Справа № 644/3255/14-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р. Справа № 644/3255/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Харкова на постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 11.04.2014р. по справі №
644/3255/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Харкова

про зобов'язання призначити пенсію за
вислугу років,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова,
в якому просила зобов'язати
відповідача зарахувати їй половину
часу навчання у вищому юридичному
навчальному закладі з 01.09.1989 року по
19.04.1994 року до стажу роботи, що дає право
на пенсію за вислугу років відповідно
до Закону України «Про прокуратуру» та
призначити їй пенсію за вислугу років з
04.04.2014 року, а також зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплачувати пенсію відповідно до ст.50-1
Закону України «Про прокуратуру» з
04.04.2014 року.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 11.04.2014
року адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч.8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши позивача,
переглянувши в межах апеляційної
скарги постанову суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 04.04.2014 позивач звернулась
до районного управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Харкова (надалі відповідач) із
заявою про призначення пенсії за
вислугою років, відповідно до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру»
№1789-ХІІ від 05.11.1991 із змінами та
доповненнями. До заяви нею були додані
всі необхідні документи, які
підтверджують стаж роботи в органах
прокуратури України.

Рішенням відповідача (лист № 28-02/32 від
04.04.2014) відмовлено позивачці у
призначенні пенсії за вислугу років.
Дана відмова мотивована тим, що
зарахування половини строку навчання у
вищих юридичних навчальних закладах на
вечірньому факультеті законодавством
не передбачено. Наявний стаж роботи за
вислугу років позивачки складає 19
років 11 місяців 6 днів, що недостатньо
для призначення пенсії за вислугу
років відповідно до Закону України
«Про прокуратуру».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що до
стажу роботи позивача, що дає право на
пенсію за вислугою років, необхідно
зарахувати половину строку навчання на
вечірньому факультету вищого
юридичного навчального закладу.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції, на думку колегії суддів, не
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до записів трудової
книжки позивач працювала з 20.09.1989 р. по
14.08.1990 р. у середній школі, з 17.08.1990 р. по
19.04. 1994 р. на Харківському
машинобудівному заводі.

З 01.09.1989 року ОСОБА_1 навчалась в
Українській державній юридичній
академії на вечірньому факультеті.
Наказом №23-с від 03.02.1995 позивача
відраховано з академії у зв'язку із
закінченням навчання і отриманням
повної вищої освіти за спеціальністю
«Правознавство» та здобуттям
кваліфікації юриста. 03.02.1995 року
позивачу видано диплом спеціаліста КД
№ 017842.

Відповідно до частини третьої статті 42
Закону України від 23 травня 1991 року №
1060-XII «Про освіту» підготовка фахівців
у вищих навчальних закладах може
проводитися з відривом (очна), без
відриву від виробництва (вечірня,
заочна), шляхом поєднання цих форм, а з
окремих спеціальностей - екстерном.

Підпунктом 6.3 пункту 6 Положення про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
освіти України від 2 червня 1993 року № 161
(зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 23 листопада 1993 року за № 173),
передбачено, що вечірня і заочна
(дистанційна) форми навчання є формами
здобуття певного рівня освіти або
кваліфікації без відриву від
виробництва.

Відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення певної вислуги років.

До вислуги років, яка дає право на
пенсію, згідно з цією статтею
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 зазначеного Закону, в тому
числі у військовій прокуратурі,
стажистами в органах прокуратури,
слідчими, суддями, на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах
державних службовців, які займають
особи з вищою юридичною освітою, в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років (частина шоста статті 50-1 Закону №
1789-XII).

Для того, щоб установити, чи
зараховується до вислуги років
позивача половина строку навчання на
вечірньому факультеті в Українській
державні юридичній академії необхідно
з'ясувати зміст таких понять, як
«трудовий стаж», «спеціальний стаж» та
«вислуга років».

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страховий стаж -
це період (строк), протягом якого
особа підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті
передбачено, що періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності зазначеним Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1
січня 2004 року), зокрема у Законі України
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон №
1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає
право на призначення трудових пенсій
(загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий
стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж
страховий», оскільки до першого
включаються також періоди суспільно
корисної діяльності, коли особа не
підлягала загальнообов'язковому
соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII
до стажу роботи зараховується робота,
виконувана на підставі трудового
договору на підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах,
незалежно від використовуваних форм
власності та господарювання, а також
на підставі членства в колгоспах та
інших кооперативах, незалежно від
характеру й тривалості роботи і
тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини
третьої цієї ж статті до стажу роботи,
що дає право на призначення трудових
пенсій, зараховуються також періоди,
коли особа не працювала, наприклад, у
зв'язку з навчанням у вищих і середніх
спеціальних навчальних закладах, в
училищах і на курсах по підготовці
кадрів, підвищенню кваліфікації та
перекваліфікації, в аспірантурі,
докторантурі і клінічній ординатурі;
тимчасовою непрацездатністю, що
почалася у період роботи; часом догляду
непрацюючої матері за малолітніми
дітьми, але не довше ніж до досягнення
кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в
певних умовах праці чи на посадах, з
якими законодавець пов'язує пільгове
(або за особливими правилами) пенсійне
забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального
стажу. Це період виконання особливого
роду трудової діяльності або державної
служби, коли до особи, яка її здійснює,
пред'являють особливі вікові, а також
підвищені психічні та фізичні вимоги,
при тривалому виконанні якої особа
втрачає відповідну професійну
працездатність.

Так, стаття 51 Закону № 1788-XII передбачає,
що пенсії за вислугу років
встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються
різні категорії осіб, у тому числі й
прокурорсько-слідчі працівники на
підставі Закону № 1789-XII.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, в тому числі і спеціальний,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637 «Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній» також передбачено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року №
58 (зареєстровано у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за №
110; далі - Інструкція), до трудових
книжок за місцем роботи вносяться
окремим рядком з посиланням на дату,
номер та найменування відповідних
документів, зокрема, записи про час
навчання у професійних
навчально-виховних закладах та інших
закладах у навчально-курсових
комбінатах (центрі, пункті тощо), у
вищих навчальних закладах та про час
перебування в аспірантурі і клінічній
ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів,
аспірантів та клінічних ординаторів,
які мають трудові книжки, навчальний
заклад (наукова установа) вносить
записи про час навчання на денних
відділеннях (у тому числі підготовчих)
вищих навчальних закладів. Підставою
для таких записів є накази навчального
закладу (наукової установи) про
зарахування на навчання та про
відрахування з числа студентів, учнів,
аспірантів, клінічних ординаторів
(пункт 2.16 Інструкції).

Вищезазначене свідчить, що питання
ведення, контролю за веденням запису в
трудовій книжці відомостей щодо
трудового (в тому числі спеціального)
стажу віднесено до компетенції
роботодавця або, у виняткових випадках,
юридичної особи, в якій власник
трудової книжки провадить не трудову,
але іншу основну свою діяльність. У
випадку, коли така діяльність не є
трудовою, а іншою, але не основною,
зокрема навчання на заочному
факультеті, відомості про неї не можуть
стосуватись трудового стажу, а
відповідно до пункту 2.18 Інструкції
можуть вноситись до трудової книжки
інформаційно. Такі дані не можуть
заміщувати (поглинати) собою даних, що
становлять безпосередньо трудовий
стаж.

Судами встановлено, що протягом
періоду навчання на вечірньому
факультеті Української державної
юридичної академії позивач працювала
на Харківському машинобудівному
заводі.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, колегія суддів
дійшла висновку, що навчання на
вечірньому факультеті у вищому
навчальному закладі не зараховується
до стажу роботи, що дає право на пенсію
за вислугу років. Включення цього
періоду до вислуги років суперечить
юридичній природі (сутності) цього виду
спеціального стажу, оскільки, крім
вищезазначеного, закон пов'язує
встановлення особливих правил
призначення пенсії за вислугу років
саме з неможливістю продовжувати
роботу чи службу на певних посадах або
в певних умовах праці у зв'язку з
втратою професійної працездатності
особи або її придатності до настання
пенсійного віку.

Саме така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
05.11.2013 року у справі за позовом Особа-6
до управління Пенсійного фонду України
в м. Яремче Івано - Франківської області
про визнання протиправним та
скасування рішення про відмову в
призначенні пенсії за вислугу років.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку щодо відмови позивачу
зарахувати до спеціального стажу
роботи, що дає право на пенсію за
вислугою років, період його навчання у
вищому навчальному закладі на
вечірньому факультеті.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм адміністративного процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним вимогам ст. 159
КАС України, оскільки воно ухвалено при
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
-скасуванню, з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197 п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 11.04.2014р. по
справі № 644/3255/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
про зобов'язання призначити пенсію за
вислугу років - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С.