Справа № 752/1658/14-а
Суддя: Пасинок В. С.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/1658/14-а
Провадження №: 2-а/752/123/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок
В.С.

при секретарі - Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Лісниківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2014 року ОСОБА_1 через свого
представника ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до Лісниківської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги мотивує тим, що ним 04 жовтня
2013 року до відповідача було направлено
запит з приводу надання інформації, яка
стосується порушень його права
власності на земельну ділянку в с.
Лісники, зокрема, з приводу надання
копій рішень ради про виділення
земельних ділянок громадянам та копії
наданих останнім актів про право
власності на земельні ділянки.

Проте, на його запит відповідачем було
надано відповідь, якою відмовлено у
наданні запитуваної інформації,
оскільки остання у відповідності до
Закону України «Про захист
персональних даних» може бути
розповсюджена тільки зі згоди осіб, у
відношенні яких дана інформація
запитується.

На підставі наведеного просив, визнати
дії Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області незаконними та зобов'язати
Лісниківську сільську раду
Києво-Святошинського району Київської
області надати відповідь на його запит
від 04 жовтня 2013 року.

В судове засідання позивач та його
представник не з'явились, надали заяву
про розгляд справи за їх відсутності
(а.с. 20).

Відповідач, будучи в установленому
законом порядку повідомленим про час
та місце розгляду справи, явку свого
представника в судове засідання також
не забезпечив, проте, в ході розгляду
справи надав письмові заперечення
проти позову, в яких просив суд
відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 з
огляду на їх безпідставність та
необґрунтованість, оскільки
запитувана позивачем інформаціє не є
загальнодоступною (а.с. 12).

Суд, перевіривши надані докази та
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, приходить до висновку про
те, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року
на адресу Голови Лісниківської
сільської ради позивачем надіслано
запит у відповідності до Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» та до Закону України «Про
інформацію» про надання копій рішень
виконкому Лісниківської сільської
ради №№ 46/80, 46/86, 46/92 від 23 листопада 1996
року; №№ 56/47 від 22 квітня 1997 року; №№
10/30, 10/31, 10/32 від 22 вересня 1998 року; № 14/26
від 24 листопада 1998 року; № 20/15 від 23
березня 1999 року; №№ 22/12, 22/13 від 27 квітня
1999 року; інформації щодо видачі
громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 державних
актів про право власності на землю та
видачі копій рішень ради щодо
виділення громадянам ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_29, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27
земельних ділянок (а.с. 3-4).

18 жовтня 2013 року секретарем
Виконавчого комітету Лісниківської
сільської ради Бабій Л.І. на ім'я
представника позивача ОСОБА_2 було
надано відповідь про неможливість
надати інформацію, оскільки нормами
Закону України «Про захист
персональних даних» органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи не
наділені повноваженнями надавати
інформацію, яка містить персональні
дані про громадян (а.с. 5)

За змістом ст. 6 ч. 5 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» не
може бути обмежено доступ до
інформації про розпорядження
бюджетними коштами, володіння,
користування чи розпорядження
державним, комунальним майном, у тому
числі до копій відповідних документів,
умови отримання цих коштів чи майна,
прізвища, імена, по батькові фізичних
осіб та найменування юридичних осіб,
які отримали ці кошти або майно. При
дотриманні вимог, передбачених
частиною другою цієї статті, зазначене
положення не поширюється на випадки,
коли оприлюднення або надання такої
інформації може завдати шкоди
інтересам національної безпеки,
оборони, розслідуванню чи запобіганню
злочину.

Відповідно до ст. 22 ч.2 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
відповідь розпорядника інформації про
те, що інформація може бути одержана
запитувачем із загальнодоступних
джерел, або відповідь не по суті запиту
вважається неправомірною відмовою в
наданні інформації.

Отже, відмовляючи в наданні інформації
за запитом представника позивача,
суб'єктом владних повноважень -
Лісниківською сільською радою
Києво-Святошинського району Київської
області були проігноровані та порушені
вказані норми Закону України «Про
доступ до публічної інформації», тому
таку відмову не можна вважати
правомірною.

Доводи та посилання представника
відповідача в обґрунтування своїх
заперечень проти адміністративного
позову на положення Закону України
«Про захист персональних даних», за
таких обставин, суд вважає
безпідставними та необґрунтованими.

До вказаного висновку суд приходить
виходячи з того, що в такій ситуації має
застосовуватись не Закон «Про захист
персональних даних», а Закон «Про
доступ до публічної інформації», метою
якого є забезпечення прозорості та
відкритості суб'єктів владних
повноважень і створення механізмів
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації.

Відповідно до ст. ст. 142, 143 Конституції
України територіальна громада є
власником землі, що їй належить, а
органи місцевого самоврядування,
зокрема, сільські ради лише здійснюють
управління нею.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень
сільських рад належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності, тому, на думку
суду, така інформація про її набувачів
є відкритою і не захищається Законом
«Про захист персональних даних». Це
прямо передбачено ч. 5 ст. 6 Закону «Про
доступ до публічної інформації», де
вказано, що не може бути обмежено
доступ до інформації про розпорядження
бюджетними коштами, володіння,
користування чи розпорядження
державним, комунальним майном, у тому
числі до копій відповідних документів,
умови отримання цих коштів чи майна,
прізвища, імена, по батькові фізичних
осіб та найменування юридичних осіб,
які отримали ці кошти або майно. Земля
громади є фактично комунальним майном.

Крім того, відповідно до ч. 3 і 2 24 Закону
«Про інформацію» забороняється
замовчування суспільно необхідної
інформації. Предметом суспільного
інтересу вважається інформація, яка
свідчить про загрозу державному
суверенітету, територіальній
цілісності України; забезпечує
реалізацію конституційних прав, свобод
і обов'язків; свідчить про можливість
порушення прав людини, введення
громадськості в оману, шкідливі
екологічні та інші негативні наслідки
діяльності (бездіяльності) фізичних
або юридичних осіб тощо.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону «Про інформацію»
інформація з обмеженим доступом може
бути поширена, якщо вона є суспільно
необхідною, тобто є предметом
суспільного інтересу, і право
громадськості знати цю інформацію
переважає потенційну шкоду від її
поширення. Таким чином, інформація про
те, хто претендує на отримання
земельних ділянок в громаді, якими
розпоряджається місцева влада, є
предметом суспільного інтересу і право
знати імена (прізвище, ім'я та по
батькові) таких претендентів переважає
потенційну шкоду від її поширення.

Вказане випливає й з Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№ 11 від 30 вересня 2013 року, відповідно до
яких публічна інформація про осіб, які
одержали державне та комунальне майно
у власність чи користування, про розмір
оплати праці та інших виплат з бюджетів
усіх рівнів, не є інформацією з
обмеженим доступом.

Таким чином, доводи, викладені
позивачем, знайшли своє підтвердження
у судовому засіданні, є обґрунтованими.

Жодних істотних доказів, що б
встановлювали інше та спростовували
наведені висновки, суду з боку сторін у
справі надано не було.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6, 22 Закону України «Про доступ до
публічної інформації», ст. ст. 7, 71, 159-163,
186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 до Лісниківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області у наданні інформації за
запитом ОСОБА_1 від 04 жовтня 2013 року.

Зобов'язати Лісниківську сільську раду
Києво-Святошинського району Київської
області надати ОСОБА_1 інформацію на
його запит від 04 жовтня 2013 року.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя
В.С. Пасинок