Справа № П/811/1090/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/1090/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кравчук О.В.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний Ощадний банк
України", в особі філії Кіровоградське
обласне управління ПАТ "Державний
Ощадний банк України"
до відповідача - Кіровського відділу
Державної виконавчої служби України
Кіровоградського міськрайонного
треті особи на стороні відповідача, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - ПАТ "Укргазбанк", ОСОБА_2,
про скасування постанови.
Публічне акціонерне товариство
"Державний Ощадний банк України", в
особі філії - Кіровоградського
обласного управління ПАТ "Державний
Ощадний банк України" (далі - позивач)
звернулося до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровського відділу Державної
виконавчої служби України
Кіровоградського міськрайонного
управління юстиції, у якому просить
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 25 вересня
2012 року в частині накладення арешту та
заборони відчуження на двокімнатну
квартиру, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці
публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" за
договором іпотеки №3975 від 09 липня 2007
року як забезпечення за кредитом,
наданим громадянину ОСОБА_2 по договору
про іпотечний кредит №398 від 09 липня 2007
року, винесену державним виконавцем
Кіровського відділу Державної
виконавчої служби України
Кіровоградського міськрайонного
управління юстиції Бабаченко Л.С. про
примусовому виконанні в/л №2-3399/11,
виданого 22 лютого 2012 року Кіровським
районним судом м.Кіровограда про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
дол. США, судового збору 1320,87 грн. та 120
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 25 вересня 2012 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, якою, зокрема, накладено
арешт на все рухоме та нерухоме майно
боржника - ОСОБА_2 та заборонено
відчуження. Однак, арешт накладено, у
тому числі й на квартиру (АДРЕСА_1), яка
перебуває в іпотеці позивача. За таких
умов позивач вважає, що рішенням
державного виконавця Кіровського
відділу Державної виконавчої служби
України Кіровоградського
міськрайонного управління юстиції
порушено права Банку як
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в
адміністративному позові.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти заявлених позовних
вимог про скасування постанови в
частині накладення арешту та заборони
відчуження щодо квартири, яка
знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 та
перебуває в іпотеці у позивача, не
Представник ПАТ "Укргазбанк" 22 травня
2014 року на адресу суду надіслав заяву
про розгляд справи без його участі, в
якій просив у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі (а.с.72).
Третя особа - ОСОБА_2 - у судове
засідання не прибув, своєї позиції щодо
адміністративного позову не висловив.
За клопотанням представника позивача,
проти якого не заперечувала і
представник відповідача, подальший
розгляд та вирішення справи судом було
здійснено у порядку письмового
провадження (а.с.75).
Розглянувши у письмовому провадженні
подані представником позивача,
представником відповідача та третіми
особами документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно і
неупереджено оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд
Між ВАТ "Державний Ощадний Банк
України" (Банк) та ОСОБА_2
(позичальником) укладено іпотечний
договір №3975 від 09 липня 2007 року,
відповідно до якого позичальником
передано в іпотеку двохкімнатну
квартиру що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.20-24).
У свою чергу, 09 липня 2007 року між тими
самим сторонами укладено договір про
іпотечний кредит № 398, за змістом якого
Банк надав позичальнику кредит в сумі
для забезпечення належного виконання
зобов'язання між Банком та
позичальником щодо вищевказаного
іпотечного договору №3975 (а.с.17-19).
25 вересня 2012 року державним виконавцем
Кіровського відділу Державної
виконавчої служби України
Кіровоградського міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
при примусовому виконанні виконавчого
листа №2-3399/11, виданого 22 лютого 2012 року
Кіровським районним судом м.
Кіровоград, про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ "Укргазбанк"
судового збору 1320,87 грн. та 120 грн.
(а.с.27-28). Вказаною постановою, зокрема,
накладено арешт на все рухоме та
нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, у
тому числі, і на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, а також винесено заборону на
відчуження такого майна.
Позивач вважає вказану постанову в
частині, що стосується накладення
арешту на заставну квартиру та
заборони її відчужувати такою, що
прийнята з порушенням норм Закону
України "Про виконавче провадження", а
тому звернувся з відповідним позовом
до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з такого.
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України
"Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21
квітня 1999 (далі - Закон №606).
Відповідно до частини першої статті 1
зазначеного Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(стаття 2 Закону №606).

Відповідно до статті 11 Закону №606
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, а також
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Державний виконавець у відповідності
до статті 6 Закону №606 зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Згідно частини першої статті 25 Закону
№606 державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до статті 32 Закону №606
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до частини першої
статті 52 Закону №606, звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Згідно частини шостої статті 52 Закону
№606 стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Відповідно до статті 57 Закону №606 для
забезпечення реального виконання
рішень про звернення стягнень на майно
застосовується арешт майна боржника.

Пунктом 4.1.8 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року
№512/5, передбачено, що розпочинаючи
виконання рішення про стягнення
коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

За змістом частини першої статті
50 Закону №606, у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Суд зазначає, що державний виконавець,
отримавши виконавчий лист Кіровського
районного суду міста Кіровограда від 22
лютого 2012 року №2-3399/11, у відповідності
до статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження" правомірно
відкрив виконавче провадження та за
заявою стягувача (а.с.57) наклав арешт на
все майно боржника.

Проте, як вбачається із матеріалів
виконавчого провадження, державним
виконавцем не досліджувалось питання
про те, що деяке нерухоме майно ОСОБА_2
перебуває у заставі.

Відповідно до статті 54 Закону №606
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно, такий документ повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку,
встановленому пунктом 8 частини першої
статті 47 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна. Відповідно до частин першої,
третьої статті 54 вказаного Закону
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Таким чином, вказана правова норма
передбачає дві обов'язкові умови, за
наявності яких на заставне майно
можливо було б звернути стягнення за
виконавчим листом для задоволення
вимог стягувача, який не є
заставодержателем: 1) право застави
виникло після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; 2)
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року
між позивачем та ОСОБА_2 укладено
договір про іпотечний кредит № 398, за
яким Банк надав позичальнику кредит в
сумі 30000,00 доларів США строком на 240
місяців для забезпечення належного
виконання зобов'язання між Банком та
позичальником для придбання квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно підпункту 1.4.2 пункту 1 вказаного
договору відбулося прийняття в іпотеку
нерухомого майна, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Однак, при примусовому виконанні
рішення суду державним виконавцем
накладено арешт на все майно ОСОБА_2,
включаючи нерухоме майно, а саме,
квартиру, яке є предметом іпотеки
згідно договору № 398 від 09 липня 2007
року.

Суд зазначає, що відповідно до частини
восьмої статті 54 Закону №606 примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
від 05 червня 2003 року №898-IV визначено,
що іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною шостою статті 3
Закону України "Про іпотеку" у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до статті 7
вищевказаного Закону за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до статті 11 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", обтяження
рухомого майна реєструються в
Державному реєстрі в порядку,
встановленому цим Законом.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що
на підставі реєстрації встановлюється
пріоритет обтяження, якщо інші
підстави для виникнення пріоритету не
визначені цим Законом. Задоволення
прав чи вимог декількох обтяжувачів, на
користь яких встановлено обтяження
одного й того ж рухомого майна,
здійснюється згідно з пріоритетом,
який визначається в порядку,
встановленому цим Законом

За змістом статті 14 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", якщо інше не
встановлено цим Законом, зареєстроване
обтяження має вищий пріоритет над
незареєстрованими обтяженнями.
Пріоритет зареєстрованих обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом. Обтяжувачі,
які зареєстрували обтяження одного і
того ж рухомого майна одночасно, мають
рівні права на задоволення своїх вимог.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на предмет обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що
право застави нерухомого та рухомого
майна, виникло у позивача раніше, ніж
Кіровським районним судом
м.Кіровограда прийнято рішення про
стягнення з боржника - ОСОБА_2
заборгованості.

Крім того, щодо майна, яке арештоване
державним виконавцем - двокімнатної
квартири - зареєстроване обтяження
Державному реєстрі іпотек та реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна (а.с.25-26).

Відтак, позивач має переважне право на
задоволення своїх вимог із іпотечного
майна, порівняно з іншими стягувачами,
які не є заставодержателями.

Враховуючи викладене, зважаючи на
черговість реєстрації зазначених вище
обтяжень, суд дійшов до висновку, що
позивач, як обтяжувач з вищим
пріоритетом, володіє переважним правом
на отримання задоволення своїх вимог
щодо одного й того ж майна.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 04 лютого 2014 року у справі №
К/9991/74324/12.

Враховуючи те, що інших підстав
передбачених законодавством для
звернення стягнення на заставлене
майно особою, яка не є
заставодержателем, судом не
встановлено, відповідачем не
спростовано доводів позивача, суд
погоджується з позицією позивача, що у
державного виконавця були відсутні
правові підстави для накладення арешту
на нерухоме майно, а саме двокімнатну
квартиру, яка передана позивачу в
іпотеку, оскільки вказані дії
унеможливлюють реалізацію позивачем
першочергового права задоволення
вимог до боржника за рахунок предмету
іпотеки на користь інших кредиторів, що
не є заставодержателями.

Викладене обумовило висновок суду про
відсутність у відповідача правових
підстав для накладення арешту та
заборони відчуження на двокімнатну
квартиру, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. За таких умов вимоги позивача
про скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження від 25 вересня
2012 року в частині накладення арешту та
заборони відчуження на двохкімнатну
квартиру, що перебуває в іпотеці
публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" за
договором іпотеки №3975 від 09 липня 2007
року як забезпечення за кредитом,
наданим громадянину ОСОБА_2 по договору
про іпотечний кредит №398 від 09 липня 2007
року, є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За приписами частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Однак, у дані
справі відповідач не довів
правомірності своїх рішень.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем документально підтверджена
сплата судового збору в розмірі 73,08 грн
(а.с.6), а тому зазначена сума підлягає
поверненню з Державного бюджету
України.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 25 вересня 2012 року (ВП
№34341540) в частині накладення арешту та
заборони відчуження на квартиру
(адреса: АДРЕСА_1), яка перебуває в
іпотеці Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" за договором іпотеки №3975 від 09
липня 2007 року як забезпечення за
кредитом, наданим громадянину ОСОБА_2

Присудити Публічному акціонерному
товариству "Державний Ощадний банк
України", в особі філії Кіровоградське
обласне управління ПАТ "Державний
Ощадний банк України", судовий збір у
розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні,
вісім копійок), шляхом стягнення
вказаної суми з Державного бюджету
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги в 10- денний строк з
дня отримання копії цієї постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.В.
Кравчук