Справа № 9101/465/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2014 рокусправа № 2а-1018/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Гайворонської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області

на постанову Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 11
травня 2011 року у справі №2а-1018/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Гайворонської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання дій
відповідача протиправними та
зобов'язання останнього здійснити
перерахунок та виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 4-х мінімальних заробітних плат
згідно ст.48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 2008 року по 2011
року та у подальшому сплачувати
щорічну одноразову допомогу на
оздоровлення. В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначав, що має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС,
віднесений до категорії «І» осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, є інвалідом ІІІ групи
захворювання, яке пов'язане з
ліквідацією аварії на ЧАЕС, якому
згідно із Законом України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» повинна виплачуватись
щорічна допомога на оздоровлення, але
всупереч вказаним нормам відповідач не
здійснює виплат.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено частково; зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення за 2008, 2009, 2010
та 2011 роки як особі яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
відповідно вимог ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи» . В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Відповідач оскаржує судове рішення в
апеляційному порядку. Просить
постанову суду скасувати, та прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову. Апелянт
посилається на те, що виплати
здійснюються відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

Сторони не сперечаються щодо статусу
позивача.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст..48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» одноразова щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалідам 3 групи у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання вищезазначеної допомоги у
розмірах, які визначені Законом
України № 796-ХІІ є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того,
це право гарантується Конституцією
України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" Кабінет Міністрів України
не уповноважено на свій розсуд
змінювати, у тому числі зменшувати
конкретні розміри компенсацій і
допомоги, зокрема допомоги на
оздоровлення, встановлені цим Законом.
Натомість частиною першою ст. 67
зазначеного Закону України №796-Х11 від
28.02.1991 року встановлено, що конкретні
розміри всіх передбачених ним доплат,
пенсій та компенсацій підвищуються
Кабінетом Міністрів України
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання заробітної плати.

Зазначений закон має вищу юридичну
силу, і при вирішенні позовних вимог
необхідно керуватися вимогами ст.48
Закону України №796-Х11 від 28.02.1991 року,
який передбачає право позивача на
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.
Оскільки стосовно цих виплат у
спірному періоді ані Верховна Рада
України, ані Кабінет Міністрів України
будь-яких рішень з цих питань не
приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при
розв'язанні цього спору підлягає
застосуванню ст. 48 Закону України
№796-Х11 від 28.02.1991 року з урахуванням
розміру мінімальної зарплати на момент
виплати.

Таким чином суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Доводи апелянта
не спростовують висновків суду.
Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, постанову суду слід залишити
без змін.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст. 200,
ст.ст. 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Гайворонської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
на постанову Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 11
травня 2011 року у справі №2а-1018/11
залишити без задоволення.

Постанову Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 11
травня 2011 року у справі №2а-1018/11
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна