Справа № 810/1253/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1253/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2014 року

м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Чернігівської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною дією видачу йому
картки-відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні
транспортного засобу комерційного
призначення службовою особою
відповідача Чернігівської митниці
Міндоходів України від 24.02.2014;
зобов'язати відповідача Чернігівську
митницю Міндоходів України прийняти
митну декларацію від 24.02.2014 і дозволити
пропуск транспортного засобу
автомобіля VW Sharan, 1999 р.в., номер кузова
НОМЕР_1 через митний кордон України в
режимі тимчасового ввезення строком на
один рік.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нову постанову, якою
позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що зазначена апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
24.02.2014 о 15 годині 47 хвилин в зону митного
контролю митного поста «Нові
Яриловичі» Чернігівської митниці
Міндоходів в напрямку «в'їзд на митну
територію України» заїхав автомобіль
VOLKSWAGEN SHARAN, державний реєстраційний
знак НОМЕР_2, VIN код НОМЕР_1, під
керуванням громадянина України ОСОБА_2

За результатами перевірки наданих до
митного оформлення документів
виявлено відсутність документів, які б
вказували на те, що транспортний засіб
належить до транспортного засобу
комерційного призначення та може бути
поміщений у митний режим тимчасового
ввезення. У зв'язку з цим старшим
державним інспектором митного поста
«Нові Яриловичі» Чернігівської
митниці Міндоходів Кошелем Д.І. було
відмовлено у пропуску через митний
кордон України транспортного засобу
VOLKSWAGEN SHARAN, державний реєстраційний
знак НОМЕР_2, про що складена картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 102030000/2014/00062
від 24.02.2014.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що наданий позивачу
автомобіль, згідно пункту 7
договору-доручення № 02/МС-017 від 05.02.2014
та пункту 1.7 договору про
представництво фірми від 05.02.2014 є лише
засобом виконання доручення фірми та,
відповідно, даний автомобіль переданий
позивачу лише у користування, а
будь-якої інформації щодо комерційного
використання зазначеного автомобіля
як зміст укладених договорів, так і
матеріали справи не містять, тому
викладені в позовній заяві доводи
позивача є необґрунтованими та такими,
що не відповідають нормам чинного
законодавства України та не можуть
бути підставами для задоволення даного
позову.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що дії
відповідача щодо видачі картки-відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні транспортного засобу
комерційного призначення службовою
особою відповідача - Чернігівської
митниці Міндоходів від 24.02.2014 є
протиправними та такими, що суперечать
вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується з
рішенням суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи для
здійснення митного оформлення позивач
надав наступні документи: паспорт
громадянина України № НОМЕР_3 від
21.02.2007; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу VOLKSWAGEN SHARAN,
державний реєстраційний знак НОМЕР_2,
згідно якого автомобіль є власністю ЗAT
«MERIDIAN CORPORATION», зареєстрованого за
адресою: вулиця Бержу 31-41, місто
Паневежис, Литва; договір-доручення №
02/МС-017 від 05.02.2014; акт прийому-передачі
автомобіля від 05.02.2014; договір про
представництво фірми від 05.02.2014;
посвідчення про відрядження від 05.02.2014;
довіреність № 02/мс-017; митну декларацію
для письмового декларування товарів,
що перемішуються через митний кордон
України громадянами для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов'язаних
з провадженням підприємницької
діяльності. Крім того, позивачем було
заявлено, що він має намір ввезти даний
транспортний засіб в режимі
тимчасового ввезення.

Зі змісту картки відмови прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 102030000/2014/00062 від 24.02.2014
вбачається, що громадянин України
ОСОБА_2 подав митну декларацію,
затверджену постановою Кабінету
Міністрів України від 21.05.2012 № 431 «Про
затвердження форми митної декларації
для письмового декларування товарів,
що переміщуються через митний кордон
України громадянами для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов'язаних
з провадженням підприємницької
діяльності» та має намір ввезти на
митну територію України транспортний
засіб VW Sharan, реєстраційний номер
НОМЕР_2, який належить компанії UAB «MERIDIAN
CORPORATION», Литва, місто Паневежис, вулиця
Бержу 31-41, яким він керує на підставі
доручення на керування зазначеним
транспортним засобом № 02/мс-017 від
05.02.2014.

З посиланням на положення Митного
кодексу України, Конвенції про
тимчасове ввезення прийнятої 26.06.1990 у
місті Стамбулі, відповідач дійшов
висновку, що транспортний засіб VW Sharan,
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить компанії UAB «MERIDIAN CORPORATION» та
перебуває у тимчасовому користуванні
позивача, не є транспортним засобом
комерційного використання, оскільки
позивачем не було надано документи,
передбачені пунктом 1 частини 1 статті
335 Митного кодексу України та статті 53
Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про
автомобільний транспорт», які
підтверджували б факт здійснення за
допомогою зазначеного транспортного
засобу міжнародних перевезень у
вигляді платного транспортування осіб
або платного чи безоплатного
промислового чи комерційного
транспортування товарів; не було
пред'явлено до митного контролю
товарів чи пасажирів, міжнародне
перевезення яких здійснювалося б
вищевказаним транспортним засобом.

З огляду на вищевикладене, згідно з
положеннями Митного кодексу України та
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік) відповідач вважає, що
вказаний транспортний засіб, який
позивач хотів ввезти тимчасово на
митну територію України як
громадянин-резидент в службових цілях,
а не для платного транспортування осіб
або для платного чи безоплатного
промислового чи комерційного
транспортування товарів через митний
кордон України, не відносяться до
транспортних засобів комерційного
призначення.

Відповідно до ст.ст. 103, 104 Митного
кодексу України тимчасове ввезення - це
митний режим, відповідно до якого
іноземні товари, транспортні засоби
комерційного призначення ввозяться
для конкретних цілей на митну
територію України з умовним повним або
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності і підлягають реекспорту до
завершення встановленого строку без
будь-яких змін, за винятком звичайного
зносу в результаті їх використання. Для
поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення особа,
відповідальна за дотримання митного
режиму, повинна подати органу доходів і
зборів, що здійснює випуск товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення у режимі тимчасового
ввезення, документи на такі товари,
транспортні засоби, що підтверджують
мету їх тимчасового ввезення.

Згідно з частиною 1 статті 105 Митного
кодексу України у митний режим
тимчасового ввезення з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Статтею 189 Митного кодексу України
передбачено, що транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності. Тимчасове ввезення
транспортних засобів комерційного
призначення на митну територію України
допускається за умови, що такі
транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Транспортні засоби комерційного
призначення - будь-яке судно (у тому
числі самохідні та несамохідні ліхтери
та баржі, а також судна на підводних
крилах), судно на повітряній подушці,
повітряне судно, автотранспортний
засіб (моторні транспортні засоби,
причепи, напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення (п. 59 ч. 1 ст. 4
Митного кодексу України).

Відповідно до пункту «а» статті 1
Конвенції про тимчасове ввезення (далі
- Конвенція), до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України від 24.03.2004 № 1661-IV «Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення», «;тимчасове
ввезення» означає митний режим, який
дозволяє приймати на митну територію
певні товари (у тому числі транспортні
засоби), умовно звільнені від ввізного
мита і податків, без застосування
заборон чи обмежень економічного
характеру на ввезення; такі товари (у
тому числі транспортні засоби), мають
ввозитися з визначеною метою і
призначатися для подальшого вивезення
у встановлений термін, та не
піддаватися змінам, за винятком
нормального зниження їхньої вартості
(амортизації) внаслідок їхнього
використання.

Згідно з п. «b» статті 1 Додатка С до
Конвенції комерційне використання
означає платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів.

Відповідно до п. «а» статті 5 Додатка С
до Конвенції для того, щоб можна було
скористатись правами на пільги, що
надаються цим Додатком, транспортні
засоби комерційного використання
повинні бути зареєстрованими на
території, яка не є територією
тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами території тимчасового ввезення,
і ввозитись та використовуватись
особами, які здійснюють свою
діяльність з такої території.

При цьому, пунктом «а» статті 7 Додатка
С до Конвенції визначено, що незважаючи
на положення статті 5 цього Додатку
транспортні засоби комерційного
використання можуть використовуватись
третіми особами, які мають належний
дозвіл користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення.

Згідно із вимогами частини 1 статті 9
Додатка С Конвенції про тимчасове
ввезення, подальше вивезення
транспортних засобів комерційного
використання відбувається відразу ж
після закінчення транспортних
операцій, для яких вони були ввезені.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів звертає увагу, що норми Митного
кодексу України та Конвенції стосовно
надання пільг в оподаткуванні митними
платежами при тимчасовому ввезенні
транспортних засобів можуть
застосовуватись виключно для
транспортних засобів комерційного
призначення (використання).

Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцією про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м. Женева 1956) та
Конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева, 1973), до яких Україна
приєдналась 01.08.2006 та 05.12.2004 відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції.

Статтями 4 та 5 цієї Конвенції
передбачено, що договір перевезення
встановлюється накладною, другий
примірник якої супроводжує вантаж. У
накладній відповідно до статті 6
Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956) мають бути вказані: місце та
дата її складання; ім'я та адреса
відправника; ім'я та адреса
транспортера; місце та дата прийняття
вантажу до перевезення та передбачене
місце його здачі; ім'я та адреса
отримувача; прийняте позначення
характеру вантажу та способу його
упаковки та у випадку перевезення
небезпечних вантажів їх звичайно
визнане позначення; кількість
вантажних місць, їх особлива розмітка
та номера; вага вантажу брутто або у
вигляді інших одиниць виміру кількість
вантажу; пов'язані з перевезенням
видатки (перевізна платня, додаткові
витрати, мито та митні збори, а також
інші витрати з моменту складання
договору до здачі вантажу); інструкції,
що вимагаються для виконання митних
формальностей, та інші; позначення, що
перевезення відбувається, незалежно
від будь-яких обумов, із дотриманням
порядку, встановленого цією
Конвенцією.

До будь-якого договору автомобільного
перевезення пасажирів - та у
відповідних випадках - їх багажу
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються, застосовується
Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973 р.).

Статтею 5 розділу 1 «Пасажири» глави 3
«Транспортні документи» зазначеної
Конвенції передбачено, що під час
перевезення пасажирів перевізник має
видати індивідуальний або колективний
квиток, в якому мають бути зазначені
назва та адреса перевізника, а також
міститись зазначення про те, що договір
підпадає під дію цієї Конвенції навіть
при наявності будь-яких обумов, що
цьому суперечать.

З матеріалів справи вбачається, що ні
накладної, ні індивідуальний або
колективний квиток позивачем при
проходженні митного контролю подано не
було.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 53 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
від 05.04.2001 № 2344-ІП при виконанні
міжнародних перевезень вантажів
резиденти України повинні мати: дозвіл
України; дозвіл щодо узгодження умов та
режимів перевезення в разі перевищення
вагових або габаритних обмежень чи
документ про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж. При виконанні міжнародних
перевезень пасажирів нерезиденти
повинні мати: дозвіл України; свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);
білетно-облікову документацію.

Пунктом 1 частини 1 статті 335 Митного
кодексу України передбачено, що під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України декларант,
уповноважена ним особа або перевізник
залежно від виду транспорту, яким
здійснюється перевезення товарів,
надають органу доходів і зборів в
паперовій або електронній формі такі
документи та відомості:1) при
перевезенні автомобільним
транспортом: а) документи на
транспортний засіб, зокрема ті, що
містять відомості про його державну
реєстрацію (національну належність); б)
транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні); в) визначений актами
Всесвітнього поштового союзу документ,
що супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності); г)
комерційні документи (за наявності) на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів; ґ) відомості про
кількість вантажних місць та вид
упаковки; д) найменування товарів; е)
вага брутто товарів (у кілограмах) або
об'єм товарів (у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що громадянин (як
резидент так і нерезидент) може
тимчасово в'їжджати на територію
України на транспортному засобі
комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів). При
цьому, громадянин, який ввозить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати зазначені вище
документи.

Крім того, пунктом 1 розділу II
Особливості виконання митних
формальностей відповідно до митного
режиму тимчасового ввезення Порядку
виконання митних формальностей
відповідно до заявленого митного
режиму, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
31.05.2012 № 657 передбачено, що для митного
оформлення товарів, що тимчасово
ввозяться на митну територію України,
митному органу подаються МД, книжка
А.Т.А. або інший документ, передбачений
законодавством України з питань
державної митної справи.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
автомобіль VOLKSWAGEN SHARAN, державний
реєстраційний знак НОМЕР_2, є
транспортним засобом комерційного
призначення, не відповідають фактичним
обставинам справи, оскільки при
ввезенні на митну територію України
зазначеного транспортного засобу
позивач не надав належних документів,
які б вказували на міжнародне платне
перевезення осіб або промислове чи
комерційне платне або безоплатне
перевезення товарів, а договір про
представництво фірми від 05.02.2014,
укладений з ЗAT «MERIDIAN CORPORATION»,
зареєстрованого за адресою: вулиця
Бержу 31-41, місто Паневежис, Литва,
довіреність на управління
транспортним засобом № 02/мс-017 та
посвідчення про відрядження не є
документами, які підтверджують
комерційну мету ввезення
транспортного засобу, як це
передбачено вищенаведеними
положеннями Митного кодексу України,
Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про
автомобільний транспорт» та Конвенції
про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990
рік).

Відповідно до пункту 60 частини 1 статті
4 Митного кодексу України транспортні
засоби особистого користування -
наземні транспортні засоби товарних
позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5
тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до
них товарної позиції 8716 згідно з УКТ
ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна,
що зареєстровані на території
відповідної країни, перебувають у
власності або тимчасовому
користуванні відповідного громадянина
та ввозяться або вивозяться цим
громадянином у кількості не більше
однієї одиниці на кожну товарну
позицію виключно для особистого
користування, а не для промислового або
комерційного транспортування товарів
чи пасажирів за плату або безоплатно.

Колегія суддів вважає, що автомобіль
VOLKSWAGEN SHARAN, державний реєстраційний
знак НОМЕР_2 є транспортним засобом
особистого користування, та був
ввезеним на митну територію України
виключно як транспортний засіб
особистого користування, що
підтверджується роздруківкою з
електронного журналу пасажирського
пункту пропуску, копія якої наявна в
матеріалах справи.

Згідно з частиною 3 статті 380 Митного
кодексу України, тимчасове ввезення
громадянами-резидентами транспортних
засобів особистого користування, що
класифікуються за товарними позиціями
8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни),
8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них
товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД
дозволяється на строк до одного року
під письмове зобов'язання про їх
зворотне вивезення за умови письмового
декларування в порядку, передбаченому
законодавством України для громадян,
після сплати всіх митних платежів, які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних
засобів.

При цьому, з урахуванням статей 90, 381
Митного кодексу України без письмового
декларування, без внесення грошової
застави, без сплати митних платежів та
без застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності громадяни можуть ввезти на
митну територію України зареєстровані
у відповідних реєстраційних органах
іноземних держав транспортні засоби
виключно в режимі транзит.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що митний
орган під час перевірки поданих
позивачем документів правомірно
прийшов до висновку, що оскільки
позивачем не було подано повного
пакету документів, що підтверджують
комерційне призначення транспортного
засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2,
то даний транспортний засіб є
транспортним засобом особистого
користування. В свою чергу, позивачем
не сплачено всіх митних платежів, які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних засобів
відповідно до частини 3 статті 380
Митного кодексу України, а тому
відповідачем правомірно видано картку
відмови № 102030000/2014/00062 від 24.02.2014.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень - довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
12.03.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В.В.,

Шурко
О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
26.05.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.