Справа № 9101/8064/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2012 рокусправа № 2а-2555/10/1170

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Шкуропадська В.М.

за участю представників:

позивача: - Наконечна С. І.
(дов. від 09.02.12), Верланов С. О. (дов. від
09.02.12)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Маловисківської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2010 року

у справі № 2а-2555/10/1170

за позовом відкритого акціонерного
товариства «Новомиргородський
елеватор»

до Маловисківської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Кіровоградській області

про протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

встановила:

Відкрите акціонерне товариство
«Новомиргородський елеватор»
звернулося до суду з позовом до
Маловисківської міжрайонної державної
податкової інспекції в
Кіровоградській області, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 15.06.10 №
/0 та № /0.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат суму оплачених
консультаційних послуг за договором
№01/07/08-НМ від 01 липня 2008 року, укладеним
з ТОВ «Рамбурс-Трайгон», оскільки
вказані витрати підтверджені належним
чином складеними первинним
документами, а саме: актами
здачі-приймання послуг, платіжними
дорученнями та звітами про надання
консультаційних послуг, які містять
відомості про зміст наданих
консультаційних послуг, інформацію про
обсяг операцій у натуральному й
вартісному виразі та зазначення посад
осіб, відповідальних за здійснення
господарських операцій. Також, позивач
вказує, що ним правомірно сформовано
податковий кредит за операціями з ТОВ
«Рамбурс-Трайгон» та ТОВ «Селтех-Юг»,
оскільки формування податкового
кредиту підтверджено податковими та
видатковими накладними. До того ж,
позивач зазначає, що виникнення у
платника податку права на податковий
кредит не залежить від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентами. Постановою
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 02.11.2010 р.
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
№/0 та №/0 від 15 червня 2010
року.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу (т. 2
а. с. 235), в якій просить скасувати
постанову суду від 02.11.2010 та
постановити рішення, яким стягнути з
позивача податкову заборгованість
згідно податкових повідомлень-рішень
№/0 від 15 червня 2010 року та
№/0 від 15 червня 2010 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
ТОВ «Рамбурс-Трайгон» не мало права на
надання консультаційних послуг
позивачу згідно договору №01/07/08-НМ від
01 липня 2008 року, оскільки вказаний вид
діяльності не передбачений його
статутними документами. Також
відповідач вказує, що інформація,
викладена у звітах про надання
консультаційних послуг, міститься в
Інтернеті та є доступною для всіх, що
призводить до висновку про
недоцільність отримання послуг за
вищенаведеним договором, а акти
прийому-передачі послуг не
відповідають вимогам первинних
документів, оскільки в них не
відображені зміст господарських
операцій, їх вартість та не зазначені
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарських операцій.
Крім того, відповідач зазначає, що
позивач не мав права на формування
податкового кредиту за господарськими
операціями з ТОВ «Селтех-Юг» зважаючи
на той факт, що останній не має власних
складських, торгівельних, виробничих
та інших приміщень, в яких проводилась
господарська діяльність, податкові
декларації з податку на прибуток не
подавались, відсутні основні засоби, а
відтак вказане свідчить про укладення
угод без мети настання реальних
наслідків.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений судом
належним чином.

Представники позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечують.
Зазначають, що рішення судом першої
інстанції прийнято законно та
обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 по
31.12.2009, за результатами якої складено
акт №8/2310/1710/ від 20.05.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 Закону України №334/94-ВР
від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результатів чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 358300,00
грн., у тому числі: за 9 місяців 2008 року у
сумі 122750,00 грн., за 11 місяців 2008 року у
сумі 153950,00 грн., за 2008 рік у сумі 169800,00
грн., за І квартал 2009 року у сумі 47250,00
грн., за І півріччя 2009 року у сумі 94200,00
грн., за 9 місяців 2009 року у сумі 141205,00
грн., за 2009 рік у сумі 188500,00 грн.

пп.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.07.1997
року №168/97-ВР, п.2 ст.3, ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р.
№996-ХІV, п.2.4, п.2.16 ст.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом МФУ від 24.05.1995 р. №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України №168/704 від 05.06.1995, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 670458,00
грн., у тому числі: за вересень 2009 року
на суму 253517,00 грн., за жовтень 2009 року на
суму 238486,00 грн., за листопад 2009 року на
суму 178455,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№/0 від 15 червня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість 1005687,00 грн., в тому числі
за основним платежем - 670458,00 грн. та
335229,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

№/0 від 15 червня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток 537450,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 358300,00 грн. та 179150,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

З огляду на фактичні обставин справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
щодо безпідставності висновків
відповідача.

Відповідно до пп.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», діючого до 01.01.2011, валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, в
тому числі, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті. (пп.5.2.1 п.5.2
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 цього
Закону, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.5.11 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

Стосовно права платника на податковий
кредит відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 цього ж Закону
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (абзац 1
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону).

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30.05.1997 № 165,
відповідно до Закону України «Про
податок на додану вартість», податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Згідно абз.1 п.5 Порядку податкова
накладна вважається недійсною у
випадку її заповнення іншою особою, ніж
вказано у п.2 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.07.2008 між позивачем (Замовник) та ТОВ
«Рамбурс-Трайгон» (Виконавець)
укладено договір №01/07/08-НМ, відповідно
до якого Замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується надати консультаційні
послуги, зокрема, консультації щодо
покращення управлінського обліку,
фінансової звітності, кадрової
політики, по розробці плану рахунків
для ведення бухгалтерського обліку,
запровадженню комп'ютерних програм, по
визначенню якості зерна та його
приймання, обробки, зберігання та
відвантаження, по ефективному
використанню автотранспорту та
юридичні послуги. Замовник, в свою
чергу, зобов'язаний здійснювати
своєчасну оплату наданих послуг,
згідно умов, даного договору.

Відповідно до п.3.2 договору, вартість
надання послуг наведена у додатку №1 до
договору, в тому числі вказана
погодинна їх вартість.

Фактичне виконання вказаного договору
підтверджується актами
здачі-прийняття послуг до договору від
31.07.2008р., 29.08.2008р., 30.09.2008р., 31.10.2008р.,
30.11.2008р., 31.12.2008р., 30.01.2009р., 27.02.2009р.,
31.03.2009р., 30.04.2009р., 29.05.2009р., 30.06.2009р.,
31.07.2009р., 31.08.2009р., 30.09.2009р., 30.10.2009р.,
30.11.2009р., 30.12.2009р.; звітами ТОВ
«Рамбурс-Трайгон» про надані позивачу
консультації головного бухгалтера,
юриста, фінансового директора,
начальника транспортного відділу,
технічного директора, за період з 01.07.2008
по 31.12.2009; податковими накладними,
платіжними дорученнями.

Виходячи із змісту вказаних документів
вбачається, що вони містять всі
обов'язкові реквізити, що передбачені
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в розумінні вказаного Закону
є первинними, такими, що підтверджують
здійснення відповідної господарської
операції.

Виявлені під час перевірки фактичні
обставини щодо взаємовідносин між
позивачем та вказаним підприємством,
які зазначені податковим органом в
акті перевірки, відображення позивачем
операцій з надання консультаційних
послуг в податковому обліку
відповідачем не спростовуються.

Поняття господарської діяльності
наведено п.1.32. ст.1 зазначеного Закону,
це - будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Таким чином, право на формування
платником податків валових витрат,
податкового кредиту прямо залежить
від наявності зв'язку витрат платника
податків з придбання ним послуг з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь від придбаних послуг.

Виходячи із змісту укладеного
позивачем з ТОВ «Рамбурс-Трайгон»
договору №01/07/08-НМ від 01.07.2008,
вбачається, що цей договір укладений
позивачем з метою використання
обумовлених договором консультаційних
послуг у власній господарській
діяльності позивача.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу
України, яка регулює загальні
положення договору про надання послуг,
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

При цьому виходячи з правил ведення
господарської діяльності, платник
податків має право самостійно
визначати обсяг послуг, який йому
необхідний для забезпечення власної
господарської діяльності, визначення
необхідності та доцільності складення
суб'єктом господарювання певних
документів під час виконання договору
про надання послуг не належить до
компетенції податкових органів.

Отже надання консультаційних послуг
позивачеві в межах вказаного вище
договору не суперечить чинному
законодавству України, меті діяльності
позивача, пов'язано з його
господарською діяльністю, отже,
вартість таких послуг підлягає
віднесенню до складу валових витрат,
суми ПДВ у складі вартості цих послуг -
до податкового кредиту позивача.

Зважаючи на той факт, що відносини, що
виникли між позивачем та ТОВ
«Рамбурс-Трайгон», оформлені належним
чином складеними первинним
документами та наявна пов'язаність
отриманих послуг з господарською
діяльністю позивача, колегія суддів
дійшла висновку про правомірність
відображення в податковому обліку
господарських операцій з ТОВ
«Рамбурс-Трайгон».

Також, колегія суддів приходить до
висновку про правомірність
відображення позивачем обліку
господарських операцій з ТОВ
«Селтех-Юг».

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем (Покупець) та ТОВ «Селтех-Юг»
укладено наступні договори
купівлі-продажу:

договір купівлі-продажу №198/НМ від
21.09.2009, предметом якого є купівля ячменю
3 класу врожаю 2009 року у кількості 300
тон на загальну суму 254998,80 грн.;

договір купівлі-продажу №197/НМ від
21.09.2009, предметом якого є купівля
пшениці 6 класу врожаю 2009 року у
кількості 100 тон на загальну суму 87999,60
грн.;

договір купівлі-продажу №199/НМ від
21.09.2009, предметом якого є купівля рапсу 1
класу врожаю 2009 року у кількості 50 тон
на загальну суму 147499,80 грн.;

договір купівлі-продажу №331/НМ від
26.10.2009, предметом якого є купівля
кукурудзи врожаю 2009 року у кількості
380 тон на загальну суму 436998,48 грн.;

договір купівлі-продажу №332/НМ від
26.10.2009, предметом якого є купівля
соняшника врожаю 2009 року у кількості 180
тон на загальну суму 455399,28 грн.;

договір купівлі-продажу №409/НМ від
18.11.2009, предметом якого є купівля рапсу 1
класу врожаю 2009 року у кількості 54,42
тон на загальну суму 149110,58 грн.;

договір купівлі-продажу №418/НМ від
20.11.2009, предметом якого є купівля
соняшника врожаю 2009 року у кількості
106,05 тон на загальну суму 294819,42 грн.;

договір купівлі-продажу №419/НМ від
20.11.2009, предметом якого є купівля сої
врожаю 2009 року у кількості 72,12 тон на
загальну суму 241602,29 грн.;

договір купівлі-продажу №420/НМ від
20.11.2009, предметом якого є купівля
кукурудзи врожаю 2009 року у кількості
253,77 тон на загальну суму 309600,42 грн.

Отримання позивачем вищевказаної
обумовленої договорами
сільськогосподарської продукції
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними, а
також складськими квитанціями на
зерно, виписаними ТОВ «Селтех-Юг»
податковими накладними, платіжними
дорученнями, які були предметом
дослідження податковим органом в ході
перевірки.

Виходячи із змісту вказаних
документів, вони містять всі
обов'язкові реквізити, що передбачені
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в розумінні вказаного Закону
є первинними, такими, що підтверджують
здійснення відповідних господарських
операцій.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включена до складу
податкового кредиту, складені ТОВ
«Селтех-Юг» у відповідності до вимог
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

На момент укладення та реалізації
перелічених договорів купівлі-продажу
контрагент позивача ТОВ «Селтех-Юг»
мав зареєстровані у встановленому
порядку установчі документи та
цивільну дієздатність згідно з чинним
законодавством, було зареєстровано як
платник податку на додану вартість.

Посилання відповідача на той факт, що
правочин між позивачем та ТОВ
«Селтех-Юг» не створює юридичних
наслідків та здійснений без мети
настання реальних наслідків не
приймається колегією суддів до уваги
зважаючи на наступне.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентом дотримані. Також
господарські зобов'язання
купівлі-продажу не містять ознак
фіктивності (вчинених без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися відповідними
правочинами). Крім того, відповідно до
ст.234 Цивільного кодексу України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товарів, виконання робіт відповідачем
не зазначені, суду не подані. Жодний
документ, який в установленому порядку
встановлював би відповідні факти та
був обов'язковим для застосування на
всій території України, в матеріалах
справи відсутній.

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання договорів
купівлі-продажу, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду (договорів підряду).

Також укладені позивачем з ТОВ
«Селтех-Юг» договори не містять умов та
ознак, які б свідчили про його
суперечність інтересам держави та
суспільства або порушувала публічний
порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладені позивачем з ТОВ «Селтех-Юг»
договори відповідають вимогам
чинного законодавства України, мають
своїм наслідком зміну у майновому
стані учасників правочину, є
економічно виправданими, а факт
виконання господарських зобов'язань
сторін підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагента позивача -
ТОВ «Селтех-Юг», які б позбавляли
позивача права на віднесення
відповідних сум до складу валових
витрат та податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочину, не
міг керуватися лише припущеннями щодо
фіктивності (нікчемності) укладеного
договору, його позиція про те, що цей
правочин очевидно суперечать
інтересам держави, не підкріплені
належними доказами, зокрема, рішеннями
суду.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача і не
виконав своїх зобов'язань щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цього підприємства і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що позивачем виконані всі
умови для віднесення відповідних сум
до складу валових витрат та
податкового кредиту з операцій
купівлі-продажу з ТОВ «Селтех-Юг».

Таким чином у відповідача відсутні
правові підстави для нарахування
позивачу грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств та
податку на додану вартість згідно
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції в повному обсязі з'ясовано
усі обставини, які мають значення для
справи, ухвалено законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позову.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Маловисківської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року у справі № 2а-2555/10/1170 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко