Справа № 521/4451/14-а
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/4451/14-а
Провадження № 2а/521/214/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2014 року
м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду
міста Одеси Гуревський В.К.,
розглянувши матеріали
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду 27 березня 2014
року із адміністративним позовом до
Департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради про
визнання дій неправомірними щодо
ненарахування й невиплаті йому
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення в розмірі, встановленому
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату йому
щорічної разової допомоги на
оздоровлення як інваліду 2 групи за 2013
рік згідно статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон
№796-ХІІ) виходячи з п'яти мінімальних
заробітних плат на час їх виплати за
відповідний період.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що він віднесений до
категорії 1 осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
безстроково визнаний інвалідом 2 групи,
і має право на пільги, передбачені
Законом № 796-ХІІ, зокрема, відповідно до
ст. ст. 13, 48 зазначеного Закону він має
право на виплату державою йому
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат щорічно. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.
Мінімальна заробітна плата, згідно зі
ст. 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2013 рік», на момент
виплати становила 1218 гривень на місяць.
Таким чином, заборгованість
відповідача складає 6090 гривень (5 х 1218 =
6090). Позивач також зазначив, що
бездіяльністю відповідача грубо
порушені його законні права, він
позбавлений права отримувати щорічну
допомогу на оздоровлення в належному
розмірі, що свідчить про нехтування
правами громадян з боку відповідача.

Відповідач позов не визнав, надав до
суду заперечення, в яких просив
відмовити у повному обсязі, зазначивши,
що ОСОБА_1 перебуває на обліку та
отримує щорічну допомогу на
оздоровлення в Департаменті. Виплата
разової щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2013 рік була нарахована
позивачу відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р.
№ 562, у розмірі 120,00 гри у січні 2014 року,
що не є порушенням чинного
законодавства. Постанова Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
неконституційною не визнавалась.
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено здійснення
компенсаційних виплат у розмірах,
встановлених від мінімальної
заробітної плати. Законами України про
Державний бюджет України на
відповідний рік Кабінету Міністрів
України було надано право
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Стаття 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» закріплює норму, якою
встановлюється, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок
Державного бюджету. Виконання цього
Закону залежить від фінансових
ресурсів доходної частини Державного
бюджету України. Розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України. Виходячи з
викладеного, Урядом були гарантовані
виплати окремих видів компенсацій,
доплат і допомоги, у розмірах
визначених постановами Кабінету
Міністрів України. Відповідно до
статті 87 Бюджетного кодексу України
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюються у встановленому порядку
за рахунок наявних надходжень до
загального фонду державного бюджету в
межах обсягів призначень, передбачених
у державному бюджеті України. В останні
роки видатки, пов'язані з соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
визначалися в обсягах, виходячи з
реальних фінансових ресурсів
Державного бюджету та з огляду на те, що
більшість інших видатків державного
бюджету мали також соціальну
направленість. Так, згідно зі статтею 22
Загальної декларації прав людини
розміри соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави. Таким
чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Отже, зміна
механізму нарахування певних видів
соціальних виплат та допомоги є
конституційно допустимою до тих меж, за
якими ставиться під сумнів сама
сутність змісту права на соціальний
захист.

Сторони в судове засідання не
викликались, оскільки справа
розглядається в порядку скороченого
провадження без присутності сторін
відповідно до ст. 183-2 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вивчивши нормативну базу, що регулює
галузь спірних правовідносин,
відмовляє у позові з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесений до
категорії 1 осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
безстроково визнаний інвалідом 2 групи,
за захворюванням, пов'язаним з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній
електростанції, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 від 06 квітня
2001 року, вкладкою НОМЕР_2 від 06 квітня 2001
року, та перебуває на пенсійному обліку
у відповідача, отже на позивача
розповсюджується дія Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», держава
бере на себе відповідальність за
завдану шкоду громадянам та
зобов'язується відшкодувати її за: 1)
пошкодження здоров'я або втрату
працездатності громадянами та їх
дітьми, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи; 2) втрату
годувальника, якщо його смерть
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою; 3) матеріальні втрати, що
їх зазнали громадяни та їх сім'ї у
зв'язку з Чорнобильською катастрофою,
відповідно до цього Закону та інших
актів законодавства України. На
державу покладаються також
зобов'язання щодо своєчасного
медичного обстеження, лікування і
визначення доз опромінення учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та потерпілих від
Чорнобильської катастрофи.

Нормами ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та
смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, щорічна
допомога на оздоровлення
виплачується в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

За таких обставин, позивач має право на
одноразову щорічну допомогу на
оздоровлення в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України згідно статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року №796-ХІІ.

21.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради із
заявою про виплату щорічної допомоги
на оздоровлення за 2012, 2013 роки у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат
згідно статті 48 Закону №796-ХІІ.

Відповідач листом №02-Г-794п від 07.02.2014
року повідомив позивача про
нарахування щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 120 грн.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі №796-ХІІ.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення інвалідам І та ІІ групи у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Пунктом 4 Прикінцевих положень
ЗаконуУкраїни «Про державний бюджет на
2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми
і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48,
50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік. Зазначені
норми Закону не визнані
неконституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи - інвалідам I і II групи,
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення - 120 грн.

Вищезазначене положення Закону
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік», прийнято пізніше ніж Закон
№796-XII, неконституційним не
визнавалося, положення постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є, також, чинним.

З огляду на викладене, суддя приходить
до висновку щодо правомірності
нарахування позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року
№562, а тому у позові необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 6-14, 17, 19, 49, 51, 88, 183-2 КАС
України, ст. ст. 13, 48, 62, 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року №796-ХІІ, Постанова
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд, -

П О С Т А Н О
В И В :

У адміністративному позові ОСОБА_1 до
Департаменту праці та соціальної
політики Одеської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання її копії.

СУДДЯ: