Справа № 2604/25643/12
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Савлук Т.В.
Суддя-доповідач: Коротких
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі
Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа - управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
про визнання незаконною постанову про
закінчення виконавчого провадження, -

В С
Т А Н О В И В :

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою позов
задовольнити повністю. Свої вимоги
апелянт аргументує тим, що судом першої
інстанції були неповно з'ясовані всі
обставини, що мали суттєве значення для
вирішення справи та допущені порушення
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з`явились у судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що суд не може
зобов'язувати державного виконавця або
відповідну посадову особу державної
виконавчої служби до вчинення дій, які
не передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентується Законом
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (далі -
Закон України № 606 -ХІV).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 25 Закону
України № 606 -ХІV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою від 14 червня 2011 року ВП №
27229936 відкрито виконавче провадження
щодо зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_3, як дитині війни, щомісячної
державної соціальної надбавки в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

28 грудня 2011 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 27229936 на
підставі проведення перерахунку
пенсії, згідно повідомлення управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва від 18.08.2011
року № 17557/08.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Так, державний виконавець, в порядку ст.
75 Закону України «Про виконавче
провадження», зобов'язав боржника
вчинити дію, яка передбачена
виконавчим документом. Оскільки
управлінням Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва було
надано відповідь про фактичне
виконання рішення згідно з виконавчим
документом, то державним виконавцем
було законно винесено постанову про
закриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 27229936, відповідно до
вимог п. 8 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», старший
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві діяв в межах та спосіб, що
передбачені чинним законодавством.

Щодо вимоги позивача про відшкодування
за рахунок відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві моральної
шкоди на користь позивача в розмірі 10 000
грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в спорах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року № 4 обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача, а також вини останнього в
її заподіюванні.

В свою чергу, позивачем не підтверджено
факту заподіяння моральних чи фізичних
страждань чи втрат немайнового
характеру, а отже підстави для
задоволення позовної вимоги про
зобов'язання відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
відшкодувати моральні збитки в сумі 10
000 грн. відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 27.05.2014 року.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.