Справа № 826/5207/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2014 року 11:24
№ 826/5207/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Аблова Є.В.,
судді Амельохіна В.В.,
судді Каракашьяна К.С.,
при секретарі судового засідання
представника відповідача - Харченко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про визнання
протиправними дій та скасування
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернувся ОСОБА_1 до Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними дій та
скасування постанови, мотивуючи
позовні вимоги тим, що постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження винесена з порушенням
вимог чинного законодавства та
підлягає скасуванню.
У позовній заяві позивач просить суд
визнати незаконними та скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документу) від 21.03.2014 року ВП №42612706
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Артемчука Т.В., постанову начальника
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 07.04.2014 року ВП №42612706 про відмову в
задоволенні скарги на постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документу) від
21.03.2014 року ВП №42612706 старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Артемчука Т.В., постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документу) від 07.04.2014 року
ВП №42848470 старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Артемчука Т.В.,
зобов'язати прийняти до виконання
виконавчий лист, виданий 18.11.2013 року
Київським апеляційним
адміністративним судом по справі
№826/9450/13-а, відкрити виконавче
провадження та здійснити заходи щодо
його примусового виконання відповідно
до вимог Закону України «Про виконавче
Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю, просила суд
Представник відповідача проти позову
заперечувала в повному обсязі та
просила суд відмовити в задоволенні
позову, з огляду на правомірність
прийняття оскаржуваних рішень
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача, представника
відповідача, суд дійшов висновків про
18.03.2014 року позивач звернувся до
Державної виконавчої служби України із
заявою (вх. №Р-4152) щодо прийняття до
виконання виконавчого листа, виданого
18.11.2013 року Київським апеляційним
адміністративним судом по
адміністративній справі №826/9450/13-а про
поновлення на роботі, виплати
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу з 17.05.2013 року по
13.11.2013 року включно та стягнення з
боржника - Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України на користь позивача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 17.05.2013 року до дня поновлення
Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Артемчука Т.В. від 21.03.2014
року (ВП №42612706) відмовлено у відкритті
виконавчого провадження.
Підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження в постанові
від 21.03.2014 року зазначено: Рішення суду
в частині поновлення на посаді та
виплати середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу виконуються
державним виконавцем в порядку,
передбаченому статтями 75, 76 Закону
України «Про виконавче провадження».
Рішення суду в частині стягнення з
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України, як
державного органу, підлягає виконанню
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в порядку,
передбаченому Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності
01.01.2013 року (ч. 2 ст. З Закону України «Про
виконавче провадження»).

Відповідно до пошуку відомостей у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, що
функціонує відповідно Наказу
Міністерства юстиції України від 14.12.2012
№ 1846/5 «Про затвердження Порядку
надання відомостей з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», юридична
особа Державна комісія з регулювання
ринків фінансових послуг України (код
ЄДРОПУ 26297477) - припинена (запис №
5021200 від 08.02.2014).

Вказані обставини виключають
здійснення виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене, керуючись п.8 ч. 1
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження», старший державний
виконавець Артемчук Т.В. відмовив в
прийнятті до провадження виконавчого
документу та у відкритті виконавчого
провадження з його примусового
виконання.

01.04.2014 року позивач подав начальнику
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби скаргу на
дану постанову державного виконавця як
таку, що винесена з порушенням вимог
чинного законодавства України.

Одночасно, позивач 01.04.2014 року повторно
подав до відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
заяву щодо прийняття до виконання
виконавчого листа, виданого 18.11.2013 року
Київським апеляційним
адміністративним судом по
адміністративній справі №826/9450/13-а та
відкриття виконавчого провадження.

08.04.2014 року позивач нарочно отримав
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документу) від 07.04.2014 року ВП №42848470
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Артемчука Т.В.

Підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження, крім тих, які
наведені в постанові від 21.03.2014 року (ВП
№42612706), зазначено, що виконавчий лист
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.11.2013 року
№826/9450/13-а перебував на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України з
23.01.2014 року та на підставі п.1 ч.1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження» заявою ОСОБА_1 від 30.01.2014
року про повернення виконавчого
документа без виконання був повернутий
стягувачеві, про що державним
виконавцем винесено відповідну
постанову від 30.01.2014 року.

12.04.2014 року позивач засобами поштового
зв'язку отримав постанову начальника
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 07.04.2014 року ВП №42612706 про відмову в
задоволенні скарги на постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документу)
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Артемчука Т.В. від 21.03.2014 року ВП №42612706.

Позивач, вважаючи постанови державного
виконавця про відмову у відкритті
виконавчого провадження та постанову
про відмову в задоволенні скарги на
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження
протиправними, такими, що прийняті без
законних на те підстав, такими, що
порушують його права та законні
інтереси, звернувся до суду за їх
захистом шляхом встановлення
протиправності наведених постанов.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну виконавчу службу» правову
основу діяльності державної
виконавчої служби становлять
Конституція України, цей Закон, інші
закони та нормативно-правові акти, що
прийняті на їх виконання.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу» державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

Статтею 7 Закону України «Про державну
виконавчу службу» встановлено, що
працівник органу державної виконавчої
служби зобов'язаний сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Виходячи зі змісту ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження є завершальною стадією
судового провадження та визначається
як сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлені гарантії
прав фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні, на
забезпечення яких державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Судом встановлено, що Київським
апеляційним адміністративним судом
видано виконавчий лист по справі
826/9450/13-а щодо визнати протиправним та
скасувати наказ Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 26 квітня 2013 року № 48-к "Про
звільнення ОСОБА_1 (зі змінами
внесеними наказом від 15 травня 2013 року
№ 55-к "Про внесення змін до наказу лови
комісії з ліквідації Держфінпослуг від
26.04.2013 № 48-к "Про звільнення ОСОБА_1"), як
такий, що прийнятий всупереч вимогам
чинного законодавства. Поновити ОСОБА_1
на посаді заступника директора
департаменту
організаційно-аналітичного,
документального та кадрового
забезпечення Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України та виплатити середню заробітну
плачу за час вимушеного прогулу з 17.05.2013
р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56730,81 грн.
Стягнути з Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 17 травня 2013 року до дня
поновлення на роботі.

Водночас, як вбачається з постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, остання прийнята на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

З обґрунтування постанови про відмову
у відкритті виконавчого провадження
від 21.03.2014 року ВП №42612706 вбачається, що
рішення суду в частині поновлення на
посаді та виплати середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу
виконуються державним виконавцем в
порядку, передбаченому статтями 75, 76
Закону України «Про виконавче
провадження».

Рішення суду в частині стягнення з
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України, як
державного органу, підлягає виконанню
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в порядку,
передбаченому Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності
01.01.2013 року (ч. 2 ст. З Закону України «Про
виконавче провадження»).

Відповідно до пошуку відомостей у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, що
функціонує відповідно Наказу
Міністерства юстиції України від 14.12.2012
№ 1846/5 «Про затвердження Порядку
надання відомостей з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», юридична
особа Державна комісія з регулювання
ринків фінансових послуг України (код
ЄДРОПУ 26297477) - припинена (запис №
5021200 від 08.02.2014).

Вказані обставини виключають
здійснення виконавчого провадження.

Водночас, суд зазначає, що відповідно
до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі вибуття
однієї із сторін державний виконавець
з власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
сторона мають право звернутися до суду
із заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого
провадження змінила найменування (для
юридичної особи) або прізвище, власне
ім'я чи по батькові (для фізичної особи),
державний виконавець за наявності
підтверджуючих документів своєю
постановою, яка затверджується
начальником відділу, змінює назву
сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
Київським апеляційним
адміністративним судом по
адміністративній справі встановлено,
що повноваження та функції щодо
державного регулювання ринків
фінансових послуг, що здійснювались
Держфінпослуг як спеціально
уповноваженим органом державної влади
у сфері регулювання ринків фінансових
послуг, після набуття повноважень
Нацкомфінпослуг, здійснюються
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту п. 8
ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження» постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
приймається за наявності підстав, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Разом з тим, прийняття Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» також не є тією
обставиною, яка виключає можливість
здійснення виконавчого провадження,
оскільки відповідно до ст. 1 цього
закону, даний закон навпаки встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідач при винесенні
оскаржуваної постанови від 21.03.2014 року
ВП №42612706 діяв не на підставі, та не у
спосіб, передбачений чинним
законодавством, а відтак дана
постанова підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Зважаючи на наведене, суд приходить до
висновку, що спосіб захисту,
застосований судом у судовому рішенні,
має призводити до поновлення права
особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту. Вирішуючи спір, суд
зобов'язаний надати об'єктивну оцінку
наявності порушеного права чи інтересу
на момент звернення до суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Як вбачається зі змісту заявлених
позовних вимог, позивачем оскаржується
також постанова про відмову в
задоволенні скарги на постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 21.03.2014 року ВП №42612706.

Водночас, суд звертає увагу, що
скасування даної постанови не є
належним способом захисту прав
позивача та в даному випадку не
призведе до відновлення порушеного
права позивача, що полягає у
неможливості здійснення виконання
виконавчого листа.

Згідно ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні адміністративної
справи по суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

За таких обставин, суд приходить до
висновку щодо часткового задоволення
позовних вимог, а для належного
відновлення порушених прав позивача
Зобов’язати прийняти до виконання
виконавчий лист, виданий 18.11.2013 року
Київським апеляційним
адміністративним судом по справі
№826/9450/13-а, відкрити виконавче
провадження та здійснити заходи щодо
його примусового виконання відповідно
до вимог Закону України «Про виконавче
провадження».

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати незаконними та скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документу) від 21.03.2014 року ВП №42612706
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Артемчука Т.В.

Зобов’язати прийняти до виконання
виконавчий лист, виданий 18.11.2013 року
Київським апеляційним
адміністративним судом по справі
№826/9450/13-а, відкрити виконавче
провадження та здійснити заходи щодо
його примусового виконання відповідно
до вимог Закону України «Про виконавче
провадження».

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Головуючий суддя
Аблов Є.В.

Суддя
Амельохін В.В.

Суддя
Каракашьян С.К.