
Крим (стаття 40 Закону України «Про
Конституційний Суд України»). На
підставі зазначеного Міністерство
юстиції України повернуло матеріали,
додані до звернення.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що у Міністерства юстиції України не
виникло обов'язку по проведенню
гендерно-правової експертизи
законопроекту «Про внесення доповнень
до деяких законодавчих актів України»
(про підстави оскарження у зв'язку з
винятковими обставинами), який був
доданий ОСОБА_3 до звернення від 15
листопада 2011 року, оскільки позивач не
є суб'єктом законодавчої ініціативи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

Порядок проведення ґендерно-правової
експертизи визначає Кабінет Міністрів
України.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 12 квітня 2006 року
№ 504 «Про проведення гендерно-правової
експертизи» ґендерно-правову
експертизу чинного законодавства та
проектів нормативно-правових актів в
усіх сферах законодавства, що
стосуються прав і свобод людини,
проводить Міністерство юстиції;
ґендерно-правова експертиза проектів
нормативно-правових актів проводиться
як складова частина правової
експертизи.

Згідно пункту 2 Положення про
Міністерство юстиції України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року № 395/2011, (в
редакції на момент спірних
правовідносин) (далі - Положення), яке
визначає правовий статус Міністерства
юстиції України, Міністерство юстиції
України (Мін'юст України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України. Мін'юст
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.

В силу підпунктів 3, 5 пункту 4 Положення
Мін'юст України відповідно до
покладених на нього завдань, зокрема:
здійснює правову експертизу проектів
законів, інших актів законодавства, які
подаються на розгляд Кабінету
Міністрів України, та проектів законів,
які подаються на розгляд Верховної
Ради України іншими суб'єктами права
законодавчої ініціативи,
нормативно-правових актів Верховної
Ради Автономної Республіки Крим;
проводить гендерно-правову експертизу
актів законодавства.

Згідно з пунктом 1 Розділу 3
Гендерно-правова експертиза
нормативно-правових актів Інструкції з
проведення гендерно-правової
експертизи, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 12
травня 2006 року № 42/5, (в редакції на
момент спірних правовідносин), яка
визначає механізм проведення
ґендерно-правової експертизи чинного
законодавства та проектів
нормативно-правових актів з метою
встановлення їх відповідності
принципу забезпечення рівних прав та
можливостей жінок і чоловіків,
гендерно-правова експертиза проектів
нормативно-правових актів проводиться
як складова частина правової
експертизи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, щодо відсутності
підстав для задоволення позову,
оскільки у Міністерства юстиції
України не виникло обов'язку по
проведенню гендерно-правової
експертизи законопроекту «Про
внесення доповнень до деяких
законодавчих актів України» (про
підстави оскарження у зв'язку з
винятковими обставинами), який був
доданий позивачем до звернення від 15
листопада 2011 року до Президента
України, надісланого за належністю до
відповідача, а тому відповідачем не
була вчинена бездіяльність щодо
позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 березня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: