Справа № 2а-10570/11/1270
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/16700/12

К/9991/17386/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом прокурора міста Стаханова
Луганської області в інтересах держави
в особі Стахановського міського центру
зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення
коштів, виплачених як допомога по
безробіттю, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційними скаргами
Прокуратури Луганської області та
Стахановського міського центру
зайнятості на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року прокурор міста
Стаханова Луганської області в
інтересах держави в особі
Стахановського міського центру
зайнятості звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року, позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2012
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову, якою відмовлено позивачу у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
Прокуратура Луганської області та
Стахановський міський центр
зайнятості звернулися з касаційними
скаргами, в яких просять постанову суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19 травня 2009 року
ОСОБА_3 звернувся до Стахановського
міського центру зайнятості за
сприянням у працевлаштуванні.

26 травня 2009 року ОСОБА_3 надав позивачу
заяву про надання йому статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю, в якій зазначив, що не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, не має права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах
та на пенсію за вислугу років.

26 травня 2009 року ОСОБА_3 надано статус
безробітного. Крім того, позивачу за
період його перебування на обліку в
центрі зайнятості в якості
безробітного (з 26 травня 2009 року по 18
травня 2010 року) за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття виплачена допомога
по безробіттю в розмірі 9488,95 грн.

Актом №23 від 19 травня 2010 року
розслідування обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення ОСОБА_3,
проведеного позивачем, встановлено, що
відповідачем при зверненні до центру
зайнятості із заявою про надання йому
статусу безробітного і протягом
перебування на обліку в такому статусі
відповідач не подав відомості про
виконання ним оплачуваної роботи за
трудовим договором з ВАТ
«Стахановський завод феросплавів» від
10 квітня 2009 року, строк дії якої
визначений до 30 грудня 2009 року.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення» в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах: а) працюючі по найму на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня) на підприємствах, в
установах і організаціях, незалежно
від форм власності, у міжнародних та
іноземних організаціях в Україні і за
кордоном, у фізичних осіб; б) громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство»; в) обрані, призначені
або затверджені на оплачувану посаду в
органах державної влади, управління та
громадських об'єднаннях; г) які
проходять службу в Збройних Силах
України, Службі безпеки України,
Державній прикордонній службі України,
військах внутрішньої та конвойної
охорони і Цивільної оборони України,
органах внутрішніх справ України,
інших військових формуваннях,
створених відповідно до законодавства
України, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
альтернативну (невійськову) службу; е)
які проходять професійну підготовку,
перепідготовку і підвищення
кваліфікації з відривом від
виробництва; навчаються в денних
загальноосвітніх школах і вищих
навчальних закладах; ж) працюючі
громадяни інших країн, які тимчасово
перебувають в Україні і виконують
функції, не пов'язані із забезпеченням
діяльності посольств і місій.

Як було встановлено судом апеляційної
інстанції, 10 квітня 2009 року між ВАТ
«Стахановський завод феросплавів» та
ОСОБА_3 укладено трудову угоду зі
строком дії до 30 грудня 2009 року, за
умовами якої відповідач зобов'язався
здійснити навчання робітників
підприємства, а підприємство виплатити
йому 1500 грн. за виконану роботу.

Згідно журналу обліку теоретичних
занять, довідок, наданих ВАТ
«Стахановський завод феросплавів»
роботи за даною трудовою угодою в
повному обсязі виконані ОСОБА_3 13
травня 2009 року, тобто, на час звернення
до центру зайнятості 19 травня 2009 року
та на час надання відповідачу статусу
безробітного (26 травня 2009 року) позивач
не виконував роботи за цим договором,
оскільки зобов'язання за договором
були виконані.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що оскільки на
час звернення відповідача до центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного роботи за
договором з ВАТ „Стахановський завод
феросплавів" були виконані, будь-якою
іншої трудовою діяльністю відповідно
до частини 3 статті 1 Закону України
«Про зайнятість населення» ОСОБА_3 не
займався, тому відсутні підстави
вважати, що в період з 26 травня 2009 року
по 18 травня 2010 року (час
перебування на обліку в центрі
зайнятості в якості безробітного)
відповідач належав до зайнятого
населення.

Враховуючи вказане, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку,
що підстави передбачені частиною 3
статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» для стягнення з
відповідача виплаченої допомоги по
безробіттю - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове законне
рішення, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги слід залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги Прокуратури
Луганської області та Стахановського
міського центру зайнятості залишити
без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: