Справа № 816/1127/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.Справа № 816/1127/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бегунца А.О. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання
- Лаптій О.Ю.

Представник позивача - Ставицький О.П.

Представник відповідача - Біленко Н.О. -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Приватного
акціонерного товариства
"Миргородський завод продтоварів
"Калинка", Миргородської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014р.
по справі № 816/1127/14

за позовом Приватного
акціонерного товариства
"Миргородський завод продтоварів
"Калинка"

до Миргородської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про скасування податкових повідомлень
- рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство "Миргородський завод
продтоварів "Калинка", звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Миргородської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, в якому просив суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 03 жовтня 2013
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем "Податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів, 14010100"
загалом в розмірі 396 357 грн. 50 коп. та
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"Податок на прибуток приватних
підприємств, 11021000" загалом в розмірі 93
502 грн. 50 коп.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства
"Миргородський завод продтоварів
"Калинка" задоволено частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 03 жовтня 2013 року № в
частині збільшення Приватному
акціонерному товариству
"Миргородський завод продтоварів
"Калинка" () грошового
зобов'язання за платежем: "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, 14010100" загалом в
розмірі 307 307 грн. 50 коп. (в т.ч., 245 846 грн -
за основним платежем, 61 461 грн. 50 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями). У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позову, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову в цій
частині та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме:
Податкового кодексу України, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову в цій
частині та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. 129 Конституції України,
приписів Податкового кодексу України,
ст.ст. 86, 159 КАС України, з обставин і
обґрунтувань, викладених в апеляційній
скарзі.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу відповідача, в яких
він, наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції в частині задоволення
позову, просив залишити апеляційну
скаргу відповідача без задоволення, а
оскаржувану постанову в цій частині
без змін.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу позивача, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову, просив залишити
апеляційну скаргу позивача без
задоволення, а оскаржувану постанову в
цій частині без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відповідача,
наполягаючи на порушенні судом першої
інстанції, при прийнятті постанови в
частині задоволення позовних вимог,
норм матеріального права, просив
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача, наполягаючи на
порушенні судом першої інстанції, при
прийнятті постанови в частині відмови
в задоволенні позову, норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти в цій частині
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити, з обставин і
обґрунтувань, викладених в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
прибули в судове засідання,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційні скарги не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ПрАТ "МЗП "Калинка" у
встановленому законодавством порядку
зареєстроване як юридична особа, , з 26 грудня 1994 року
перебуває на обліку в якості платника
податків в Миргородській ОДПІ та
зареєстрований платником податку на
додану вартість з 27 червня 1997 року /т. І,
а.с. 23-25/.

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: виробництво безалкогольних напоїв,
виробництво мінеральних вод та інших
вод, розлитих у пляшки (11.07), діяльність
у сфері інжинірингу, геології та
геодезії, надання послуг технічного
консультування в цих сферах (71.12),
неспеціалізована оптова торгівля (46.90),
виробництво продуктів
борошномельно-круп'яної промисловості
(10.61), роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами (47.11), виробництво
прянощів і приправ (10.84) /т. І, а.с. 26/.

Фахівцями Миргородської ОДПІ
проведено документальну планову
виїзну перевірку ПрАТ "МЗП "Калинка" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012
року.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оскаржено.

За результатами перевірки складено акт
від 13 вересня 2013 року №211/22.1-11/00377041/93
(далі по тексту - Акт перевірки), в якому
вказано на порушення платником
податків вимог:

- пункту 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України, наслідком чого
визначено заниження позивачем податку
на прибуток за IV квартал 2012 року
загалом в розмірі 74 802 грн;

- пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
вказано на заниження ПрАТ "МЗП "Калинка"
податку на додану вартість загалом в
розмірі 317 086 грн (в т.ч., за березень 2012
року - 66 667 грн, за квітень 2012 року - 12 008
грн, за травень 2012 року - 67 597 грн, за
жовтень 2012 року - 15 147 грн, за листопад 2012
року - 43 125 грн, за грудень 2012 року - 112 542
грн) /т. І, а.с. 27-54/.

На підставі даних висновків Акта
перевірки Миргородською ОДПІ 03 жовтня
2013 року складено податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"Податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів, 14010100"
загалом в розмірі 396 357 грн 50 коп. (в т.ч.,
основний платіж - 317 086 грн, штрафні
(фінансові) санкції - 79 271 грн 50 коп.) /т.
І, а.с. 58/;

- №, яким ПрАТ "МЗП "Калинка"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "Податок на прибуток
приватних підприємств, 11021000" загалом в
розмірі 93 502 грн 50 коп. (в т.ч.,
основний платіж - 74 802 грн, штрафні
(фінансові) санкції - 18 700 грн 50 коп.) /т.
І, а.с. 57/.

За наслідками адміністративного
узгодження дані податкові
повідомлення-рішення рішеннями
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області та Міністерства
доходів і зборів України залишено без
змін, а скарги платника податків - без
задоволення /т. І, а.с. 61-66/.

Не погоджуючись із зазначеними вище
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання їх протиправними та
скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, виходив з
неправомірності доводів контролюючого
органу щодо необхідності зменшення
розміру податкового кредиту ПрАТ "МЗП
"Калинка" на 245 846 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції
вважав за необхідне визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Миргородської
ОДПІ від 03 жовтня 2013 року № в
частині збільшення ПрАТ "МЗП "Калинка"
грошового зобов'язання зі сплати ПДВ в
частині основного платежу - 245 846 грн та
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 61 461 грн 50 коп.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Крім того, за змістом абзацу "а" пункту
198.1 статті 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
/пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України/.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
(в редакції, чинній на момент
виникнення та реалізації спірних
відносин) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною другою вказаної статті
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів частини другої
статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Крім того, за змістом статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства, а первинний
документ визначено як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, первинні документи, перш
за все, мають розкривати зміст
господарської операції, а сама
господарська операція повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Судом встановлено, що між ПрАТ "МЗП
"Калинка" (замовник) та ТОВ "АТБ-маркет"
(виконавець) 01 жовтня 2012 року укладено
договір надання послуг №46242, за умовами
якого виконавець зобов'язувався надати
замовнику послуги, а замовник -
прийняти такі послуги та оплатити їх
вартість /т. І, а.с. 79-81/. Перелік та види
послуг, що мають бути надані
виконавцем, а також строк (період) їх
надання у кожному окремому випадку
визначаються у додатках до даного
договору, що являються його невід'ємною
частиною /пункт 1.2 договору/.

На виконання умов зазначеного договору
сторони погодили та ТОВ "АТБ-маркет"
протягом жовтня-грудня 2012 року надало
ПрАТ "МЗП "Калинка" маркетингові
послуги загальною вартістю 427 440 грн (в
т.ч., ПДВ - 71 240 грн).

На підтвердження наведених доводів
позивачем до матеріалів справи надано
копії: додатків до договору від 01
жовтня 2012 року №46242 /т. І, а.с. 82-84, 128, 168, /,
звітів про надані послуги (проведені
маркетингові дослідження) /т. І, а.с. 85-123,
129-163, 169-194/, актів здачі-прийняття
виконаних робіт (наданих послуг) /т. І,
а.с. 124, 164, 195/, податкових накладних /т. І,
а.с. 125, 165, 196/, рахунків /т. І, а.с. 126, 166, 197/,
протоколів заліку взаємних вимог /т. І,
а.с. 127, 167, 198/.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що надані
позивачем, на підтвердження факту
отримання від ТОВ "АТБ-маркет"
маркетингових послуг, копії актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
не містять конкретно визначених змісту
та обсягу господарської операції, що не
дає можливості пов'язати такі
документи з конкретною господарською
операцією.

Оплата вартості начебто придбаних
маркетингових послуг позивачем
фактично не проводилась, адже
розрахунки між контрагентами
проведено шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Крім того, у долучених до матеріалів
справи документах не визначено
собівартість виконаних маркетингових
послуг, що виключає будь-яку можливість
визначити яким чином формувалась
вартість таких послуг виконавцем.
Відсутність наведених відомостей, у
свою чергу, унеможливлює визначення
розміру витрат, понесених ТОВ
"АТБ-маркет" у зв'язку з ймовірним
наданням маркетингових послуг та
підтвердження економічної
обґрунтованості вартості таких послуг,
виставленої до сплати позивачу.

Так само, у позивача відсутні
документи, що дали б змогу чітко
відстежити результат замовлених робіт
(послуг), а залучені до матеріалів
справи копії актів приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) та
звітів про проведені маркетингові
дослідження мають загальний характер
та не містять відомостей про конкретні
результати наданих послуг.

Відповідно до положень підпункту 14.1.36
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності,
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку (які є формою здійснення
господарської діяльності), то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатися вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків. І лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
розумна економічна причина (ділова
мета) - причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної
економічної причини (ділової мети)
передбачає обов'язкову спрямованість
будь-якої операції платника податків
на отримання позитивного економічного
ефекту. Із загального розуміння
характеру економічної діяльності
можна дійти висновку, що економічний
ефект - це приріст (збереження) активів
платника податків та/або їх вартості, а
так само створення умов для такого
приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, з визначеного у
Податковому кодексі України поняття
ділової мети випливає, що обов'язково
повинен бути намір платника податків
отримати відповідний економічний
ефект, тобто господарська операція (за
умови досягнення поставлених завдань)
має передбачати можливість приросту
або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена
розумними економічними причинами
(позбавлена ділової мети), то такі
операції не є вчиненими в межах
господарської діяльності, а відтак, їх
наслідки не можуть бути відображені в
податковому обліку.

За твердженням позивача єдиним
економічно обґрунтованим результатом
придбання у ТОВ "АТБ-маркет"
маркетингових послуг було збільшення
обсягів поставок ПрАТ "МЗП "Калинка"
води до торгової мережі контрагента з
метою її реалізації кінцевим
споживачам.

Однак, колегія суддів не приймає до
уваги наведені доводи апелянта,
оскільки постачання позивачем води для
її реалізації в торговій мережі ТОВ
"АТБ-маркет" здійснювалось на підставі
окремого договору від 01 жовтня 2012 року
№46241, за умовами якого визначено
постачання товару на умовах, вказаних
покупцем (ТОВ "АТБ-маркет") /т. І, а.сс.
68-78/.

Тобто, виготовлення та постачання
готової продукції позивач проводив за
замовленням та на умовах, визначених
ТОВ "АТБ-маркет" в межах здійснення
контрагентами господарських операцій
за договором поставки. А відтак, у
спірних відносинах відсутні видимі
економічні причини укладення між
позивачем та його контрагентом
договору про надання маркетингових
послуг, адже фактичне визначення
попиту та потреби у поставках води
виробництва ПрАТ "МЗП "Калинка"
визначалось в ході виконання сторонами
договірних зобов'язань з поставки
товару.

Враховуючи недоведеність фактичного
вчинення на користь позивача спірних
операцій з надання маркетингових
послуг, відсутність видимих розумних
економічних та
організаційно-адміністративних причин
для укладання договору про надання
таких послуг, а також відсутність
чинників, з якими закон пов'язує
можливість формування позивачем
витрат та податкового кредиту за
спірними операціями, зокрема, -
відсутність зв'язку витрат позивача за
вказаним договором з його
господарською діяльністю, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність у
позивача правових підстав для
формування витрат та податкового
кредиту за вищезазначеними
господарськими операціями.

За таких обставин, висновок податкової
інспекції про порушення позивачем
вимог податкового законодавства,
наслідком чого є заниження останнім
зобов'язання зі сплати податку на
прибуток в розмірі 74 802 грн та ПДВ в
розмірі 71 240 грн є правомірним.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає вірним та обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що спірними податковими
повідомленнями-рішеннями правомірно
збільшено суму грошового зобов'язання
ПрАТ "МЗП "Калинка" зі сплати податку
на прибуток загалом в розмірі 93 502 грн 50
коп. (в т.ч., основний платіж - 74 802 грн,
штрафні (фінансові) санкції - 18 700 грн 50
коп.) та податку на додану вартість
загалом в розмірі 89 050 грн (в т.ч.,
основний платіж - 71 240 грн, штрафні
(фінансові) санкції - 17 810 грн).

Також судом встановлено, що позивачем 15
грудня 2011 року укладено договір №312-11 з
ТОВ "Завод "Термо-Пак", за умовами якого
останнє зобов'язувалось на умовах
даного договору виготовити та
передати, а ПрАТ "МЗП "Калинка" -
прийняти та оплатити обладнання
відповідно до специфікації /т. І, а.с.
201-203/.

На виконання умов даного договору ТОВ
"Завод "Термо-Пак" виготовило та
передало позивачу обладнання: машину
для розливу (типу МР62.Б.Л.) загальною
вартістю 200 000 грн (в т.ч., ПДВ - 33 333 грн 33
коп.), конвеєр пластинчатий вартістю 65
050 грн (в т.ч., ПДВ - 10 841 грн 67 коп.), УМТ-500
А вартістю 34 950 грн (в т.ч., ПДВ - 5825 грн),
УМТ-500 А вартістю 100 000 грн (в т.ч., ПДВ - 16
666 грн 67 коп.), пакувальний автомат УМТ-500
А вартістю 72 050 грн (в т.ч., ПДВ - 12 008 грн. 33
коп.).

Крім того, позивачем 01 лютого 2012 року
укладеного договір постачання №65 з
ТОВ "ВКП "СДТ", за умовами якого останнє
зобов'язувалось поставляти та
передавати у власність позивача, а ПрАТ
"МЗП "Калинка" - приймати та оплачувати
вартість товару - преформи /т. І, а.с.
219-221/.

На виконання умов даного договору ТОВ
"ВКП "СДТ" протягом травня, листопада,
грудня 2012 року поставило та передало
позивачу товар - преформу загальною
вартістю 1 003 028 грн 14 коп. (в т.ч., ПДВ - 167
171 грн 36 коп.).

Відповідно до положень пункту 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну.

Матеріалами справи підтверджено, що
постачальниками складено та передано
позивачу податкові накладні, на
підставі яких останнім у відповідних
звітних (податкових) періодах
віднесено до складу податкового
кредиту суму ПДВ загалом в розмірі 245 846
грн /т. І, а.с. 205, 208, 211, 214, 222, 224, 227, 231, 233, 236,
238; т. ІІ, а.с. 1-248; т. ІІІ, а.с. 1-98/.

Так само, матеріалами справи
підтверджено факт отримання позивачем
товарів, оплати їх вартості,
оприбуткування, введення в
експлуатацію обладнання та
використання у власній господарській
діяльності /т. І, а.с. 207, 210, 213, 216, 217, 223, 225,
226, 228-230, 232, 234, 235, 237, 239, 240; т. ІІІ, а.с. 105-111,
120-126/.

Наведені обставини контролюючим
органом не заперечувались.

Водночас, у якості підстави для
зменшення позивачу розміру
податкового кредиту на 245 846 грн
відповідач вказав на невідповідність
підписів у податкових накладних,
виписаних ТОВ "ВКП "СДТ" та ТОВ "Завод
"Термо-Пак". Зокрема, контролюючий орган
зазначав, що надані на перевірку ПрАТ
"МЗП "Калинка" податкові накладні,
виписані ТОВ "Завод "Термо-Пак",
підписано гр. ОСОБА_4, в той час, коли
включені постачальником до Єдиного
реєстру податкових накладних
підписано електронним цифровим
підписом гр. ОСОБА_5 Так само, за
твердженням відповідача, податкові
накладні, виписані ТОВ "ВКП "СДТ",
підписано гр. ОСОБА_6, а занесені до
Єдиного реєстру податкових накладних -
гр. ОСОБА_7

З огляду на викладене, відповідач
дійшов висновку про те, що виписані ТОВ
"ВКП "СДТ" та ТОВ "Завод "Термо-Пак"
податкові накладні складено з
порушенням вимог пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з
наведеними твердженнями з огляду на
наступне.

Слід відзначити, що залучені до
матеріалів справи копії:

- наказу директора ТОВ "Завод "Термо-Пак"
Усенко Я.В. від 03 січня 2012 року №01/2 "Про
делегування права підпису", пунктом 1
якого делеговано право підпису
податкових накладних бухгалтеру
ОСОБА_4 /т. І, а.с. 204/;

- наказу генерального директора ТОВ
"ВКП "СДТ" від 30 грудня 2010 року №18-к "Про
надання права підпису", яким начальнику
планово-економічного відділу
підприємства ОСОБА_6 надається право
підпису податкових накладних на
паперових носіях з 01 січня 2011 року /т. І,
а.с. 218/.

Таким чином, матеріали справи містять
докази уповноваження гр. ОСОБА_4 та гр.
ОСОБА_6 на підписання податкових
накладних у паперовій формі.

З приводу посилань апелянта на те, що
податкові накладні, включені
постачальниками до Єдиного реєстру
податкових накладних, підписано
електронним цифровим підписом інших
осіб, аніж податкові накладні у
паперовій формі, колегія суддів
зазначає наступне.

За приписами пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Пунктом 5 Порядку ведення Єдиного
реєстру податкових накладних,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 грудня 2010 року
№1246, визначено, що продавець складає
податкову накладну та/або розрахунок
коригування у форматі (відповідно до
стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, з використанням
спеціалізованого програмного
забезпечення.

Після складення податкової накладної
та/або розрахунку коригування в
електронній формі на них накладається
електронний цифровий підпис посадових
осіб платника податку у такому порядку:
першим - електронний цифровий підпис
головного бухгалтера (бухгалтера) або
електронний цифровий підпис керівника;
другим - електронний цифровий підпис,
що є аналогом відбитка печатки
продавця.

За відсутності у продавця посади
бухгалтера електронні цифрові підписи
посадових осіб платника податку
накладаються у такому порядку: першим -
електронний цифровий підпис керівника;
другим - електронний цифровий підпис,
що є аналогом відбитка печатки
продавця.

Таким чином, складення податкових
накладних та їх включення до Єдиного
реєстру податкових накладних є
обов'язком платника податку - продавця.

Що ж стосується платника податку -
покупця, то йому законодавцем надано
право вимагати у продавця належним
чином складену та включену до Єдиного
реєстру податкових накладних
податкову накладну.

Згідно з абзацом 10 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Так, факт включення продавцем
податкової накладної до Єдиного
реєстру податкових накладних платник
податку - покупець контролює за
допомогою проставленої у верхньому
лівому куті податкової накладної
позначки "Х" напроти графи "Включено до
ЄРПН", як те передбачено пунктом 6.1
Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 01
листопада 2011 року №1379 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 листопада 2011 року за
№1333/20071.

Матеріалами справи підтверджено, що
складені ТОВ "ВКП "СДТ" та ТОВ "Завод
"Термо-Пак" містять відмітки про їх
включення до Єдиного реєстру
податкових накладних.

Крім того, відповідач не заперечує факт
реєстрації даних податкових накладних
у Єдиному реєстрі.

Доводи відповідача про те, що
електронний цифровий підпис, який
накладається на податкову накладну при
її реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних та підпис, що
скріплює податкову накладну, складену
у паперовій формі і видану покупцю
товарів/послуг мають належати одній
особі є хибними та не ґрунтуються на
вимогах чинного на момент виникнення
спірних відносин законодавства.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на
закріплені у статті 61 Конституції
України положення про індивідуальний
характер юридичної відповідальності
особи, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність доводів контролюючого
органу щодо необхідності зменшення
розміру податкового кредиту ПрАТ "МЗП
"Калинка" на 245 846 грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Миргородської ОДПІ від 03 жовтня 2013 року
№ в частині збільшення ПрАТ "МЗП
"Калинка" грошового зобов'язання зі
сплати ПДВ в частині основного платежу
- 245 846 грн та застосованих штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 61 461 грн 50
коп.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
по справі № 816/1127/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Приватного
акціонерного товариства
"Миргородський завод продтоварів
"Калинка", Миргородської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014р.
по справі № 816/1127/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бенедик А.П.

Повний текст ухвали складений 26.05.2014 р.