Справа № К/9991/29833/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/29833/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до виконавчої
дирекції Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання
бездіяльності протиправною,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2009 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 грудня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4)
пред'явив позов, в якому просив суд
визнати протиправною бездіяльність
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
- Відділення Фонду) щодо непроведення
відшкодування суми перевищення над
сумою страхових внесків у розмірі 31 845
гривень 20 копійок після подання звітів
за формою Ф4-ФСС з ТВП за 2008 рік, 1
квартал 2009 року, 1 півріччя 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог
послався на статтю 27 Закону України від
18 січня 2011 року № 2240-ІІІ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
(далі - Закон №2240-ІІІ), згідно з якою має
право, як страхувальник - роботодавець,
на додаткове фінансування з коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
- Фонд) фактичних витрат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, що перевищують суму
нарахованих страхових внесків.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18
листопада 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року, ФОП ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
позивач посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та просить
прийняти нову постанову про
задоволення позову.

Відповідач своїм правом як сторони у
справі, не скористався та заперечень на
касаційну скаргу не подав.

З огляду на те, що особи, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про його дату, час і місце
проведення, не з'явилися, суд, на
підставі положень пункту 2 частини
першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), здійснює
касаційний розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що позаплановою ревізією
правильності нарахування,
перерахування та використання ФОП
ОСОБА_4 коштів Фонду у період з 1 вересня
2007 року по 1 жовтня 2008 року (акт від 17
жовтня 2008 року) виявлено порушення ним
норм чинного законодавства під час
нарахування та виплати допомоги по
вагітності та пологах працівнику
ОСОБА_5, наявність яких виключає
можливість відшкодування йому
відділенням Фонду витрат на здійснення
такої виплати.

У зв'язку з цим, задля надання правової
оцінки діям позивача, матеріали
зазначеної перевірки були надіслані
відповідачем Прокуратурі
Чернігівської області, яка порушила
відносно ФОП ОСОБА_4 кримінальну справу
за ознаками злочину, передбаченого
статтею 190 Кримінального кодексу, і
станом на 24 березня 2009 року
розслідування по цій кримінальній
справі завершено не було.

Пізніше ФОП ОСОБА_4 було відмовлено у
відшкодуванні витрат, пов'язаних з
виплатою допомоги по вагітності та
пологах найманому працівнику ОСОБА_5,
що підтверджується листом відділення
Фонду від 10 листопада 2009 року № 02-13/2205.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що відповідно до пункту 8.7
Інструкції про порядок надходження,
обліку та витрачання коштів Фонду,
затвердженою постановою Правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від 26
червня 2001 року № 16 (далі - Інструкція №
16) витрати коштів Фонду, які були
проведені з порушенням законодавства і
заподіяли йому збитки, не приймаються
до заліку в рахунок страхових внесків і
відшкодовуються за рахунок
страхувальника. Отже, на думку судів,
відповідач діяв в межах своїх
повноважень та відповідно до норм
чинного законодавства, а тому позовні
вимоги ФОП ОСОБА_4 є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Однак цей висновок судами зроблено з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувались як вимоги, так і
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинно бути зазначено
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

У порушення зазначених норм
процесуального законодавства, ні суд
першої інстанції, ні апеляційний суд на
відповідні положення Закону належної
уваги не звернули; належним чином не
визначилися з характером спірних
правовідносин і правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

Так, частиною першою статті 38 Закону №
2240-ІІІ встановлено, що допомога по
вагітності та пологах надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
компенсує втрату заробітної плати
(доходу) за період відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами.

Відповідно до статті 50 Закону № 2240-III
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 6 цього Закону, призначаються та
надаються за основним місцем роботи за
рахунок сплачених застрахованими
особами страхових внесків.

Страхувальник щокварталу звітує перед
виконавчою дирекцією відділення Фонду
про компенсування витрат Фонду на
виплату матеріального забезпечення
застрахованим особам.

Відповідно до підпункту 6.7. пункту 6
Інструкції про порядок надходження,
обліку та витрачання коштів Фонду,
затвердженою постановою Правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від 26
червня 2001 року № 16 (далі - Інструкція №
16), страхувальники, зазначені у пунктах
2.1 та 2.2 цієї Інструкції, здійснюють
витрати на виплату допомоги по
тимчасовій непрацездатності,
вагітності та пологах, при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, на
поховання.

Вказані витрати
страхувальники-роботодавці здійснюють
в рахунок коштів Фонду з відповідним
врахуванням проведених витрат при
сплаті страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням.

Відповідно до частини першої статті 23
Закону № 2240-ІІІ,
страхувальники-роботодавці сплачують
до Фонду різницю між нарахованими для
роботодавців і найманих працівників
страховими внесками та витратами,
пов'язаними з наданням матеріального
забезпечення та соціальних послуг
застрахованим особам відповідно до
цього Закону.

Згідно з пунктом 6.8. Інструкції № 16,
страхувальники-роботодавці не мають
права припиняти виплату допомоги у
випадках, коли сума нарахованих
страхових внесків та інших платежів до
Фонду не покриває фактичних витрат з
виплати допомоги.

Пунктом 6.9. цієї ж Інструкції
передбачено, що якщо витрати, проведені
страхувальником-роботодавцем, за
звітний квартал перевищують
нараховану суму страхових внесків та
інших платежів, то різниця між сумою
витрат і сумою страхових внесків
зараховується в рахунок сплати
наступного кварталу.

Якщо ж витрати не можуть бути покриті
страховими внесками і в наступному
кварталі, то сума перевищення, з
урахуванням очікуваного результату в
наступному кварталі, відшкодовується
страхувальнику-роботодавцю органом
Фонду після одержання від нього звіту
за формою Ф4-ФСС з ТВП за минулий
квартал.

Відшкодування
страхувальнику-роботодавцю суми
перевищення над сумою страхових
внесків у випадках, коли належна сума
страхових внесків не покриває витрат,
може провадитись і до одержання звіту
за формою Ф4-ФСС з ТВП при обов'язковому
поданні довідки-розрахунку за підписом
керівника, головного бухгалтера,
завіреної печаткою підприємства.

Відшкодування здійснюються органом
Фонду шляхом перерахування
відповідних сум на поточний рахунок
страхувальника.

Отже, з урахуванням наведених правових
норм та відповідно до заявлених ФОП
ОСОБА_4 позовних вимог, предметом
судової перевірки повинна була бути не
обґрунтованість дій Відділення Фонду
щодо відмови йому у відшкодуванні
витрат на виплату допомоги по
вагітності та пологах найманому
працівнику, а те, чи допущена
відповідачем бездіяльність при
вирішенні цього питання, якщо,
відповідно до пункту 6.9 Інструкції № 16
воно повинно було бути вирішено на
підставі заяви позивача від 1 грудня 2007
року або не пізніше двох кварталів
після одержання від нього у січні 2009
року звіту за формою Ф4-ФСС з ТВП за 2008
рік, із зазначенням в ньому суми
перевищення над сумою страхових
внесків.

Оскільки судами цього зроблено не було,
колегія суддів приходить до висновку,
що при вирішенні справи судами
неправильно застосовані норми
матеріального права й порушені норми
процесуального права, а тому ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно встановити всі
фактичні обставини справи на підставі
об'єктивної оцінки наявних у ній
доказів, з'ясувати справжні права та
обов'язки сторін і, залежно від
встановленого, правильно застосувати
норми матеріального права, що
врегульовують спірні правовідносини,
та ухвалити законне й обґрунтоване
рішення.

Керуючись статтями 222, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від
18 листопада 2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников