Справа № 607/7019/14-а
Суддя: Черніцька І. М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року Справа №607/7019/14-а

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Черніцької І.М.

при секретарі с/з
Гніданику А.Р.

за участю осіб, які беруть
участь в справі:

представник позивача
Мулик Т. І.,

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
адвоката ОСОБА_4

перекладача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
Управління Державної міграційної
служби України у Тернопільській
області до ОСОБА_3 про затримання та
примусове видворення громадянина
Демократичної республіки Конго, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Державної міграційної
служби України у Тернопільській
області (далі УДМС) звернулося до суду
з адміністративним позовом до ОСОБА_3
про примусове затримання та видворення
за межі України.

В обґрунтування вимог вказує, що
відповідач останній раз в'їхав на
територію України 27 листопада 2011 року
через КПП "Бориспіль" за паспортним
документом серії НОМЕР_1, виданим 01.04.2011
року, термін дії якого визначений до
31.03.2016 року з метою навчання у
Харківському університеті
радіоелектроніки. Пізніше відповідач
продовжив навчання в Тернопільському
національному технічному університеті
імені Івана Пулюя. У місячний строк
після закінчення навчання в
Тернопільському університеті 21 червня
2012 року всупереч ЗУ «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» відповідач не покинув
Україну. 11.02.2014 року прийнято рішення
про примусове повернення з України
громадянина Демократичної Республіки
Конго ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, копію якого
вручено відповідачу під розписку.
Останнього зобов'язано покинути
територію України у строк до 11.03.2014
року. Однак, по даний час відповідач без
поважних причин вимоги
територіального підрозділу УДМС у
Тернопільській області не виконав та
території України не покинув.

Крім того, позивач вважає, що наявні всі
підстави стверджувати, що відповідач
буде ухилятися від виконання рішення
про примусове видворення з України.
Зокрема, вказує на те, що відповідач
тривалий час перебуває на території
України незаконно. Особливої уваги
заслуговує той факт, що з 11.02.2014 року
відповідач ухиляється від виконання
рішення про примусове повернення з
України, жодних дій щодо повернення в
країну Конго не вживає. При наданні
пояснень жодним чином не роз'яснив
причин нелегального перебування в
Україні з липня 2012 року. На думку
позивача, це є підставою вважати, що
відповідач буде ухилятися від
виконання рішення про примусове
видворення. Посилаючись на наведене,
просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, з мотивів вказаних у позовній
заяві.

Відповідач та його адвокат позов
визнали частково та просили відхилити
позовні вимоги в частині поміщення
його у пункт тимчасового перебування
іноземців. Відповідач вказав, що
заробить кошти та повернеться в країну
походження самостійно.

Судом встановлено, що відповідач
останній раз в'їхав на територію
України 27 листопада 2011 року через КПП
"Бориспіль" за паспортним документом
серії НОМЕР_1, виданим 01.04.2011 року,
термін дії якого визначений до 31.03.2016
року з метою навчання у Харківському
університеті радіоелектроніки.

Пізніше відповідач продовжив навчання
в Тернопільському національному
технічному університеті імені Івана
Пулюя, що визнається сторонами спору.

21 червня 2012 року на підставі наказу
Тернопільського національного
університету від 21.06.2012 року за №487-01,
відповідача відраховано з числа
студентів у зв'язку з закінченням
теоретичного навчання та успішним
складанням іспитів.

Відповідач на протязі місяця не
покинув територію України.

Відповідно до рішення за №2 від 11.02.2014
року, начальник відділу по роботі з
іноземцями та біженцями УДМС України в
Тернопільській області вирішив
примусово повернути громадянина
Демократичної республіки Конго ОСОБА_3
у Демократичну Республіку Конго та
зобов'язати його покинути територію
України у термін до 11.03.2014 року.
Вказаним рішенням відповідачу
роз'яснено, що він зобов'язаний
покинути територію України у термін
визначений в рішенні про примусове
повернення та у разі ухилення від
виїзду він буде підлягати на підставі
постанови адміністративного суду
затриманню і видворенню в примусовому
порядку. Дані рішення відповідач не
оскаржував.

Відповідно до розписки ОСОБА_3 від
11.02.2014 року, відповідач особистим
підписом засвідчив, що його
повідомлено про те, що за порушення
законодавства України про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства відносно нього прийнято
рішення про його примусове повернення,
та зобов'язався не пізніше 11.03.2014 року
залишити територію України.

У встановлений строк у добровільному
порядку відповідач не покинув
території України та по даний час
продовжує перебувати на території
України без законних підстав і жодних
заходів щодо виїзду за межі України не
вживає.

Так, як вбачається з відповіді
головного центру обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України від 25.03.2014 року в базі
даних «Відомості про осіб, які
перетнули державний кордон України»
інформації про виїзд ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України не має, а
06.05.2014 року працівниками УДМС у
Тернопільській області виявлено
відповідача в місті Тернопіль.

Відповідач не має на території України
постійного місця проживання.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду справи, дослідивши
наявні у справі докази, вважає, що позов
підлягає до задоволення, виходячи із
наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства",
статтею 1 якого передбачено, що
іноземець - це особа, яка не перебуває у
громадянстві України, є громадянином
(підданим) іншої держави або держав.

Згідно із вимогами ст. 3 цього Закону,
іноземці та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, користуються тими самими
правами і свободами, а також несуть
такі самі обов'язки, як і громадяни
України, за винятками, встановленими
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України

Положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» встановлено, що
іноземець або особа без громадянства
зобов'язані самостійно залишити
територію України у строк, зазначений у
рішенні про примусове повернення.
Контроль за правильним і своєчасним
виконанням рішення про примусове
повернення іноземця або особи без
громадянства здійснюється органом, що
його прийняв.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього
Закону, центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері міграції,
може лише на підставі винесеної за їх
позовом постанови адміністративного
суду примусово видворити з України
іноземця та особу без громадянства,
якщо вони не виконали в установлений
строк без поважних причин рішення про
примусове повернення або якщо є
обґрунтовані підстави вважати, що
іноземець або особа без громадянства
ухилятимуться від виконання такого
рішення, крім випадків затримання
іноземця або особи без громадянства за
незаконне перетинання державного
кордону України поза пунктами пропуску
через державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Положеннями ст. 4 Закону України „Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", визначено, що іноземці
та особи без громадянства, які прибули
в Україну з метою навчання та отримали
посвідку на тимчасове проживання,
вважаються такими, які на законних
підставах перебувають на території
України на період навчання.

Судом встановлено, що починаючи з 21
червня 2014 року відповідач перебуваючи
на території України без законних
підстав, жодних заходів щодо виїзду за
межі України не вжив, продовжував
знаходитись на території України без
законних на те підстав.

З матеріалів справи встановлено та
визнається сторонами спору, що рішення
Управління Державної міграційної
служби України у Тернопільській
області за №2 від 11.02.2014 року про
примусове повернення з України
громадянина Демократичної Республіки
Конго ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на час
розгляду цієї справи відповідачем не
виконано без поважних причин, що
свідчить про ухилення від виїзду за
межі України.

При вирішенні даного спору судом не
встановлено перешкод для прийняття
рішення про затримання відповідача.
Крім того, відсутні будь-які дані для
висновку про те, що на відповідача
поширюється дія Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"

Відповідно до вимог ч.5 ст.30 «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», рішення суду про
примусове видворення іноземця або
особи без громадянства виконується
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
міграції, а стосовно іноземців та осіб
без громадянства, затриманих ним у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України, - органом охорони
державного кордону. Контроль за
правильним і своєчасним виконанням
рішення про примусове видворення
здійснюється органом, за чиїм позовом
суд прийняв рішення про примусове
видворення. З метою контролю за
виконанням іноземцем або особою без
громадянства рішення про примусове
видворення службові особи органу
охорони державного кордону або
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, здійснюють
супровід такого іноземця або особи без
громадянства.

Попередня поведінка відповідача дає
достатні підстави для висновку, що
після ухвалення судом рішення про
примусове видворення відповідач буде
ухилятися від його виконання.

Суд, враховує особу відповідача, який
тривалий час ухиляється від виконання
рішення про примусове повернення з
України, продовжує знаходитись на
території України без законних на те
підстав та приходить до висновку, що є
підставі вважати, що останній буде
ухилятись від виконання рішення суду
про примусове видворення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону
та встановленні обставини справи,
приймаючи до уваги те, що відповідач
законних підстав перебування на
території України та необхідних коштів
для виїзду за межі України не має,
відсутність у нього постійного місця
його проживання на території України,
суд вважає, що є обґрунтовані підстави
для затримання та примусового
видворення із поміщенням відповідача у
Волинський пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства Державної міграційної
служби України, с. Журавичі
Ківерцівського району Волинської
області.

В силу вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідачем не представлено суду
жодних доказів на спростування доводів
позивача та безпідставність позовних
вимог. Крім того, як пояснив
відповідача, він не працює, доходу не
отримує та у нього відсутні кошти для
повернення в країну походження.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 50, 68, 70, 71, 79, 158, 162, 163, 167, 183-5, 185 - 187, 254, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Управління Державної
міграційної служби України у
Тернопільській області до ОСОБА_3 про
затримання та примусове видворення
громадянина Демократичної Республіки
Конго задовольнити.

Примусово видворити громадянина
Демократичної Республіки Конго ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України.

Затримати громадянина Демократичної
Республіки Конго ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
на строк до дванадцять місяців, з
поміщенням у Волинський пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства ДМС України, с.
Журавичі, Ківерцівського району
Волинської області .

Постанову суду у відповідності до
вимог ст. 256 КАС України, допустити до
негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 1835
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом
п'яти днів з дня її проголошення, за
правилами, встановленими статтями 1835,
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
апеляційної скарги до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Тернопільський міськрайонний
суд Тернопільської області.

Постанова складена в повному обсязі та
підписана 07 травня 2014 року.

Головуючий