Справа № 804/4883/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р. Справа № 804/4883/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді - Коренева А.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Управління пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління пенсійного фонду
України в м. Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області,
звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі про
зобов'язання прийняти до заліку
витрати, що підлягають відшкодуванню
за лютий 2014 р. на користь позивача, на
суму 6 028,67 грн., які виплачені особам як
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
отримали каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн СНД та
на території України. На обґрунтування
позовних вимог позивачем зазначено, що
протягом лютого 2014 р. позивачем
виплачена пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві особам, які отримала
каліцтво на території країн СНД та
України. Відповідно до ст.2 Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. Згідно з пп. «г», «д» ст.21 Закону
№1105 до обов'язків Фонду соціального
страхування відноситься своєчасне та в
повному обсязі відшкодовування пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. В судове засідання
представник позивача не прибув,
направив до суду клопотання про
підтримання позову в повному обсязі та
розгляд справи за відсутності
представника управління.

Відповідач, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі,
правом участі в судовому засіданні не
скористався, причини неявки не
повідомив, заперечення проти позову не
надав, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином
(а.с.27).

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

З огляду на приписи ст.41, ст.122, ст.128 КАС
України суд вважає за можливе
здійснити судовий розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі доказами, які повно
та всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального засобу не
здійснюється.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, при винесені рішення
виходить з наступних підстав та
мотивів.

Як встановлено судом в ході вирішення
справи, спірна сума, відносно якої
позивачем заявлена вимога щодо
зобов'язання відповідача прийняти її
до заліку, є сумою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що стався на
території країн СНД, виплаченою
позивачем у лютому 2014 р. в розмірі 202,86
грн., а також що стався на території
України, виплаченою позивачем у лютому
2014 р. в розмірі 5 825,81 грн.

Суд відмічає, що принципи та загальні
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян в Україні врегульовані
положеннями Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.98 №16/98-ВР (далі - Основи), відповідно
до яких, залежно від страхового
випадку, визначені наступні види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: - пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням; -
медичне страхування; - страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності; -
страхування на випадок безробіття; -
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (ст. 4 Основ).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є видом
соціальних послуг та матеріального
забезпечення, яка надається за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Отже, пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.99 №1105 (далі -
Закон №1105), який виданий відповідно до
Конституції України та Основ,
страхування від нещасного випадку
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків -
некомерційну самоврядну організацію,
що діє на підставі статуту, який
затверджується її правлінням. Отже,
належним страховиком, тобто тим, хто
має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, також мають
право на забезпечення по страхуванню
від нещасного випадку відповідно до
Закону №1105 (ч.2 ст.2 Закону №1105). Аналіз
зазначених положень дає підстави для
висновку, що право на таке забезпечення
не залежить від того, у якій з колишніх
республік СРСР стався нещасний випадок
на виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків. На користь викладеного
свідчать як положення ст.27 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.91 №1788, відповідно до яких
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи, так і положення абз.2п.3
Прикінцевих положень Закону №1105, за
змістом яких відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом також
зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги.

Звідси суд робить висновок, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території
країн-учасниць СНД - є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків,
який і має відшкодовувати органам ПФУ
витрати з виплати такими органами
відповідних пенсій потерпілим. Адже,
положеннями ч.4 ст. 26 Основ визначено, що
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Між тим, обраний Позивачем у цій справі
спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав Управління ПФУ
щодо відшкодування понесених ним
витрат. Так, Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04.03.03 № 5-4/4 (далі -
Порядок), не врегульовує спірних
відносин, які виникли у даному випадку,
оскільки встановлене ним правило
підписання актів звірки розрахунків
розраховано на відсутність спору.
Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом №1105, у
тому числі добровільно застраховані,
та потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

У випадку відсутності згоди на
підписання актів та прийняття до
заліку певних сум з боку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, що має місце у
спірних правовідносинах, вимоги про
відшкодування таких сум вирішуються в
судовому порядку шляхом пред'явлення
позову про стягнення (відшкодування)
цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог
про зобов'язання прийняти до заліку сум
виплачених пенсій або включити їх до
актів звірки.

Даний висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
висловленій, зокрема, у його рішенні
від 20.05.07, прийнятому у справі за
позовом Управління ПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Великобагачанському та
Решетилівському районах Полтавської
області про зобов'язання прийняти до
заліку та відшкодування суми, та у
рішенні від 30.09.08, прийнятому у справі
№21-2577во07 за позовом УПФУ до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Глибоцькому районі
Чернівецької області про зобов'язання
вчинити дії (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/3399576).

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 244-2
КАС України рішення Верховного суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначенні норми права, та для всіх
судів України. Згідно зі ст. 161 КАС
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення
з підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, позовні вимоги
щодо зобов'язання відповідача прийняту
до заліку суму пенсії в розмірі 6 029,67
грн. є безпідставними та ґрунтуються на
помилковому розумінні вищенаведених
положень чинного законодавства, а
відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 72, 94, 160-163, 167, 186
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволені
адміністративного позову Управління
пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі про
зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду відповідно до
ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя А.О. Коренев