Справа № 22-а-3513/09
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2009-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2009 р. м. ХарківКолегія суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді -Мельнікова Л.В.

Суддів -Григоров А.М.,
Подобайло З.Г.

при секретарі судового засідання
-Холодна Д.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі в Сумській
області на постанову
Великописарівського районного суду
Сумської області від 05.11.2008 року по
справі № 2-а -119/08

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду
України у Великописарівському районі в
Сумській області, Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області

про визнання бездіяльного
державного органу протиправною,
нарахування та стягнення державних
соціальних

встановила:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Великописарівському районі в
Сумській області, Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області, в якому просила суд
зобов'язати відповідача нарахувати
недоплачену їй як дитині війни
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2007-2008 роки та провести їй виплату ,
визнавши дії Управління Пенсійного
Фонду України у Великописарівському
районі в Сумській області
протиправними.

Постановою Великописарівського
районного суду Сумської області від
05.11.2008 року по справі № 2-а -119/08 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі в Сумській
області , Головне управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області про визнання бездіяльного
державного органу протиправною,
нарахування та стягнення державних
соціальних виплат, позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
бездіяльність Управління Пенсійної
фонду України у Великописарівському
районі Сумської області протиправною.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Великописарівському
районі Сумської області здійснити
перерахунок пенси ОСОБА_1 з підвищенням
її на 25 % мінімальної пенсії за віком та
провести відповідні виплати за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
за період з 22 травня 2008 року по 5
листопада 2008 року з підвищенням її на 20
% мінімальної пенсії за віком. В іншій
частині позову відмовлено.

Відповідач, управління Пенсійного
фонду України у Великописарівському
районі в Сумській області, не
погодившись з постановою суду першої
інстанції подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд апеляційної інстанції
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм чинного законодавства.
Відповідач вважає, що судом при
прийнятті рішення не було враховано, що
протягом 2007 року на виконання вимог
Рішення Конституційного суду України
від 09.07.2007 року за №6-рп2007 та ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", було прийнято жодного
нормативного акту. Таким чином, на
думку відповідача, на законодавчому
рівні залишилось невизначеним питання
щодо органу, на який покладено
обов'язок здійснення виплат підвищення
до пенсії особам, які мають статус
дитини війни, за рахунок яких коштів
повинні здійснюватися ці виплати та
який розмір мінімальної пенсії за
віком необхідно застосовувати при
обчисленні таких доплат. При цьому,
відповідач зазначив, що задовольняючи
позов, суд першої інстанції
необґрунтовано застосував до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України
"Про

Справа № 22-а-3513/09
Головуючий 1 інстанції: суддя В»юник
Н.Г.

Категорія: 2.19.5
Доповідач 2 інстанції: суддя Подобайло
З.Г.

загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки розмір
мінімальної пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених за цим Законом.

Сторони в судове засідання не явилися,
про час та місце слухання справи були
належним чином повідомлені, про що
свідчать поштові повідомлення про
отримання повісток про виклик у судове
засідання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 Кодексу
адміністративного судочинства

України, - неприбуття в судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
постанову суду першої інстанції,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Доводів щодо
позовних вимог , які не задоволенні
судом першої інстанції, апеляційна
скарга не містить.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»від 18.11.2004 № 2195-IV, має право на
отримання державної соціальної
грошової допомоги в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік»щодо зупинення на 2007 рік дії
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»від 18.11.2004 № 2195-IV, а
також суд виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»(справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), яким визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідно до зазначених рішень
Конституційного Суду України
управління Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі в Сумській
області з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
р. та з 22 травня по день винесення
постанови суду повинен був діяти у
відповідності з нормою ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та здійснювати позивачеві
перерахунок пенсії з підвищенням її на
25% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та
провести відповідні виплати за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
з підвищенням її на 20% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»та провести
відповідні виплати за період з 22 травня
2008 року по день винесення постанови
суду.

Між тим, колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст.
111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік»(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»від 18.11.2004 № 2195-IV, з
урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
відповідач повинен був нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»з 09.07.2007
року, оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України», ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню.
Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти
у відповідності з приписами діючої
норми ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
нараховувати та здійснювати позивачу
відповідні доплати.

Відповідно до п.п. 41 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»(справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі також має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства,
рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, рішення
Конституційного Суді України від 22.05.2008
року та приписів ч.2 ст.152 Конституції
України, відповідач повинен був з 09.07.2007
року та з 22.05.2008 року нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»в
редакції, яка діяла до 01.01.2008 року,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішень
щодо неконституційності Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», п.п.41 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет на 2008
рік»та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», ці норми
втратили чинність та не підлягали
застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007
року та з 22.05.2008 року мав діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, прийшов до
вірного висновку стосовно періоду
нарахування підвищення до пенсії,
однак помилково зобов'язав управління
Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі в Сумській
області здійснити перерахунок пенсії
позивача з підвищенням її на 25 % та на 20%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»та провести
відповідні виплати за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 р. та з 22 травня 2008 року по
день винесення постанови суду. Закон
передбачає підвищення пенсії на 30%, а не
на 25% та на 20%, тому і зобов'язати
управління Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі в Сумській
області необхідно підвищити пенсію на
30%, а виплати провести з урахуванням
виплаченої основної суми та також
виплачених сум доплати, розрахунок
якої здійснено відповідачем невірно, у
розмірі менш ніж передбачено.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню в частині зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенси
позивачці з підвищенням її на 25 %
мінімальної пенсії за віком та
провести відповідні виплати за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
за період з 22 травня 2008 року по 5
листопада 2008 року з підвищенням її на 20
% мінімальної пенсії за віком з
прийняттям в цій частині нової
постанови.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги з наступних
підстав.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»від 18.11.2004 № 2195-IV,
колегія суддів, вважає хибними, з таких
підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не можуть бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Колегія суддів також відхиляє
доводи відповідача щодо не
визначеності на законодавчому рівні
питання відносно органу на який
покладено обов'язок здійснення виплат
підвищення до пенсії особам, які мають
статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення „Про
Пенсійний фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів, як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем, в порушення ч. 2
ст.71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача,
який не вчинив жодної дії щодо їх
отримання для забезпечення виконання
своїх зобов'язань або невиконання
іншим органом виконавчої влади свого
обов'язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 № 2195-IV покладено на Управління
Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі, за місцем
проживання позивача.

Щодо доводів відповідачів про
пропущення позивачем строку звернення
до адміністративного
суду з позовом, колегія суддів вважає
їх безпідставними , оскільки порушення
прав позивача, за захистом яких вона
звернулася до суду тривало з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008
року після внесення змін до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Таким чином, виходячи з
наведеного, колегія суддів, не вбачає
пропущення позивачем строку звернення
до суду за захистом свого права щодо
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає частковому скасуванню з
прийняттям нової постанови.

Керуючись ст. ст. 11, 160, 195, п.3 ст.198, п. 4 ст.
202, ч. 2 ст. 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі в Сумській
області задовольнити частково.

Постанову Великописарівського
районного суду Сумської області від
05.11.2008 року по справі № 2-а -119/08
скасувати в частині зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенси
позивачці з підвищенням її на 25 %
мінімальної пенсії за віком та
провести відповідні виплати за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
за період з 22 травня 2008 року по 5
листопада 2008 року з підвищенням її на 20
% мінімальної пенсії за віком.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Великописарівському
районі Сумської області здійснити
перерахунок пенси ОСОБА_1 з підвищенням
її на 30 % мінімальної пенсії за віком та
провести відповідні виплати за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
з 22 травня 2008 року з підвищенням її на 30
% мінімальної пенсії за віком.

В іншій частині постанову
Великописарівського районного суду
Сумської області від 05.11.2008 року по
справі № 2-а -119/08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом одного місяця шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено та підписано
23 березня 2009 року.

Головуючий
Мельнікова Л.В.

Судді
Подобайло З.Г.

Григоров А.М.