Справа № 2а/2370/3214/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року
м. Київ К/800/55282/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Моторного О.А.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Черкаської
митниці Міндоходів

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року

у справі № 2а/2370/3214/2012

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Церес Юкрейн»

до Черкаської митниці

про скасування податкових повідомлень
форми «Р»,

встановив:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Церес Юкрейн»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Черкаської митниці про
скасування податкових повідомлень
форми «Р».

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 01.10.2012 року
у справі № 2а/2370/3214/2012 у задоволенні
позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
постанову суду першої інстанції
скасовано, прийнято нову постанову,
якою позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення форми «Р» від
31.05.2012 року № 37 та № 38.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
невиїзної документальної перевірки
Товариства з додатковою
відповідальністю «Церес Юкрейн» щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, контроль за справлянням яких
покладено на митні органи, за вантажною
митною декларацією від 25.09.2009 року №
902030000/2009/301278, відповідачем складено акт
від 25.04.2012 року № 0011/12/902000000/.

Згідно висновків вказаного акту
встановлено, що Товариством з
додатковою відповідальністю «Церес
Юкрейн» при декларуванні товару
«кокосові волокна», нарахуванні та
сплаті платежів за вантажною митною
декларацією від 25.09.2009 року №
902030000/2009/301278 було допущено порушення
Закону України «Про Митний тариф
України» в частині застосування Правил
1, 6 Основних правил інтерпретації
УКТЗЕД та ставок ввізного мита за
відповідними товарними
підкатегоріями, ст. 8, ст. 17, ст. 25 Закону
України «Про Єдиний митний тариф», п. 4.3
ст. 4 Закону України «Про податок на
додану вартість» в частині визначення
бази оподаткування податку на додану
вартість, що призвело до заниження
податкового зобов'язання за ввізним
митом та податком на додану вартість,
визначеного Товариством з додатковою
відповідальністю «Церес Юкрейн» за
вантажною митною декларацією від 25.09.2009
року № 902030000/2009/301278 на загальну суму 8 280,
33 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення форми «Р» від 31.05.2012 року
№ 37, у зв'язку з чим визначено суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій) за
платежем мито на товари, що ввозяться
на територію України суб'єктами
підприємницької діяльності у розмірі 10
350, 42 грн. та податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
31.05.2012 року № 38, у зв'язку з чим
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій) за платежем податок на додану
вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності у розмірі 2
070, 08 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку
щодо правомірності прийнятих
податкових повідомлень форми «Р».

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про задоволення позову,
оскільки митні органи, приймаючи
вантажно-митні декларації, віднесли
товар до певного коду товарної
номенклатури та пропустили товар на
митну територію України.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на наступне.

Статтею 86 Митного кодексу України
встановлено, що митна декларація
приймається та реєструється митним
органом у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України або
уповноваженим ним органом. Митна
декларація приймається митним органом,
якщо встановлено, що в ній містяться
всі необхідні відомості і до неї додано
всі необхідні документи.

Правові засади застосування ставок
ввізного мита, яке справляється з
товарів, що ввозяться на митну
територію України регулюються Законом
України «Про Митний тариф України»,
приписами якого визначено, що митний
тариф України - це систематизований
згідно з УКТЗЕД перелік ставок
ввізного мита, яке справляється з
товарів, що ввозяться на митну
територію України. Класифікація
товарів за УКТЗЕД - це віднесення
товарів до певного класу із цифровим
позначенням (кодом), від якого залежить
оподаткування товару, а також надання
необхідних пільг, преференцій, якщо
вони передбачені законодавством.

Відповідно до Наказу Держмитслужби
України №314 «Про затвердження Порядку
митного контролю й митного оформлення
товарів із застосуванням вантажної
митної декларації» встановлено, що
працівники митної служби здійснюють
вичерпний перелік дій щодо прийняття
ВМД до оформлення, та здійснення
митного контролю. При цьому у п.17
розділу ІІІ Порядку вказано, що при
митному контролі здійснюється
перевірка правильності класифікації
та кодування товарів (згідно з поданими
документами). Пункт 25 Порядку містить
норму, за якою посадова особа митного
органу ініціює проведення митного
огляду, якщо документів, поданих
декларантом, недостатньо для прийняття
рішення про повноту та/або
достовірність відомостей, що
перевіряються або результати
перевірки правильності класифікації
та кодування товарів, визначення
країни походження тощо потребують
проведення такого огляду.

Статтею 313 Митного кодексу України
встановлено, що митні органи
класифікують товари, тобто відносять
товари до класифікаційних групувань,
зазначених в УКТЗЕД.

Рішення митних органів щодо
класифікації товарів для митних цілей
є обов'язковими для підприємств та
громадян.

Таким чином, митний орган самостійно
класифікує товар, а відповідно і
визначає суму мита, збору, податку на
додану вартість до сплати.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
Єдиний митний тариф» мито
нараховується митним органом України
відповідно до положень цього Закону і
ставок Єдиного митного тарифу України,
чинними на день подання митної
декларації.

Так, згідно п. 10.3 ст. 10 Закону України
«Про податок на додану вартість»
платники податку, які імпортують
товари (супутні послуги) на митну
територію України для їх використання
або споживання на митній території
України, відповідають за дотримання
правил надання інформації для
розрахунку бази оподаткування (суми
податку, належного до сплати) митним
органам.

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» якщо згідно з нормами цього
пункту сума податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність та повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

Порядком роботи відділу номенклатури
та класифікації товарів регіональної
митниці, митниці, відділу контролю
митної вартості та номенклатури
регіональної митниці, митниці при
вирішенні питань класифікації товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, затвердженим наказом
Державної митної служби України,
обумовлено, що класифікацією товарів
визнається визначення коду товарів,
тобто віднесення товарів до
класифікаційних угруповань,
зазначених в УКТЗЕД. До компетенції
відділів контролю митної вартості та
номенклатури регіональної митниці,
митниці при вирішенні питань
класифікації товарів, що переміщуються
через митний кордон України, віднесено
прийняття рішень про визначення коду
товару.

Обов'язки декларанта передбачені ст. 88
Митного кодексу України, відповідно до
якого декларант не визначає код товару,
він лише заявляє (декларує) його у
вантажно-митній декларації. А митний
орган самостійно класифікує товар,
визначає суму мита та податку на додану
вартість, що підлягають сплаті
декларантом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що при проведенні митного
оформлення товару: матів з волокна
кокосової шкірки виробництва фірми «CoCo
Green (Private) Limited» (Шрі-Ланка), даний товар
задекларовано в товарній підкатегорії
5305 19 00 00 згідно УКТЗЕД, ставка ввізного
мита становить 0%.

Судом апеляційної інстанції вірно
зазначено, що під час здійснення
митного контролю та приймаючи від
позивача ВМД та пропускаючи товар на
митну територію України, відповідач
погодився з відомостями щодо коду
товару 5305 19 00 00 згідно УКТЗЕД та
застосування преференції щодо
звільнення позивача від сплати мита.
Тобто з боку посадових осіб
відповідача зауважень до ВМД поданих
позивачем не було, про що свідчить
печатки Черкаської митниці.

Таким чином, у разі якщо під час
здійснення митного контролю з боку
посадових осіб відповідача зауваження
до ВМД, поданих позивачем, були
відсутні, відповідач підтвердив
правильність та достовірність
заповнених вантажно-митних декларацій,
у тому числі і правильність коду
товару, в подальшому він не мав
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань у
зв'язку з виявленням помилки стосовно
класифікації товару.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції зроблений правильний
висновок щодо неправомірності
прийнятих податкових повідомлень
форми «Р».

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновку суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судом
апеляційної інстанції ухвалене
законне і обґрунтоване рішення, що
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
та підстав для його скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Черкаської
митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
у справі № 2а/2370/3214/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
О.А.Моторний

А.О.Рибченко