Справа № 328/135/14-а(2а-4/14)
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2014 року справа № 328/135/14-а(2а-4/14)
Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В.
Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Управління Пенсійного фонду України в
м. Токмаку та Токмацькому районі
Запорізької області на постанову
Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Токмаку та Токмацькому районі
Запорізької області про зобов'язання
здійснити перерахунок щомісячної
державної соціальної допомоги "Дітям
війни",-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2010 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому уточнивши
позовні вимоги, просив визнати
незаконною бездіяльність відповідача
щодо нарахування підвищення до пенсії
у меншому розмірі ніж передбачено ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та зобов'язати
здійснити перерахунок та виплатити
йому різницю за період з 2006 року по 04
січня 2011 року.

Постановою Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 січня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково, зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення пенсії за період з 15 січня
2029 року по 04 січня 2011 року в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ч.1 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням отриманих
сум підвищення до пенсії у вказаний
період. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просив
скасувати постанову та відмовити в
задоволенні позову, оскільки судом
невірно застосовано норми
матеріального права, а висновки щодо
перерахунку доплати до пенсії не
відповідають бюджетному
законодавству.

Позивач також непогодився з постановою
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог та просить постанову
суду в цій частині скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційних скарг і заявлених позовних
вимог, колегія суддів приходить
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою,
на яку поширюється дія абз. 1 ст. 1 ЗУ
«Про соціальний захист дітей
війни»№2195-ІV від 18 листопада 2004 року, та
має статус «дитини війни», що
підтверджується посвідченням.

Рішенням Конституційного суду України
№ 10-рп від 22 травня 2008 року визнано
неконституційним положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік 107-VI від 28 грудня 2007 року щодо
викладення положень ст. 6 Закону
України №2195-ІV в новій редакції. Тобто,
було відновлено дію ст. 6 Закону України
№2195-ІV.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що згідно ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»дітям війни пенсії або щомісячне
довічне утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначено ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ст. 52 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2010 рік» № 2154-VI від 27.04.2010 року
встановлено, що у 2010 році прожитковий
мінімум на одну особу в розрахунку на
місяць у розмірі з 1 січня - 825 грн., з 1
квітня - 839 грн., з 1 липня - 843 грн., з 1
жовтня - 861 грн., з 1 грудня - 875 грн. та для
тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення.

Відповідач у зазначений період не
нараховував та не виплачував позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірах, що передбачені ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а тому дії відповідача за
вказаний період були протиправними.

Доводи апеляційної скарги відповідача
стосовно того, що відповідно до вимог
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком як розрахункова величина
застосовується лише до правовідносин,
що регулюються цим законом, і до такої
категорії громадян як "діти війни" не
застосовується, а крім того, згідно ст. 7
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій "дітей
війни" здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, і тому
Пенсійний фонд України не повинен
нести відповідальність за позовами
вказаної категорії громадян - є хибними
та спростовується вищенаведеними
висновками.

Колегія суддів вважає, що реалізація
особою права, яке пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, та
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів, бо це суперечить
вимогам ст. 46 Конституції України та
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Стосовно доводів апеляційної скарги
позивача, апеляційний суд зазначає
наступне.

Право на звернення до суду не є
абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(яка діяла на час розгляду справи в суді
першої інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства, (яка
діяла на час розгляду справи в суді
першої інстанції) пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

У своїх запереченнях на позовну заяву
відповідач наполягав на застосуванні
строку встановленого ст. 99 КАС.

Крім того, відповідачем не було
наведено поважних причин пропуску
строку звернення до суду.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно були застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційних скарг не
спростовують висновку суду першої
інстанції і не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління
Пенсійного фонду України в м. Токмаку
та Токмацькому районі Запорізької
області та Управління Пенсійного
фонду України в м. Токмаку та
Токмацькому районі Запорізької
області залишити без задоволення.

Постанову Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 січня 2014 року
залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Судді:
Д.В. Чепурнов

С.В. Сафронова