Справа № 810/5682/13-а
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року 810/5682/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., за участю секретаря
судового засідання Тятькова І.А.,
представника позивача Коцупатрого О.М.,
ОСОБА_2, представника третьої особи
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
адміністративну справу за позовом
Державного сільськогосподарського
підприємства «Головний селекційний
центр України» до
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
протиправним та скасування
розпоряджень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Державне сільськогосподарське
підприємство «Головний селекційний
центр України» (далі - позивач,
Підприємство) з позовом до
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області (далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
розпоряджень голови
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області № 298 від 16.03.2010 року та № 323 від
18.03.2010 року, яким передано у власність
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
загальною площею 3,8990 га із земель, що
перебувають у постійному користуванні
позивача (далі - спірна земельна
ділянка), як таких, що не відповідають
вимогам Закону та порушують інтереси
позивача.

Ухвалою суду від 13.11.2013 до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, залучено ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає оскаржувані
розпорядження прийняті з порушенням
вимог чинного законодавства, підстав і
порядку їх прийняття, та передбачених
законом гарантій прав
землекористувачів.

Так, Державним актом від 14.11.1997 позивачу
надано право постійного користування
спірною земельною ділянкою. Позивач
стверджує, що оскільки таке право в
цілому чи частково припинено не було, а
державний акт скасований не був, то
така земельна ділянка не могла бути
передана у власність іншим особам без
вилучення її з користування
Товариства.

У судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав.

Представник третіх осіб ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 проти адміністративного позову
заперечив, просив відмовити в його
задоволенні. В обґрунтування
заперечень зазначив, що позивачем не
було доведено наявності порушеного
права, неправомірності оскаржуваних
розпоряджень, а також поставив під
сумнів виникнення у Товариства права
користування земельною ділянкою та
наявності відповідної
правовстановлюючої документації,
зокрема затвердженого належним чином
проекту відводу земельної ділянки, а
також виділення її меж в натурі.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому
засіданні також заперечив проти
адміністративного позову, просив
відмовити в його задоволенні з
наведених вище підстав.

Відповідач листом від 29.04.2014 просив суд
розглядати справу на підставі
матеріалів справи у відповідності до
вимог чинного законодавства України.
Також відповідач пояснив, що спірні
розпорядження приймалися на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для
ведення особистого селянського
господарства на території Гайшинської
сільської ради
Переяслав-Хмельницького району
Київської області, які були погоджені
компетентними органами та не містили
жодної інформації щодо того, що
зазначені земельні ділянки
відводяться за рахунок земель
Товариства.

Третя особа ОСОБА_6 заперечень проти
позову не надала.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, третіх осіб та
третьої особи ОСОБА_2, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
враховуючи принципи рівності сторін,
суд дійшов наступних висновків.

Згідно з Державним актом І-КВ №000501,
яким надано у постійне користування 376,7
га землі для ведення племінної справи в
тваринництві, копія якого наявна в
матеріалах справи, вказано, що видане
Підприємству 12.12.1997 Гайшинською
сільською радою народних депутатів
Переяслав-Хмельницького району
Київської області на підставі рішення
11 сесії 22 скликання.

Судом встановлено, що ПП «Земля-Плюс»
на підставі договору №84 від 11.10.2007
розроблено Проект землеустрою щодо
відведення у власність громадян ОСОБА_5
та ОСОБА_6 земельної ділянки площею 1,9000
га для ведення особистого селянського
господарства в межах Гайшинської
сільської ради
Переяслав-Хмельницького району
Київської області. Проект розроблено
щодо двох земельних ділянок площею по
0,9500 га за кадастровими номерами
:06:002:0013 (ОСОБА_5) та :05:005:0002
(ОСОБА_6).

Дозвіл на розробку проекту щодо
відведення земельних ділянок наданий
розпорядженням Переяслав-Хмельницької
районної державної адміністрації
Київської області №710 від 05.10.2007.

Відповідно до Довідки Управління
земельних ресурсів у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області №06-16/373 від 24.04.2009
згідно з Державною статистичною
звітністю форми 6-зем станом на 01.01.2009
загальна площа земельних ділянок, що
відводяться громадянам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на території Гайшинської
сільської ради (за рахунок земель
запасу) складає 1,9000 га
сільськогосподарських земель.

Даний проект був погоджений:
висновками Управління земельних
ресурсів у Переяслав-Хмельницькому
районі Київської області №22/49 від
26.02.2008 та №346/48 від 26.02.2008, висновками
Відділу містобудування, архітектури,
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області №5-1 від 21.01.2008 та №5-2 від 21.01.2008,
висновком Переяслав-Хмельницької
районної санітарно-епідеміологічної
станції №5 від 18.01.2008, висновком
Державного управління охорони
природного середовища в Київській
області №06-13/750 від 11.02.2008, висновком
Управління культури і туризму
Київської обласної державної
адміністрації №11/1145/02від 13.02.2008.

На підставі Розпорядження
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області №323 від 18.03.2010 Управлінням
Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому
районі Київської області гр-ці ОСОБА_6
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№420565 від 27.09.2011 щодо земельної ділянки
площею 0,9501 га, розташованої на
території Гайшинської сільської ради
Переяслав-Хмельницького району
Київської області для ведення
особистого селянського господарства.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №53099 від
17.01.2013 право власності на земельну
ділянку з кадастровим номером
:05:005:0002, площею 0,9501 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, відповідно
до Державного акту на право власності
на земельну ділянку серії ЯМ №420565 від
27.09.2011, зареєстроване за ОСОБА_6.

На підставі Розпорядження
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області №323 від 18.03.2010 Управлінням
Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому
районі Київської області гр-ну ОСОБА_5
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№420566 від 27.09.2011 щодо земельної ділянки
площею 0,9500 га, розташованої на
території Гайшинської сільської ради
Переяслав-Хмельницького району
Київської області для ведення
особистого селянського господарства.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №58286 від
17.01.2013 право власності на земельну
ділянку з кадастровим номером
:06:002:0013, площею 0,9500 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, відповідно
до Державного акту на право власності
на земельну ділянку серії ЯМ №420566 від
27.09.2011, зареєстроване за ОСОБА_5.

ПП «Гебудсервіс» на підставі договору
№10/2009 від 15.02.2009, розпорядження
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області №1336 від 22.09.2008, розроблено
Проект із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 1,9999 га для
ведення особистого селянського
господарства гр. ОСОБА_2 на території
Гайшинської сільської ради
Переяслав-Хмельницького району
Київської області.

Відповідно до Довідки Управління
земельних ресурсів у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області №06-16/419 від 20.05.2009
згідно Державної статистичної
звітності форми 6-зем станом на 01.01.2009
загальна площа земельних ділянок, що
відводяться гр. ОСОБА_2 на території
Гайшинської сільської ради (за рахунок
земель запасу) складає 1,9999 га
сільськогосподарських земель.

Даний проект був погоджений: висновком
Відділу містобудування, архітектури,
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області №3-156/1 від 05.05.2009, висновком
Управління земельних ресурсів у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області №1222/05-13 від 30.04.2009,
висновком Управління культури і
туризму Київської обласної державної
адміністрації №11а/307/02 від 26.01.2010,
листом Держкультурспадщини №22-13/9 від
13.01.2010, висновком державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№05.03.02-07/4085 від 27.01.2010, висновком
Державного управління охорони
природного середовища в Київській
області №06-13/4985 від 26.05.2010.

Відповідно до Висновку Відділу
містобудування, архітектури,
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області №3-156 від 05.05.2009 речові права
третіх осіб на земельну ділянку
відсутні.

На підставі Розпорядження
Переяслав-Хмельницької районної
державної адміністрації Київської
області №298 від 16.03.2010 Управлінням
Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому
районі Київської області ОСОБА_2 видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ №598193 від
21.02.2011 щодо земельної ділянки площею
1,9999 га, розташованої на території
Гайшинської сільської ради
Переяслав-Хмельницького району
Київської області для ведення
особистого селянського господарства.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №52216 від
17.01.2013 право власності на земельну
ділянку з кадастровим номером
:06:002:0012, площею 1,9999 га, з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, відповідно
до Державного акту на право власності
на земельну ділянку серії ЯЛ №598193 від
21.02.2011, зареєстроване за ОСОБА_2.

Листом Переяслав-Хмельницької
районної державної адміністрації
Київської області №06-22/1580 від 15.08.2013
позивачу повідомлено про передачу на
підставі розпоряджень голови
адміністрації від 16.03.2010 №298 та від
18.03.2010 №323 у власність громадянам
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення загальною площею 3,8990 га,
які знаходяться на території
Гайшинської сільської ради
Переяслав-Хмельницького районну
Київської області.

23.09.2013 позивач листом за №151 звернувся
до Управління Держкомзему у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області із заявою про
державну реєстрацію земельної ділянки,
якою просив зареєструвати земельну
ділянку для ведення
товарно-сільськогосподарського
виробництва площею 186,6 га, яка
розташована на території Гайшинської
сільської ради
Переяслав-Хмельницького району
Київської області.

Рішенням державного кадастрового
реєстратора Управління Держкомзему у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області №РВ-013 від
02.10.2013 позивачу відмовлено у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру на підставі
знаходження в межах земельної ділянки,
яку передбачається зареєструвати,
іншої земельної ділянки або її частини.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у даній справі, суд виходив з
наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За приписами статті 17 Земельного
кодексу України від 25.10.2001 №2768-III в
редакції, яка була чинна на момент
винесення спірних розпоряджень (далі -
ЗК України) до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належить: а)
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом; б) участь у розробленні та
забезпеченні виконання
загальнодержавних і регіональних
(республіканських) програм з питань
використання та охорони земель; в)
координація здійснення землеустрою та
державного контролю за використанням
та охороною земель; г) підготовка
висновків щодо надання або вилучення
(викупу) земельних ділянок; ґ) викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб у межах, визначених законом; д)
підготовка висновків щодо
встановлення та зміни меж сіл, селищ,
районів, районів у містах та міст; е)
здійснення контролю за використанням
коштів, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок; є) координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; ж) вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Частиною 3 статті 122 ЗК України районні
державні адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для: а)
сільськогосподарського використання;
б) ведення водного господарства, крім
випадків, передбачених частиною сьомою
цієї статті; в) будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті.

10.12.2009 набрав чинності Закон України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
спрощення порядку набуття прав на
землю" від 05.11.2009 № 1702-VI (далі - Закон
України № 1702-VI), згідно з яким частини
шосту-десяту статті 118 ЗК України
викладено у новій редакції.

Так, встановлено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
висновки конкурсної комісії (у разі
надання земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
особами, які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів робіт,
у строки, що обумовлюються угодою
сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі відмови у погодженні
проект повертається заявнику у
зазначений у цій частині строк.
Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів. У разі якщо проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
підлягає обов'язковій державній
експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Крім того, Законом України № 1702-VI ЗК
України доповнено статтею 186-1, якою,
регламентовано порядок створення та
діяльності Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою.

Так, частинами 1, 2, 8 вказаної статті
встановлено, що для розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, в районах та містах
обласного значення, містах Києві та
Севастополі функціонують постійно
діючі комісії. До повноважень Комісії
належить забезпечення погодження
документації із землеустрою
відповідними органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування. Положення про Комісію
та порядок її роботи затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

На час розробки проектів землеустрою
та прийняття спірних Розпоряджень
відповідачем Комісія з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою, створена
не була, відповідно діяв попередній
порядок погодження документації із
землеустрою, а саме: проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування (ч. 9 ст. 118 ЗК
України).

Жодної обставини щодо порушення
відповідачем порядку затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки приведено не було.

Водночас, аналіз наявних в матеріалах
справи проектів із землеустрою щодо
відведення земельних ділянок дає
підстави вважати, що вони відповідають
вимогам Закону України «Про
землеустрій» та містять всі необхідні
погодження.

Крім того, з приведених вище листів
Управління земельних ресурсів у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області, які містяться у
проектах із землеустрою відведення
земельних ділянок, містяться посилання
на Державну статистичну звітність «Про
наявність земель та поділ їх по
землекористувачах» форми №6-зем,
згідно з чим громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 було відведено землю саме за
рахунок земель запасу.

Форма державної статистичної
звітності №6-зем затверджена наказом
Державного комітету статистики
України від 05.11.98 №377, а відповідно до
частини другої статті 18 Закону України
«Про державну статистику» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
відносин) респонденти зобов'язані
безкоштовно, в повному обсязі, за
формою, передбаченою
звітно-статистичною документацією, у
визначені терміни подавати органам
державної статистики достовірну
статистичну інформацію.

Відповідно до статті 193 ЗК України
Державний земельний кадастр - це єдина
державна система земельно-кадастрових
робіт, яка встановлює процедуру
визнання факту виникнення або
припинення права власності і права
користування земельними ділянками та
містить сукупність відомостей і
документів про місце розташування та
правовий режим цих ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.
Державний земельний кадастр є основою
для ведення кадастрів інших природних
ресурсів.

Призначенням державного земельного
кадастру є забезпечення необхідною
інформацією органів державної влади та
органів місцевого самоврядування,
заінтересованих підприємств, установ і
організацій, а також громадян з метою
регулювання земельних відносин,
раціонального використання та охорони
земель, визначення розміру плати за
землю і цінності земель у складі
природних ресурсів, контролю за
використанням і охороною земель,
економічного та екологічного
обґрунтування бізнес-планів та
проектів землеустрою (ст. 194 ЗК України).

Статтею 195 ЗК України визначені
завдання ведення державного
земельного кадастру: а) забезпечення
повноти відомостей про всі земельні
ділянки; б) застосування єдиної системи
просторових координат та системи
ідентифікації земельних ділянок; в)
запровадження єдиної системи
земельно-кадастрової інформації та її
достовірності.

При цьому, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 04.04.2007
№614 «Про затвердження Положення про
Державне агентство земельних ресурсів
України», яка була чинна на момент
виникнення спірних відносин,
Держземагентство забезпечує
реалізацію державної політики та
управління у сфері регулювання
земельних відносин, використання,
охорони та проведення моніторингу
земель, ведення державного земельного
кадастру, а також міжгалузеву
координацію та державне регулювання у
сфері встановлення меж області, району,
міста, району в місті, села і селища.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до положень частин першої
та другої статті 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

На підставі викладеного суд не бере до
уваги посилання позивача на лист
Управління Держземагентства у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області №06-10/1727 від 26.03.2014 та
додане до цього листа викопіювання
плану (карти) земельних ділянок як на
доказ накладення земельних ділянок на
земельну ділянку Підприємства,
оскільки останнє містить лише позначки
щодо земельних ділянок лише ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, в той час як спірними
розпорядженнями було затверджено й
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_6

Крім того, здійснені в зазначеному
викопіюванні позначки земельних
ділянок «Шеляга» та «Дубина» здійснені
прописом, тоді як решта власників
(користувачів) земельних ділянок
позначені друкованими літерами.

В той же час, суд бере до уваги, що під
час прийняття спірних розпоряджень
відповідачу надана інформація
уповноваженим на ведення Державного
земельного кадастру органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів щодо перебування спірних
земельних ділянок у запасі.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень. Суб'єкт владних
повноважень повинен надати суду всі
наявні у нього документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі.

Однак, покладений на суб`єкта владних
повноважень даною нормою тягар
доказування правомірності своїх дій не
звільняє позивача від обов`язку
доказування своїх тверджень чи
заперечень.

На підстав викладеного суд дійшов
висновку про те, що відповідач при
прийнятті спірних розпоряджень діяв на
підставі, в межах та у спосіб,
встановлені Земельним кодексом
України.

Вирішуючи даний спір суд також
виходить з наступного.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР
Україною ратифіковано Конвенцію про
захист прав і основоположних свобод
людини 1950 року.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» №3477-IV від 23.02.2006 суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Статтею 9 Конституції України
встановлено, що чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Перша норма, яка має загальний
характер, проголошує принцип мирного
володіння майном. Друга норма
стосується випадків позбавлення майна
і підпорядковує його певним умовам -
вона міститься в другому реченні
частини першої.

Стаття 1 Першого протоколу містить три
положення: принцип мирного володіння
майном, випадки позбавлення майна,
контроль за користуванням власністю.

Стаття 1 Першого протоколу, яка
спрямована на захист особи від
будь-якого посягання держави на право
володіння своїм майном, також
зобов'язує державу вживати деякі
необхідні заходи, спрямовані на захист
права власності.

Втручання у право власності допустимо
лише тоді, коли воно переслідує
легітимну мету в суспільних інтересах.
Випадки втручання у право «мирного
володіння» майном розглядаються Судом
у сенсі розрізнення понять
«позбавлення власності» і «контроль за
її використанням»; невиконання судових
рішень розглядається як втручання у
власність. Але, окрім того, втручання в
право безперешкодного користування
своїм майном передбачає «справедливу
рівновагу» між інтересами суспільства
та необхідністю дотримання
фундаментальних прав людини.

Позбавлення майна може бути
виправданим лише у випадку, якщо буде
показаний «інтерес суспільства» та
«умови, передбачені законом». Будь-яке
втручання у право власності
обов'язково має відповідати принципу
пропорційності (справа Трегубенко
проти України).

Громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
отримуючи у власність приведені
земельні ділянки, мали правомірні
очікування, законні сподівання
безперешкодно володіти, користуватися
та розпоряджатися своїм майном.

В розумінні статті 1 Першого Протоколу
Конвенції в зміст поняття «майно» до
об'єктів права власності відноситься
«правомірні очікування» / «законні
сподівання» вчиняти певні дії
відповідно до виданого державними
органами дозволу (справа «Пайн Велі
Девелопмент Лтд.» та інші проти
Ірландії).

Таким чином, скасування спірних
розпоряджень матиме наслідком
порушення статті 1 Першого Протоколу
Конвенції стосовно третіх осіб у даній
справі.

За таких обставин, виходячи із
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат
відповідача - суб'єкта владних
повноважень, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача на користь відповідача не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 159-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.