Справа № 802/1118/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 травня 2014 р.
Справа № 802/1118/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Жернакова М. В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного
фонду України у Липовецькому районі
Вінницької області

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
управління Пенсійного фонду України у
Липовецькому районі Вінницької
області (далі - УПФУ у Липовецькому
районі, позивач) з адміністративним
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1,) відповідач
про стягнення заборгованості. Позовні
вимоги мотивовані тим, що у відповідача
утворилася заборгованість перед УПФУ у
Липовецькому районі зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4010,30 грн.
Зазначену суму заборгованості
відповідач в добровільному порядку не
сплачує, в зв'язку з чим поданий цей
адміністративний позов.

В судове засідання представник
позивача не прибув, однак у прохальній
частині адміністративного позову
представник позивача просив суд
розглянути справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання також не
прибув. Судову кореспонденцію суд
направляв відповідачу на адресу,
внесену до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Однак до суду
повернувся невручений конверт зі
вмістом поштового відправлення з
відміткою поштового відділення
зв'язку: за зазначеною адресою не
проживає. Згідно з ч. 11 ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у разі повернення
поштового відправлення із повісткою,
яка не вручена адресату з незалежних
від суду причин, вважається, що така
повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Частиною 1 статті 41 КАС України
визначено, що в разі неприбуття у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

З огляду на вказані вимоги КАС України,
враховуючи клопотання представника
позивача та неприбуття відповідача,
повідомленого належним чином, суд
дійшов висновку про можливість
проведення судового розгляду справи в
порядку письмового провадження без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд
установив такі фактичні обставини

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець (а. с. 7) та відповідно
до ст. 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" є платником
єдиного соціального внеску. З
матеріалів справи суд убачає, що у
відповідача наявна заборгованість
перед УПФУ в Липовецькому районі зі
слати єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4010,30 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Відносини зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) регулюються Законом України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" № 2464-VІ від 08
липня 2010 року.

Частиною 2 статті 6 вказаного Закону
закріплено обов'язок платника єдиного
внеску своєчасно та у повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
такий внесок.

Приписами частини 8 статті 9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

Відповідно до картки особового рахунку
платника за період з 01.04.2013 по 03.12.2013 (а.
с. 11) у ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4010,30 грн.
Наявність вказаної заборгованості
підтверджується також розрахунком
боргу (а. с. 12).

Платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилає вимогу про її сплату.

З матеріалів справи суд убачає, що ФОП
ОСОБА_1 позивач направляв вимогу за № Ф
395 від 10.05.2013 про сплату недоїмки з
єдиного внеску в сумі 4010,30 грн.

Згідно з п. 4 ст. 25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. Однак відповідач не
сплатив зазначену у вимозі суму, крім
того, не оскаржив її. Станом на день
розгляду справи докази сплати
відповідачем заборгованості до суду не
надходили.

Положеннями абзацу 6 ч. 4 ст. 25 Закону №
2464-VI визначено, що у разі якщо платник
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів з дня надходження вимоги не
сплатив зазначені у вимозі суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею, не узгодив вимогу з
органом Пенсійного фонду, не оскаржив
вимогу в судовому порядку або не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

Відповідно до абзацу 7 ч. 4 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" у випадках,
зазначених в абзаці 6 цієї частини,
територіальний орган Пенсійного фонду
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення недоїмки. Таке ж право
було закріплено у п. 7 ч. 1 ст. 13 цього
Закону.

Крім того, суд керується вимогами п. 3
Прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи",
відповідно до яких органи Пенсійного
фонду України продовжують
адмініструвати єдиний внесок у частині
завершення процедур такого
адміністрування.

З урахуванням наведеного та зважаючи,
що факт заборгованості
підтверджується матеріалами справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) на
користь управління Пенсійного фонду
України у Липовецькому районі
Вінницької області, на
р/р 00210 в Головному управлінні
ДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015
заборгованість зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4010 (чотири
тисячі десять) грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 цього Кодексу, було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жернаков Михайло
Володимирович