Справа № К/9991/78148/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/78148/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю "Падана
Кемікал Компаундс" на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 жовтня 2011 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Падана Кемікал
Компаундс" до Івано-Франківської
митниці третя особа Головне
управління Державного казначейства
України в Івано-Франківській області
про скасування карток відмови в
прийнятті митних декларацій,
скасування рішень, про визначення
митної вартості, -

в с т а н о в и л а :

Закрите акціонерне товариство
"Падана Кемікал Компаундс" звернулось
до суду з позовом до Івано-Франківської
митниці, третя особа - Головне
управління Державного казначейства
України в Івано-Франківській області
про скасування картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 05.03.2010 № 206040000/0/00045;
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 05.03.2010 №206040000/0/00042; скасування
рішення про визначення митної вартості
товарів Івано-Франківської митниці від
05.03.2010 №206000000/2010/000274/2; скасування
рішення про визначення митної вартості
товарів Івано-Франківської митниці від
05.03.2010 №206000006/2010/000268/2; стягнення з
Державного бюджету України на користь
закритого акціонерного товариства
"Падана Кемікал Компаунде" 35222,14 грн.
переплачених митних платежів.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
жовтня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі товариство
з обмеженою відповідальністю "Падана
Кемікал Компаундс" (правонаступник
закритого акціонерного товариства
"Падана Кемікал Компаундс") із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувані рішення
судів попередніх інстанцій та
постановити нове, про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 06.05.2009 між закритим
акціонерним товариством "Падана
Кемікал Компаундс" та компанією "Vinyls Sales
Gmbn." (Німеччина) укладено контракт
№0973/2009, згідно з яким закритим
акціонерним товариством "Падана
Кемікал Компаундс" придбано порошок
ПВХ типу EVIPOL SH6520, SH7020. Згідно з умовами
контракту кількість та асортимент
кожної партії товару, а також ціна
товару визначається сторонами та
фіксується в Додатках до Контракту.

З метою здійснення митного оформлення
товару, ввезеного позивачем на
виконання вказаного контракту від
06.05.2009, декларантом до
Івано-Франківської митниці подано
митні декларації, згідно з якими
декларантом визначено митну вартість
імпортованого товару за першим методом
відповідно до Специфікації та
товарно-супроводжуючих документів на
рівні 0,98 доларів США за 1 кг.

У зв'язку з виникненням у
Івано-Франківської митниці сумнівів
щодо правильності визначення
декларантом митної вартості
імпортованого товару, митним органом
витребувано додаткові документи
відповідно до пункту 11 вказаного
Порядку, згідно з переліком, наведеним
в декларації митної вартості, а саме:
прайс-листи та калькуляцію від
фірми-виробника.

Декларантом не надано витребуваних
документів у встановлений Порядком
строк. Ненадання документів мотивовано
тим, що зазначені документи є
комерційною таємницею виробника.

У зв'язку з ненаданням позивачем
додаткових документів, відповідачем
прийнято рішення про визначення митної
вартості товару від 05.03.2010
№206000000/2010/000274/2 та від 05.03.2010
№206000006/2010/000268/2, згідно з якими митну
вартість товару визначено із
застосуванням шостого методу, на рівні
1,16 доларів США.

Також, Івано-Франківською митницею
видано Картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 05.03.2010 №206040000/0/00042 та від 05.03.2010 №
206040000/0/00045.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з правомірності картки відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 05.03.2010 № 206040000/0/00045;
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 05.03.2010 №206040000/0/00042; рішення про
визначення митної вартості товарів
Івано-Франківської митниці від 05.03.2010
№206000000/2010/000274/2; рішення про визначення
митної вартості товарів
Івано-Франківської митниці від 05.03.2010
№206000006/2010/000268/2 як таких, що прийняті на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України.

Зазначена позиція судів попередніх
інстанцій ґрунтується на тому, що
позивачем не було надано митному
органу витребуваних ним на
підтвердження заявленої митної
вартості товарів документів, а також на
неможливості застосування 2-5 методів
визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, вказує на
передчасність позиції судів
попередніх інстанцій щодо
правомірності оскаржуваних рішень, з
огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 266
Митного кодексу України основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з положеннями частини першої
статті 264 Митного кодексу України
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

За змістом статті 265 Митного кодексу
України в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 №339, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України, у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому,
такий контроль в силу положень пункту 2
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 №339, може здійснюватися в
тому числі шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

Так, наявність ЄАІС ДМСУ інформації про
іншу митну вартість ідентичних або
аналогічних товарів може бути
підставою для витребування у
декларанта додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару.

Зазначена позиція узгоджується із
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 22 жовтня 2013
року у справі №21-342а13.

У той же час, на думку колегії суддів,
розбіжність між рівнем заявленої
декларантом митної вартості товару та
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, не є достатньою для
висновку про недостовірність даних
щодо митної вартості товарів,
заявленої декларантом.

Відповідно до пункту 10 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, декларант має право на
доведення у передбачений
законодавством строк митному органові
правильності визначення ним митної
вартості товарів.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Суди попередніх інстанцій в
обґрунтування правомірності рішень
митного органу про визначення митної
вартості товарів виходили виключно з
того, що декларантом не було надано
додаткові документи на вимогу митного
органу за наявності у митного органу
сумніву щодо достовірності заявленої
митної вартості з мотивів наявності
інформації щодо здійснення митного
оформлення ідентичних або ж подібних
товарів за іншою митною вартістю.

При цьому, судами попередніх інстанцій
не враховано, що митним органом при
невизнанні митної вартості, заявленої
позивачем, та визначенні митної
вартості за іншим, відмінним від
першого, методом, не обґрунтовано із
посиланням на документи, надані
декларантом, причин неможливості
застосування першого методу
визначення митної вартості.

Так, судами попередніх інстанцій не
перевірено, чи подавав позивач із
самого початку усі необхідні та
належні документи, які дозволяли б
визначити митну вартість товару за
методом оцінки за ціною угоди щодо
товарів (перший методом).

Так само, судами попередніх інстанцій
не надано оцінки обставинам, якими
позивач обґрунтовував неможливість
надання додаткових документів на
вимогу митного органу, та яку саме
інформацію, яка не була б підтверджена
документами, первісно наданими
декларантом, мали підтвердити
зазначені документи.

За змістом пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, ненадання декларантом в
установлений строк додаткових
документів або ж відмови у їх надання, є
підставою для визначення митної
вартості митним органом на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

У той же час, за змістом частини другої
статті 266 Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), є
основним.

Сам факт ненадання декларантом в
установлений строк додаткових
документів або ж відмови у їх надання
за відсутності оцінки достатності
документів, первісно наданих
декларантом, на підтвердження ціни
угоди щодо товарів, що імпортуються, не
є беззаперечною умовою для висновку
про відсутність підстав для
застосування першого методу
визначення митної вартості.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
неповноту встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи,
що мають значення для вирішення
переданого на розгляд суду
публічно-правового спору, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень із направленням справи
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Падана
Кемікал Компаундс" задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 15
жовтня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 жовтня 2011 року скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: