Справа № 2а-0570/1701/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/9991/37541/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання дій неправомірними, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
відмови у поверненні помилково
сплачених грошових коштів в сумі 5167.85
грн., а саме збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
придбанні автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що відповідно до приписів
статті 1 Закону України від 26 червня 1997
року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» такий
збір сплачується тільки при відчуженні
автомобіля, а не при його купівлі.

Оскільки у правовідносинах щодо
продажу автомобіля вона виступила
покупцем, а не продавцем, вважала, що
збір до Пенсійного фонду України на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 3 % вартості
автомобіля було сплачено нею
безпідставно.

Просила стягнути з Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області через Головне
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області
примусово сплачений нею збір в сумі
5167.85 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 06 березня
2012 року позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову про задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
постанову суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 05 серпня 2011 року
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 05 серпня 2011 року
№ 2/АЦ/050811 придбаний автомобіль марки
SKODA Oktavia A5, комплектації Eleganse 1, 8TSI/118kW6G 2011
року випуску, бежевого кольору (4К4К),
№ НОМЕР_1 за ціною 206596 грн. з
ПДВ.

Під час реєстрації автомобіля в
Відділі державної автомобільної
інспекції ОСОБА_3 сплачений збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 3% від вартості
автомобіля в сумі 5167 грн. 85 коп., про що
свідчить квитанція від листопада 2011
року № 104288 (а.с. 4).

05 листопада 2011 року ОСОБА_3 направлені
на адресу МРЕВ № 2 м. Маріуполя та
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
заяви щодо неправомірності стягнення
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в розмірі 3% від
вартості автомобіля в розмірі 5167
грн. 85 коп.

18 листопада 2011 року Управління
Пенсійного фонду в Приморському районі
м. Маріуполя надало відповідь на
звернення ОСОБА_3, в якому вказує на
правомірність стягнення суми збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 3% від вартості
автомобіля, посилаючись на п. 12 Порядку
сплати збору на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарської
діяльності, затвердженого Постановою
КМУ від 03.11.1998 року № 1740, який
конкретизує та уточнює механізм та
порядок сплати такого збору, а саме
визначає коло осіб, які повинні
сплатити збір до Пенсійного фонду
України (в тому числі особи, які
набувають права власності на легкові
автомобілі) (а.с. 13).

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з
безпідставності сплати позивачем при
купівлі автомобіля збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. Зазначена позиція суду
ґрунтується на тому, що згідно з
пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, у той час як у спірних
правовідносинах позивач є набувачем
речового права на майно, а не його
відчужувачем.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26.06.1997 року №400/97-ВР
(далі - Закон №400/97-ВР) (в редакції чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), визначено виключний
перелік осіб-платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, зокрема передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Отже, відповідно до цього Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається на осіб лише
у випадку відчуження, а не при купівлі
легкових автомобілів.

Разом з тим, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740
(далі - Порядок) платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Таким чином, на час виникнення спірних
правовідносин положення Порядку
суперечили вимогам Закону №400/97-ВР у
частині регулювання питання зі сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» №9 від 1 листопада 1996 року
вказано, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
апеляційної інстанції прийшов до
правильного висновку, що при вирішення
даного спору застосуванню підлягають
норми Закону №400/97-ВР.

Виходячи з фактичних обставин справи
та керуючись приписами пунктом 7 статті
1 Закону № 400/97-ВР, суд апеляційної
інстанції прийшов до вірного висновку,
що ОСОБА_3, як покупець автомобіля, не є
платником збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
спірних правовідносинах, а тому
обґрунтовано і правомірно задовольнив
позов та стягнув на її користь 5167.85 грн.
безпідставно сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове рішення,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду апеляційної інстанції
залишити без змін, оскільки вона
прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана правильно, а доводи касаційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: