Справа № 755/5410/14-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
755/5410/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Гончарук В.П.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівКлючковича В.Ю., Собківа Я.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва на
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м. Києва
про перерахунок довічного грошового
утримання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач пред'явив позов до
Управління пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій протиправними щодо
відмови відповідача в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та виплати
різниці грошового утримання.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року
позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позову відмовити
повністю. В обґрунтування апеляційної
скарги апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Частиною першою статті 183-2 КАС України,
яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження, а тому, порушення судом
першої інстанції особливості
провадження справи, а саме розгляд її
не у скороченому провадженні, не є
перешкодою для апеляційного її
розгляду в порядку письмового
провадження, в зв'язку з чим і
оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою статті 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 2011 року
ОСОБА_4 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва, отримує
щомісячне довічне грошове утримання,
призначене як судді Верховного суду
України, який вийшов у відставку,
обчислене відповідно до Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Згідно довідки Верховного Суду України
про розмір суддівської винагороди для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді Верховного
Суду України у відставці № 488/0/21 від
16.07.2013 року, суддівська винагорода
судді Верховного Суду України, який
працює на відповідній посаді, станом на
03.06.2013 рік становить 28 330,90 грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року було скасовано
неконституційні зміни щодо визначення
розмірів щомісячного довічного
грошового утримання суддів у
відставці, розмір грошового утримання
позивача з 03.06.2013 року складає 90% від 28
330, 90 грн., що становить - 26 839, 80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва із
заявою про нарахування та виплату йому
щомісячного грошового утримання, як
судді у відставці, у зв'язку із
підвищенням суддівської винагороди
працюючим суддям, відповідно до ст. 129
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

Проте, відповідачем було відмовлено в
перерахунку пенсії з посиланням на те,
що проведення перерахунку довічного
грошового утримання передбачено лише
суддям Конституційного суду.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просив зобов'язати відповідача
провести вказаний перерахунок.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
розмір довічного грошового утримання
судді у відставці повинен бути
перерахований у зв'язку із зміною
розміру заробітної плати судді,
працюючого на аналогічній посаді.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 43 Закону України
«Про статус суддів» (чинного на час
призначення позивачу щомісячного
довічного грошового утримання), судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді.

Після втрати Законом України «Про
статус суддів» чинності на підставі
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453
аналогічні положення були передбачені
ч. 3 ст. 138 Закону, згідно з якими
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

З 01.10.2011 року положення ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» викладені в іншій редакції,
відповідно до якої щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Аналізуючи наведені положення, колегія
суддів вважає, що в усіх випадках
розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
залежить від розміру грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді судді. При цьому, законодавець
не обмежує розмір довічного грошового
утримання судді у відставці розміром
грошового утримання працюючого судді,
діючим на дату призначення судді у
відставці грошового довічного
утримання.

Крім того, Конституційним Судом
України зазначено, що невід'ємною
складовою статусу суддів є їх
незалежність, яка забезпечується, у
тому числі, гарантуванням фінансування
та належних умов для функціонування
судів і діяльності суддів, їх правового
і соціального захисту (підпункт 1.1
пункту 1 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 року N 19-рп/2004). Положеннями п. 7
Рішення Конституційного Суду України
від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що
право судді, який перебуває у
відставці, на пенсійне та щомісячне
довічне грошове утримання є гарантією
незалежності працюючих суддів.
Щомісячне довічне грошове утримання -
це особлива форма соціального
забезпечення суддів, зміст якої
полягає у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню їх належного
матеріального утримання, в тому числі
після звільнення від виконання
обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний
Суд України вказав, що надання судді
матеріального захисту є гарантією
забезпечення його незалежності. Разом
з тим будь-яке зниження рівня гарантій
незалежності суддів суперечить
конституційній вимозі неухильного
забезпечення незалежного правосуддя.
Щомісячне довічне грошове утримання
судді у встановленому розмірі
спрямоване на забезпечення гідного
його статусу життєвого рівня, оскільки
суддя обмежений у праві заробляти
додаткові матеріальні блага.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України від 14.12.2011 року №18-рп/2011
також зауважено, що виходячи з
системного аналізу положень Закону це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу. Відмінністю
щомісячного грошового утримання
працюючого судді від щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці є лише те, що судді, які мають
право на відставку та продовжують
працювати на посаді судді, цю виплату
одержують виключно з Державного
бюджету України, а судді у відставці - з
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 5 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
довічне грошове утримання суддям
виплачується органами Пенсійного
фонду України за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Як визначено у п.5 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року, «частина третя
статті 138 Закону № 2453 до внесених
Законом № 3668 змін передбачала:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

Таким чином, визначений Законом №2453
порядок нарахування щомісячного
довічного грошового утримання було
змінено Законом № 3668, внаслідок чого
зменшено розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України».

В пункті 7 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013
від 03.06.2013 року, щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
абзацу другого пункту 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 3668, зі змісту якого
вбачається, що виплата пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) здійснюється суддям без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та без
проведення інших перерахунків,
передбачених законами України,
зазначив, що «Конституційний Суд
України вважає, що Закон № 3668,
поширюючи дію положень абзацу другого
пункту 2 розділу II «Прикінцеві та
перехідні положення», як вбачається з
їх змісту, на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання),
залишив незмінним зміст права на
пенсію та щомісячне довічне грошове
утримання суддів, але звузив обсяг
цього права та встановив обмеження в
перерахунках передбачених законами
України пенсій та щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, чим знизив досягнутий
рівень гарантій незалежності суддів.
Таким чином, зазначені положення
Закону № 3668 в частині поширення їх дії
на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) суддів у відставці
суперечать вимогам частини першої
статті 126 Конституції України».

У п.8 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013
року встановлено, що «частина третя
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668, яка суперечить Конституції
України‚ не підлягає застосуванню як
така, що втратила чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Натомість
підлягає застосуванню частина третя
статті 138 Закону № 2453 в редакції до
змін, внесених Законом № 3668, а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання»;

Як вбачається з Рішення
Конституційного суду України №3- рп/2013
від 03.06.2013 року, в останньому не
робиться різниці між суддями у
відставці загальних суддів і суддів
Конституційного суду України.

Виходячи з вищенаведених положень
закону, обчислення щомісячного
довічного утримання суддів у відставці
повинно здійснюватися у відсотковому
відношення до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що відмова відповідача у
проведенні перерахунку розміру
щомісячного грошового утримання судді
у відставці є неправомірною, у зв'язку з
чим суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва на
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року
залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ст. 183-2
КАС України є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя:
І.Й. Петрик

Судді:
В.Ю. Ключкович

Я.М. Собків

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.