Справа № 826/3553/14
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2014 року № 826/3553/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Пащенка К.С., при секретарі судового
засідання Іконніковій О.Ю., розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справуза
позовомПриватного підприємства
«Корсар»доІнспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києвіпровизнання протиправними та
скасування постанови від 26.09.2013 та
припису від 02.09.2013,ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати
протиправними та скасувати припис
відповідача від 02.09.2013 про усунення
порушень та постанову відповідача від
26.09.2013 № 422/13 про накладення на позивача
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності у розмірі 103230
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити позов у повному
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити у задоволенні
19.05.2014 в судовому засіданні за згодою
представників сторін ухвалено
розглядати справу в порядку письмового
провадження на підставі ч. 4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
02.09.2013 за результатами позапланової
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил на
об'єкті будівництва: заклад
громадського харчування (ресторан
«Korsar»), розташований в підвальних
приміщеннях та прибудовах до житлової
будівлі на вул. Сагайдачного, 14-В у
Подільському районі міста Києва,
відповідачем складено акт (далі - Акт
перевірки), в якому встановлено, що за
вказаною адресою виконані роботи з
реконструкції нежитлових приміщень
підвалу під заклад громадського
харчування, а саме: влаштовано отвір в
капітальній стіні між приміщеннями 10/9.5
та 11.9.1 згідно з технічною
документацією Київського бюро
технічної інвентаризації, складеною
24.09.2003; прибудовано капітальну веранду
зі сторони вул. Андріївська;
прибудовано тамбур 1/17.2 згідно з
технічною документацією БТІ;
влаштовано систему витяжної
вентиляції, конструкцію якої виведено
з прибудованого тамбуру 1/17.2 на стіну
внутрішньо-дворового фасаду буд. № 12 по
вул. Сагайдачного. На підставі договору
купівлі-продажу приміщення від 25.04.2002
вказані нежитлові приміщення підвалу
належать ПП «Корсар» та експлуатуються
ним під заклад громадського харчування
(ресторан «Korsar») без прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта у встановленому
законодавством, чим порушено вимоги ч. 8
ст. 39 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Категорія
складності об'єкта - ІІІ, на підставі
класу наслідків такого об'єкта
будівництва відповідно до ДБН А.2.2-3:2012
«Склад та зміст проектної документації
на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні
принципи забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
02.09.2013 на підставі вказаного акту
відповідачем винесено припис про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, яким від
позивача вимагалось з 02.09.2013 заборонити
експлуатацію зазначених приміщень
закладу громадського харчування -
ресторан «Korsar» до усунення допущених
порушень законодавства у сфері
містобудівної діяльності та усунути
вказані порушення до 04.11.2013.
В подальшому, 26.09.2013 постановою
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві № 422/13 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності за результатами розгляду
акту перевірки від 02.09.2013, припису від
02.09.2013 та протоколу про правопорушення
у сфері містобудівної діяльності від
16.09.2013, встановлено порушення позивачем
вимог ч. 8 ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», у зв'язку з чим позивача
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого абз. 4 п. 6
ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», на
підставі чого на останнього накладено
штраф у розмірі 103230 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» замовник має право
виконувати будівельні роботи після
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.
Частинами 1 та 8 ст. 36 названого Закону
передбачено, що право на виконання
підготовчих робіт (якщо вони не були
виконані раніше згідно з повідомленням
або зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I - III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт. Замовник відповідно
до закону несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт, та виконання будівельних робіт
без зареєстрованої декларації.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
З аналізу викладених норм видно, що
право виконувати будівельні роботи
щодо об'єктів будівництва, що належать
до I - III категорій складності, виникає
виключно після реєстрації органом
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації про початок
виконання будівельних робіт, а
виконувати будівельні роботи без
реєстрації зазначеної декларації
забороняється; експлуатація ж
закінчених будівництвом об'єктів що
належать до I - III категорій складності
дозволяється після реєстрації органом
державного архітектурно-будівельного
контролю поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
Водночас, згідно з ч. 8 ст. 39 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих (якщо таке
прийняття передбачено законодавством)
в експлуатацію, забороняється.
Відповідно до абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
(у разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за такі правопорушення,
а саме експлуатація або використання
об'єктів будівництва, не прийнятих в
експлуатацію, а також наведення
недостовірних даних у декларації про
готовність об'єкта до експлуатації чи
акті готовності об'єкта до
експлуатації об'єктів III категорії
складності - у розмірі дев'яноста
мінімальних заробітних плат.
З вказаної правової норми слідує, що до
відповідальності у вигляді штрафу може
бути притягнуто суб'єктів
містобудування, які є замовниками
будівництва об'єктів (у разі
провадження містобудівної діяльності),
або ті, що виконують функції замовника
і підрядника одночасно, зокрема, у
випадку експлуатації або використання
об'єктів будівництва, не прийнятих в
експлуатацію, ІІІ категорії
Разом з тим, цією нормою відокремлено,
як суб'єктів містобудування,
замовників будівництва об'єктів, які
здійснюють містобудівну діяльність,
тобто діють в порядку передбаченому
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності», а також
осіб, що виконують функції замовника і
підрядника одночасно, тобто фактично
здійснюють містобудівну діяльність
але діють поза межами вказаного Закону,
зокрема, без реєстрації органом
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації про початок
виконання будівельних робіт.
Як видно з матеріалів справи,
відповідно до свідоцтва про право
власності на нежиле приміщення від
10.04.2002 серії НП № 010005052 нежиле
приміщення № 64 - заклад громадського
харчування площею 107,7 кв.м., який
розташований в місті Києві за адресою:
вул. Сагайдачного № 14-В, належало
територіальній громаді Подільського
району міста Києва на праві
комунальної власності.
25.04.2002 між представництвом Фонду
державного майна України в
Подільському районі м. Києва
(продавець) та ПП «Корсар» (покупець)
укладено договір купівлі-продажу
приміщення, реєстраційний номер 275,
відповідно до якого продавець продав, а
покупець купив вказане нежиле
приміщення площею 107,7 кв.м., розташоване
в місті Києві за адресою: вул.
Сагайдачного № 14-В.
Відповідно до наявного в матеріалах
справи акту прийняття-передачі від
01.07.2002 позивач прийняв таке нежиле
приміщення площею 107,7 кв.м., розташоване
в місті Києві за адресою: вул.
Сагайдачного № 14-В.
Також з матеріалів справи видно, що
20.11.2003 між позивачем та ТОВ «Дефіс»
укладено договір оренди № 1, відповідно
до якого ПП «Корсар» (орендодавець)
надає, а орендар (ТОВ «Дефіс») приймає у
тимчасове використання приміщення
площею 107,7 кв.м., розташоване в місті
Києві за адресою: вул. Сагайдачного №
14-В, а також орендар зобов'язується не
виконувати переоснащення та
перепланування приміщення без
письмової згоди орендодавця.
Водночас, як видно з акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 20.11.2003 № 1, позивач передав в оренду
ТОВ «Дефіс» вказане приміщення
загальною площею 107,7 кв.м. та літній
майданчик площею 15 кв.м., хоча при
придбанні цього приміщення в жодних
правовстановлюючих документах про
наявність літнього майданчику не
Таким чином, позивач за висновком суду
придбав зазначене приміщення без
вказаних в Акті перевірки
реконструкцій, в той же час позивач як
новий власник таких приміщень здав їх в
оренду ТОВ «Дефіс» вже з прибудованим
літнім майданчиком площею 15 кв.м.
При цьому, будь-яких доказів на
підтвердження того, що ПП «Корсар» було
наділене відповідно до вимог Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» правом на
здійснення відповідних робіт,
позивачем суду надано, як і не надано
жодних доказів на підтвердження того,
що такі роботи чи їх частина замовлені
та/або виконані попереднім власником
або орендарем цих приміщень.
Крім того, у наявному в матеріалах
справи технічному плані за поверхами
КПКМБТУ ТА РПВ НА ОНМ від 24.09.2003, тобто у
період коли власником названих
приміщень вже був позивач, не вказано
про наявність літнього майданчику та
інших встановлених в Акті перевірки
реконструкцій, а також у примітці
такого плану зазначено, що дозвіл на
будівельні роботи щодо тамбура 1/17.2 до
зазначеного органу не поданий.
За вказаних обставин, очевидним є те, що
саме позивач, як зацікавлена особа,
замовив вказані в Акті перевірки
роботи з реконструкції нежитлових
приміщень підвалу на вул. Сагайдачного,
14-В у Подільському районі міста Києва.
Отже, суд приходить до висновку, що саме
ПП «Корсар» фактично виконувало
функції замовника і підрядника
одночасно щодо встановлених в Акті
перевірки реконструкцій нежитлових
приміщень підвалу за вказаною адресою,
у зв'язку з чим останнє є суб'єктом
містобудування в розумінні ч. 2 ст. 2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності» та,
відповідно, підлягає відповідальності
за виявлені порушення за цим Законом.
З огляду на викладене, судом не
приймається до уваги посилання
позивача, як на підставу для визнання
протиправними та скасування спірних
припису та постанови, на те, що позивач
не є суб'єктом відповідальності за
названим Законом так як ні замовником,
ні підрядником в даному випадку не
Відповідно до статті 32 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» усі об'єкти будівництва за
складністю архітектурно-будівельного
рішення та/або інженерного обладнання
поділяються на I, II, III, IV і V категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до будівельних норм та
державних стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.
Порядок віднесення об'єктів до IV і V
категорій складності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Аналіз приписів наведеної статті у
системному зв'язку з іншими нормами
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Порядку
дає підстави для висновку, що вона
встановлює загальне правило
визначення категорії складності
об'єкта будівництва. У випадках же, коли
проектна документація на об'єкт
будівництва відсутня чи об'єкт їй не
відповідає, віднесення такого об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності належало до компетенції
органу державного
архітектурно-будівельного контролю, а
саме Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та її територіальних органів.

Державна архітектурно-будівельна
інспекція України (на сьогодні -
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю) за змістом статей 6, 7 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» здійснює
управління у сфері містобудівної
діяльності, зокрема контроль за
дотриманням законодавства, вимог
будівельних норм, державних стандартів
і правил, положень містобудівної
документації всіх рівнів, вихідних
даних для проектування об'єктів
містобудування, проектної
документації.

Частиною третьою статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та частиною
другою статті 3 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» до
повноважень органу державного
архітектурно-будівельного контролю
віднесено також розгляд справ про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та застосування санкцій за
ці правопорушення, наприклад,
накладення штрафу за експлуатацію
неприйнятого в експлуатацію об'єкта
будівництва. Розмір штрафу за таке
правопорушення залежить від категорії
складності об'єкта будівництва (пункт 6
частини другої статті 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності»).

Визначення категорії складності
об'єкта будівництва за відсутності
проектної документації, у якій би було
зазначено відповідну категорію, не
віднесено до компетенції жодного
іншого державного органу.

Отже, у Інспекції наявні повноваження
на віднесення об'єкта будівництва до
тієї чи іншої категорії складності.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 21.01.2014 у справі № К/9991/78386/12
та в постанові Верховного Суду України
від 04.03.2014 у справі № 21-433а13.

Згідно з ч. 1 ст. 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Також судом не приймається до уваги
посилання позивача на те, що віднесення
вказаних приміщень до ІІІ категорії
має бути обґрунтовано та доведено у
судовому засіданні відповідачем,
оскільки жодних обґрунтувань та
доказів щодо неправомірності таких дій
відповідача позивачем суду не надано, а
судом під час розгляду справи не
встановлено.

Безпідставними також є посилання
позивача щодо не надсилання останньому
Акту перевірки, припису та інших
документів, з огляду на те, що в
матеріалах справи наявні відповідні
рекомендовані повідомлення щодо
направлення таких документів позивачу,
а також конверти з довідками про їх
повернення у зв'язку з закінченням
встановленого строку зберігання,
зважаючи на що судом не застосовано
вимоги ст. 5 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та ст.
100 КАС України щодо строків оскарження
спірних припису та постанови.

Щодо посилань позивача відносно
процедурних порушень з боку
відповідача, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Не можна визнати такі порушення
безумовною підставою для скасування
рішення органу контролю, прийнятого за
наслідками проведених заходів,
оскільки ці недоліки не можуть
нівелювати факт встановлених
правопорушень у сфері містобудування,
які виявлені під час перевірки, та
вплинути на результат встановленого
правопорушення.

Крім того, предметом розгляду в межах
даної адміністративної справи є
вищевказані припис та постанова, а не
дії відповідача, зокрема, щодо порядку
та строків проведення відповідної
перевірки.

Стосовно посилань позивача на те, що
виходячи з вимог ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» накладати штраф мають
право керівник центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю та
уповноважені ним посадові особи, яким
заступник начальника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві ОСОБА_1, за підписом
якого складено спірну постанову, не є,
суд зважає на таке.

Дійсно частиною ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» встановлено, що накладати
штраф від імені центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Водночас, згідно з ч.ч. 2, 3, п. 2 ч. 4 ст. 41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності. Посадові
особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право складати
протоколи про вчинення правопорушень,
акти перевірок та накладати штрафи
відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1995 № 244 (у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 02.10.2013 № 735), цей Порядок
визначає процедуру накладення штрафів
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності (далі -
штрафи), що передбачені Законом України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

Пунктом 2 зазначеного Порядку
передбачено, що справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності розглядаються
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами (далі -
інспекції). Накладати штраф від імені
інспекцій мають право керівник
Держархбудінспекції та уповноважені
ним його заступники, керівники
територіальних органів
Держархбудінспекції та їх заступники у
межах своїх повноважень.

При цьому, відповідно до Положення про
Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві, затвердженого наказом
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України від 22.06.2011 № 22,
Інспекція є територіальним органом
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України, входить до сфери її
управління, підзвітна і підконтрольна
їй.

Держархбудінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі або
міжрегіональні (повноваження яких
поширюються на декілька регіонів)
територіальні органи (п. 6 Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 08.04.2011 №
439/2011).

За таких умов, суд приходить до
висновку про наявність у керівника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві та його заступників права
накладати штраф від імені інспекції за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності у межах своїх повноважень.

Згідно з ч. 11 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» штраф
може бути накладено на суб'єктів
містобудування протягом шести місяців
з дня виявлення правопорушення, але не
пізніш як через три роки з дня його
вчинення.

В контексті хронології правового
регулювання спірних відносин поняття
«експлуатація не прийнятого в
експлуатацію об'єкта» не може
тлумачитись як триваюче
правопорушення. Змістом цього
правопорушення є невиконання обов'язку
із введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта містобудування до
початку його експлуатації. Суспільна
небезпека такого правопорушення
насамперед полягає не в недотриманні
встановленого правопорядку, а в
небезпеці, яка може мати місце в
результаті відсутності контролю за
безпечністю побудованого об'єкта
містобудування з початку його
використання.

Таким чином, логічним висновком має
бути судження про те, що обов'язок
введення об'єктів будівництва в
експлуатацію, відповідальність за
експлуатацію об'єктів, не введених в
експлуатацію, можуть стосуватися лише
тих суб'єктів, які після закінчення
будівництва та початку використання,
маючи відповідний обов'язок, не ввели
об'єкти містобудування в експлуатацію,
за що встановлена відповідна
відповідальність. Аналогічна правова
позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 04.03.2014 у
справі № 21-433а13.

Проте, суд не вбачає підстав для
застосування норм ч. 11 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» внаслідок сплину строків
для притягнення позивача до
відповідальності, як на те посилається
останній, оскільки позивачем не надано
жодних доказів на підтвердження того,
коли саме здійснені встановлені в Акті
перевірки реконструкції нежитлових
приміщень підвалу на вул. Сагайдачного,
14-В у Подільському районі міста Києва в
тому вигляді, в якому вони зафіксовані
на фотокартках, які наявні в матеріалах
справи, тобто з якого моменту необхідно
вести відлік невиконання обов'язку із
введення в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта містобудування до
початку його експлуатації.

Хибним є також твердження позивача про
те, що він не експлуатує (використовує)
зазначені приміщення, так як здає їх в
оренду ТОВ «Дефіс», оскільки здача в
оренду приміщень, за висновком суду,
фактично є експлуатацією
(використанням) останніх з метою
отримання прибутку.

Зважаючи на викладене у сукупності, а
також враховуючи, що відповідач
прийняв спірні припис від 02.09.2013 та
постанову від 26.09.2013 № 422/13 в межах
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства, суд прийшов до
висновку про відсутність належних
правових підстав для визнання
протиправними та скасування вказаних
припису та постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги,
суду не надав.

Натомість відповідач довів суду
відсутність протиправних дій зі свого
боку.

За таких обставин позовні вимоги
визнаються судом необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Приватного
підприємства «Корсар» відмовити
повністю.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4
ст. 254 КАС України набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України або прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч. 4
ст. 167 КАС України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя К.С. Пащенко