Справа № 808/2273/14
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року 14 год. 15 хв. Справа №
808/2273/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Р.В. Сацького,

при секретарі судового засідання
А.С. Ярошенко,

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1;

ОСОБА_2;

від відповідача:Сілецький Д.Ю.;

Джураєв О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя
адміністративну справу

за позовною заявою: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

до: Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про: скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги про
сплату суми недоїмки та рішення про
застосування фінансових санкцій

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, (далі -
позивач) до ДПІ у Комунарському районі
міста Запоріжжя ГУ Міндоходів
Запорізької області (надалі
відповідач), в якому позивач просить
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 05.03.2014, про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі 31
875 гривень, вимогу № Ф-4 від 12.02.2014 про
сплату суми недоїмки зі сплати єдиного
внеску та пені на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
32 439, 15 гривень та рішення №1 від 05.03.2014
про застосування штрафних санкцій, які
прийняті відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що рішення про застосування фінансових
санкцій, прийняті відповідачем на
підставі висновків акту ДПІ у
Комунарському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області від 12.02.2014 за №
68/08-27-17-02-20-НОМЕР_1, про результати
планової документальної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 - 31.12.2013 роки, які не
відповідають дійсності, суперечать
діючому податковому законодавству та
підлягають спростуванню.

Представник відповідача заперечив
проти позовних вимог з підстав
викладених в письмових запереченнях
від 13.05.2014, де зазначено, що відповідно
до п.138.2 ст. 138 Податкового Кодексу
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку. За даними
перевірки ФОП ОСОБА_5 встановлено
розбіжність між задекларованими у 2011
році та документально підтвердженими
витратами у сумі 125 000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав свої позовні вимоги
у повному обсязі та надав суду
документальні докази, які їх
підтверджують, а саме належним чином
засвідчену копію книги обліку доходів
та витрат підприємця, накладні на
придбання товару, роздруківку із руху
по розрахунковому рахунку підприємця,
податкові декларації, відомість
товарних запасів та просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечив та просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення стали висновки
Акту перевірки, то для вирішення
позовних вимог необхідним є
дослідження обґрунтованості цих
висновків.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення по суті, суд дійшов
наступного висновку.

Висновки акту перевірки №
68/08-27-17-02-20-НОМЕР_1, на підставі якого
були прийняті спірні податкові рішення
зазначають, що при перевірці позивача,
було встановлено порушення норм
діючого законодавства, а саме :

1) п.177.2 статті 177 Податкового Кодексу
України, підприємець включив до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу, суми документально
не підтверджених витрат на придбання
автошин, що призвело до заниження до
сплати податку з доходів фізичних осіб
на суму 21 250 грн. за 2011 рік;

2) п.1 ч.2 статті 6 ч.11 статті 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», що призвело до
заниження зобов'язання з єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 29 490,14 грн.
за 2011 рік.

У якості підстав вказаних висновків в
акті перевірки, вказано, що ФОП ОСОБА_5
до перевірки не були надані первинні
документи, які підтверджують понесені
витрати, а саме податкові накладні,
чеки та квитанції про сплату за товари
(послуги) у сумі 125 000 грн., що порушує
вимоги п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу
України.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні. Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88, який
наведено, встановлено, що первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Підприємець на загальній системі
оподаткування, до якого відноситься
ФОП ОСОБА_5, зменшує свій загальний
оподатковуваний дохід (виручка у
грошовій та негрошовій формі) на суму
документально підтверджених витрат,
які безпосередньо пов'язані з
отриманням доходів. Згідно пункту 177.4
Податкового кодексу такі витрати мають
відповідати критеріям витрат
операційної діяльності згідно з
Розділом ІІІ Податкового кодексу
«Податок на прибуток». До витрат
операційної діяльності відносяться
витрати, визначені пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 Податкового кодексу. Пункт
138.6. статті 138 ПК України визначає, що
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Відповідно до норм Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», фізичні
особи-підприємці, що застосовують
загальну систему оподаткування та
отримують дохід безпосередньо від цієї
діяльності, сплачують єдиний внесок у
розмірі 34,7 % із суми доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб.

Таким чином витрати на придбання
товару, який у подальшому реалізується
з метою одержання доходу, цілком і
повністю є витратами операційної
діяльності та обов'язково включаються
до розрахунку розміру податку з
доходів фізичних осіб та єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Отже, будь-які документи
(у тому числі договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції. З
урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків. Вимога щодо
реальних змін майнового стану платника
податків як обов'язкова ознака
господарської операції кореспондує з
нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Усі товари які закуповувалися ФОП
ОСОБА_5, підтверджені належним чином
оформленими первинними документами,
які внесені до книги обліку доходів та
витрат підприємця. Придбанні товари в
подальшому реалізовувалися з метою
одержання доходу, на підставі чого їх
вартість була включена до витрат
господарської діяльності.

У податковій декларації за 2011 рік та
уточнюючого розрахунку до неї, які
надані суду, ФОП ОСОБА_5 зазначив
показники документально підтверджених
витрат у розмірі 3 263 723, 59 грн.
Ці дані повністю співпадають з даними
зазначеними у книзі обліку доходів та
витрат підприємця та підтверджуються
наданими суду первинними документами з
купівлі, продажу товару та його оплаті.

Натомість в порушення вимог
діючого законодавства в акті перевірки
ДПІ у Комунарському районі м.
Запоріжжя від 12.02.2014, відсутнє чітке
викладення змісту виявлених порушень,
визначення та перелік товарів, які
придбані ФОП на протязі 2011 років та на
які не було надано документального
підтвердження. Ці дані також не були
надані представниками відповідача і
під час судового розгляду справи. Будь
які дані та розрахунки, на підставі
яких виникла різниця в показниках
документально підтверджених витрат
ФОП ОСОБА_5, у сумі 125 000 гривень, суду не
було надано.

Податкове законодавство ґрунтується, в
тому числі на нормах, вказаних в п.п. 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу
України, який встановлює презумпцію
правомірності рішень платника податку
в тому, що в разі якщо норма закону чи
іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі закону, або якщо
норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів, припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків.
Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам. Оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Відповідно до п. 5.2 Наказу ДПА України
«Про затвердження Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства» від
11.12.2010 №984 у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

- зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів;

- у разі відмови посадових осіб
платника податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі органу
державної податкової служби така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки;

- у разі надання посадовими особами
платника податків або його законними
представниками посадовим (службовим)
особам органу державної податкової
служби письмових пояснень щодо
встановлених порушень податкового
законодавства та/або причин ненадання
первинних та інших документів, що
підтверджують встановлені порушення,
або їх копій факти про надання таких
пояснень необхідно відобразити в акті.

В порушення вказаних вимог відповідач
в акті перевірки не виклав чітко зміст
порушення, не конкретизував його
ознаки та не відібрав жодних пояснень
від ФОП ОСОБА_5. Суд зазначає, що
відповідачем під час проведення
перевірки не витребовувались
документи, або пояснення з приводу
встановлених в ході перевірки
порушень, а саме щодо виявлених
перевіркою невідповідностей даних
вказаний у податковій декларації.
Разом з тим, висновки відповідача щодо
завищення позивачем витрат
операційної діяльності документально
не підтверджуються, а навпаки
спростовуються матеріалами справи.

Статтею 9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
єдиний внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі. Обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування
(обчислення) виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно до наказу Міндоходів України
від 09.09.2013 № 455, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за
№ 1622/24154 «Про затвердження Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
пункт 6.2.: сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена платниками у строки,
визначені відповідно до Закону
підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим
підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та
підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї
Інструкції, обчислена органами доходів
і зборів у випадках, передбачених
Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням штрафів.

Пункт 6.3. органи доходів і зборів
надсилають платникам вимогу про сплату
недоїмки в таких випадках: якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника про суми доходу
(прибутку) фізичних осіб - підприємців
чи осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, свідчать про донарахування
сум єдиного внеску органами доходів і
зборів у повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті; якщо платник має
на кінець календарного місяця недоїмку
зі сплати єдиного внеску; якщо платник
має на кінець календарного місяця
борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом
другим цього пункту, вимога
надсилається одночасно з актом
документальної перевірки платника
єдиного внеску або актом про суми
розбіжностей щодо сум доходу
(прибутку), заявлених у звітності до
органу доходів і зборів та
задекларованих у річній податковій
декларації фізичними особами -
підприємцями чи особами, які
забезпечують себе роботою самостійно,
або повідомленням-розрахунком на всю
суму донарахованого єдиного внеску.

В порушення вимог діючого
законодавства позивач 19.02.2014 отримав
акт перевірки, 04.03.2014 - спірну вимогу №
Ф-4 від 12.02.2014 про сплату суми недоїмки
зі сплати єдиного внеску та пені на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 32 439, 15
гривень, а 07.03.2014 отримав рішення № 1 від
05.03.2014 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску.

Статтею 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
рішення, прийняті органами доходів і
зборів та органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами. Орган доходів
і зборів у порядку, за формою та у
строки, встановлені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
календарних днів з дня надходження
вимоги про сплату недоїмки сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
доходів і зборів шляхом оскарження
вимоги про сплату єдиного внеску в
адміністративному або судовому
порядку.

Суд приходить до висновку про
недоведеність факту податкового
правопорушення з боку позивача, у
зв'язку з чим спірні податкові рішення
є необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню.

В силу ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади , органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86
КАС України, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку що позовні вимоги підлягають
задоволенню, а спірні рішення
податкового органу є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 69-71, 94, 158, 160-164
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
у повному обсязі.

2. Скасувати прийняте 05.03.2014 ДПІ у
Комунарському районі міста Запоріжжя
ГУ Міндоходів Запорізької області
податкове повідомлення-рішення
№, про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в розмірі 21 250 грн. та
штрафними санкціями в розмірі 10 625 грн.

3. Скасувати вимогу № Ф-4 від 12.02.2014 про
сплату суми недоїмки зі сплати єдиного
внеску та пені на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
32 439, 15 грн.

4. Скасувати рішення № 1 від 05.03.2014 про
застосування штрафних санкцій.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 витрати на
сплату судового збору у сумі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складення її в повному обсязі,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В.
Сацький