Справа № 1570/7142/2012
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/7142/2012
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Березівської міжрайонної
держаної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
незаконним та скасування наказу,
визнання незаконними дій, скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі по тексту - позивач) звернулася
до суду з позовом до Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби (правонаступник -
Березівська міжрайонна держана
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в Одеській
області) (надалі по тексту відповідач
або Березівська МДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області), в якому, з
урахуванням заяви про доповнення
позовних вимог, просила: визнати
незаконним та скасувати наказ
начальника Березівської МДПІ Одеської
області ДПС № 258 від 08 серпня 2012 року
«Про проведення позапланової
невиїзної документальної перевірки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1»;
визнати незаконними дії посадових
осіба Березівської МДПІ Одеської
області ДПС по проведенню позапланової
невиїзної документальної перевірки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;
скасувати податкові повідомлення -
рішення Березівської МДПІ Одеської
області ДПС від 23.08.2012 року № про
застосування до неї штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 1 870 грн.
та № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 87 915 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 21 978,75 грн., прийняті
на підставі акту перевірки №
233-17/НОМЕР_3 від 14.08.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка вказує на відсутність з боку
відповідача належного контролю щодо
забезпечення своєчасності подання
платниками податків необхідної
податкової звітності. Позивачка
наголошує на помилковості висновків
акту перевірки, відсутності в її діях
встановлених порушень, з огляду на
невірне визначення відповідачем 12-ти
місячного періоду, в якому мало місце
перевищення 300 тисячного обсягу
реалізації товарів, як то передбачено
п.181.1 ст.181 ПК України. Також позивачка
наголошує на безпідставності
проведення перевірки, помилковості
визначення у наказі на проведення
перевірки у якості підстави для її
проведення п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України,
з огляду на те, що щодо неї не розпочата
процедура припинення підприємницької
діяльності; невідповідності підстав
проведення перевірки, зазначених у
акті перевірки, документам, необхідним
для її проведення (наказу,
повідомлення). Позивачці не
направлялися запити на отримання
пояснень з підтверджуючими
документами, у з зв'язку з ненаданням
яких орган ДПС може проводити
перевірку відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1
ст.78 ПК України.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові, в заяві про
доповнення позовних вимог та в
письмових поясненнях у дебатах.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечував в повному
обсязі, посилаючись на те, що в ході
перевірки з боку позивача були
встановлені порушення, які знайшли
відображення в акті перевірки, що
підтверджується фактичними
обставинами, а тому оскаржувані
рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення, перевіривши їх доказами,
судом встановлені наступні факти та
обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 09.08.2012
року по 13.08.2012 року на підставі ст.79,
ст.78 п.78.1 п.п. 78.1.1 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (надалі
по тексту - ПК України), наказу
Березівської МДПІ Одеської області ДПС
від 08.08.2012р. №258, відповідно до
направлень від 09.08.2012р. № 90, №91,
посадовими особами відповідача
проведена позапланова документальна
невиїзна перевірка дотримання вимог
податкового законодавства по податку
на додану вартість фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з
01.07.2010 року по 16.07.2012 року відповідно до
затвердженого плану перевірки.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складений акт
№233-17/НОМЕР_3 від 14.08.2012 року «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість у суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 за
період з 01 липня 2010р. по 16 липня 2012 року»
(а.с. 17-31), відповідно до висновків якого
встановлено порушення позивачем вимог
п.181.1 ст.181 ПК України, в результаті чого
обсяг виручки від реалізації товарів
(робіт та послуг) підприємця за період
01.08.2010 року по 30.07.2011 року перевищив 300
тис. грн. і склав суму 313402,87 грн.; п.183.2
ст.183 ПК України, у результаті чого ФОП
ОСОБА_1 не зареєструвалася платником
податку на додану вартість у серпні 2011
року; п.120.1 ст.120, п.203.1 ст.203 ПК України,
ФОП ОСОБА_1 не були надані до МДПІ
податкові декларації по ПДВ за серпень
2011 року - червень 2012 року; п.185.1 ст.185,
п.187.1 ст.187 ПК України, не було включено
до податкових зобов'язань операції з
здійснення підприємницької діяльності
підприємцем з 01.08.2011 року по 16.07.2012 року,
в результаті чого встановлено
заниження податкових зобов'язань по
податку на додану вартість всього у
сумі 87915 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
від 14.08.2012 року Березівською МДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 23.08.2012 року
№ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 1870 грн., у
зв'язку з порушенням позивачем ст.120 ПК
України та № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 87 915грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 21 978,75грн., у зв'язку з
порушенням позивачем п.181.1 ст.181, п.185.1
ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України (а.с. 16).

Не погоджуючись з зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржила їх до ДПС в Одеській
області, яка своїм рішенням від 17.09.2012
року №25464/К/10-2008 залишила без змін
податкові повідомлення-рішення від
23.08.2012 року № та №, а скаргу
ФОП ОСОБА_1 в цій частині без
задоволення.

Позивач звернулася зі скаргою на
вказані податкові
повідомлення-рішення до ДПС України,
яка залишила скаргу ФОП без
задоволення, а вказані податкові
повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись з правомірністю наказу
начальника Березівської МДПІ Одеської
області ДПС №258 від 08 серпня 2012 року про
проведення позапланової невиїзної
документальної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1; діями
посадових осіб Березівської МДПІ
Одеської області ДПС щодо проведення
позапланової невиїзної документальної
перевірки ФОП ОСОБА_1 та з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржила їх до суду.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності,
надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням та діям суб`єкта владних
повноважень, суд виходив з приписів ч. 3
ст.2 КАС України та дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, з
наступних підстав.

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
зареєстрована як платник податку на
додану вартість в Березівській МДПІ
17.07.2012 року, свідоцтво платника податку
на додану вартість №? 20058285 отримала
17.07.2012 року.

Як вбачається з акту №233-17/НОМЕР_3 від
14.08.2012 року, для встановлення обсягів
реалізації по ПДВ під час перевірки
використано книгу обліку доходів і
витрат за період з 01.07.2010 року по 16.07.2012
року.

Згідно висновків акту, при проведенні
перевірки звітів наданих до МДПІ про
використання РРО, податкової
декларації про майновий стан і доходи
за перевіряємий період встановлено
порушення позивачем п. 181.1 ст. 181 ПК
України, а саме станом на 01.08.2011 року
встановлено перевищення загальної
суми отриманого валового доходу - за
період з 01.07.2010 року по 30.06.2011 року
валовий дохід позивача склав 313 402,87
грн.

Відповідно, актом перевірки
встановлено, що в порушення п. 183.2 ст. 182,
п. 120.1 ст. 120, п. 203.1 ст. 203 ФОП ОСОБА_1 не
зареєструвалась як платник податку на
додану вартість у серпні 2011 року та не
подавала до МДПІ податкові декларації
з ПДВ за серпень 2011 року - червень 2012
року.

Також актом перевірки встановлено, що в
порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК
України, ФОП ОСОБА_1 згідно наданих до
перевірки звітів про використання РРО,
книги обліку доходів та витрат, дохід у
загальній сумі 439 573,15 грн. повинен був
оподатковуватись податком на додану
вартість, всього за актом донараховано
87 915 грн.

В судовому засіданні факт перевищення
300000 грн. загальної суми від здійснення
операцій представником позивача
визнано.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України
передбачено у разі якщо загальна сума
від здійснення операцій з постачання
товарів/послуг, що підлягають
оподаткуванню, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог.

Пунктом 183.2 ст.183 Кодексу, передбачено
що у разі обов'язкової реєстрації особи
як платника податку реєстраційна заява
подається до органу державної
податкової служби не пізніше 10 числа
календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 Кодексу.

Відповідно до наданих в ході перевірки
звітів про використання реєстраторів
розрахункових операцій та книги обліку
доходів та витрат за період 01.07.2010 року
по 16.07.2012 року встановлено, що ФОП
ОСОБА_1, перебуваючи на загальній
системі оподаткування, перевищила
граничний обсягу виручки у 300 000,00 грн.,
яке припадає на 01.08.2011 року.

Статтею 183 ПК України визначений
порядок реєстрації платників податків.
Будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації чи прийняла
рішення про добровільну реєстрацію як
платника податку, подає до органу
державної податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
реєстраційну заяву. У разі обов'язкової
реєстрації особи як платника податку
реєстраційна заява подається до органу
державної податкової служби не пізніше
10 числа календарного місяця, що настає
за місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 цього Кодексу
(п. 183.1-183.2 ст. 183 ПК України.).

В свою чергу, п. 183.10 ст. 183 ПК України
визначено, що будь-яка особа, яка
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку, і у випадках та в
порядку, передбачених цією статтею, не
подала до органу державної податкової
служби реєстраційну заяву, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином ФОП ОСОБА_1 повинна була
подати заяву на реєстрацію платником
ПДВ до 10.08.2011року. Податок на додану
вартість повинна була нараховувати та
сплачувати з 10.08.2011 року.

Фактично заяву про реєстрацію платника
ПДВ позивачем подано до Березівської
МДПІ 17.07.2012року. Свідоцтво платника ПДВ
видано 17.07.2012 року за №? 20058285.

З урахуванням строків, передбачених
законодавством на розгляд податковим
органом заяви від платника податків (10
календарних днів) ФОП ОСОБА_1 несе
відповідальність за не нарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України
передбачено що об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів.

З огляду на викладене, суд погоджується
з висновком податкового органу, що
позивач в порушення п.188.1 ст. 188, 187.1 ст.187,
п.185.1ст.185, п.183,2 ст. 183 п.181.1 ст. 181 ПК
України занизила податкові
зобов'язання з ПДВ за період з серпня 2011
року по липень 2012 року на суму 87 915 грн.,
в тому числі по періодах: у серпні 2011
року на суму - 9 110 грн., у вересні 2011 року
на суму - 9 262 грн., у жовтні 2011 року на
суму - 8 881 грн., у листопаді 2011 року на
суму - 6 463 грн., у грудні 2011 року на суму -
7 557 грн., у січні 2012 року на суму - 6 801
грн., у лютому 2012 року на суму - 6 522 грн., у
березні 2012 року на суму - 6 949 грн., у
квітні 2012 року на суму - 6 739 грн., у
травні 2012 року на суму - 7 604 грн., у
червні 2012 року на суму 7 868 грн., у липні
2012 року на суму 4 159 грн., а тому вважає
правомірним збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 87 915 грн.
згідно податкового
повідомлення-рішення № від
23.08.2012 року.

Згідно з п. 203.1 ст.203 ПК України
податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий період), що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Відповідно до п. 203.2 ст. 203 ПК України
платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

Згідно з п.120.1 ст.120 ПК України
неподання або несвоєчасне подання
платником податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання. Ті самі дії
вчинені платником податків, до якого
протягом року було застосовано штраф
за таке порушення, тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 1020 гривень
за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123
Розділу II Кодексу у разі, якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суми податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Розділу
II Кодексу, це тягне за собою накладення
на платника податків штрафу в розмірі 25
відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування тягне за
собою накладення платника податків
штрафу у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

На підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України,
податковим повідомленням-рішенням від
23.08.2012 року № застосовано до
позивача штрафні санкції в розмірі 25 % в
сумі 21 978,75 грн. (87915 х 25%).

Відповідно на підставі п. 120. 1 ст. 120 ПК
України податковим
повідомленням-рішенням від 23.08.2012 року
№ до позивача за неподання
декларацій з ПДВ за період серпень 2011
року - червень 2012 року до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 1 870 грн. (170 х 11
випадків).

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що податкові повідомлення -
рішення Березівської МДПІ Одеської
області ДПС від 23.08.2012 року № та №
, винесені відповідачем
правомірно, обґрунтовано та в межах
встановленої законом компетенції.

Водночас, вимоги позивача про визнання
незаконним та скасування наказу про
проведення перевірки; визнання
незаконними дій посадових осіб
Березівської МДПІ Одеської області ДПС
по проведенню позапланової невиїзної
документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню, з огляду на
наступне.

Як встановлено ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція суддів поширюється
на всі правовідносини, що виникають в
державі.

Отже з наведеної норми Конституції
України судова юрисдикція поширюється
не загалом на всі суспільні
правовідносини, а лише на такі, що
врегульовані нормами права, тобто на
правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом
правовідносин є їх зміст, тобто
суб'єктивне право особи та її обов'язок.
Відтак, судовому захисту підлягає
суб'єктивне право особи, яке
порушується у конкретних
правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року №
6-зп «Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України»
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен, тобто громадянин України,
іноземець, особа без громадянства має
гарантоване державою право оскаржити в
суді загальної юрисдикції рішення, дії
чи бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемлюють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції
Конституційного Суду України випливає,
що підставою для звернення особи до
суду з позовом щодо оскарження рішення,
дії чи бездіяльності будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в
частині 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, який визначає, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства є
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Податкового кодексу України
платник податків має право оскаржувати
в порядку, встановленому цим Кодексом,
рішення, дії (бездіяльність)
контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками
податків до суду можуть бути оскаржені
рішення, дії, бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, які порушують
права, свободи та інтереси. Втім
задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті позовні
вимоги, які відновлюють фактично
порушені права, свободи та інтереси
особи у сфері публічно-правових
відносин.

Таким чином з вищевикладеного слідує,
що підставою для звернення особи за
захистом до суду з позовом є її
суб'єктивне уявлення, особисте
переконання в порушенні прав чи свобод,
однак обов'язковою умовою здійснення
такого захисту судом є об'єктивна
наявність відповідного порушення
права або законного інтересу на момент
звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною
ознакою порушення права особи є зміна
стану суб'єктивних прав та обов'язків,
тобто припинення можливості чи
неможливість реалізації її законного
права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень
є такими що порушують права і свободи
особи в тому разі, якщо вони, по-перше,
вчинені з перевищенням визначених
законом повноважень, та, по-друге, є
юридично значимими, тобто мають
безпосередній вплив та стан
суб'єктивних прав та обов'язків особи.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в постанові Вищого
адміністративного суду України від
13.03.2013 року у справі № К/9991/8341/11.

Суд зазначає, що оскільки правові
наслідки оскаржуваних наказу та дій за
таких обставин є вичерпаними,
задоволення вказаних вимог не може
призвести до відновлення порушених
прав платника податків, оскільки після
проведення перевірки права платника
податків порушують лише наслідки
проведення відповідної перевірки.

Так, оспорюваний у даній справі наказ є
актом одноразового застосування та
вичерпує свою дію фактом його
виконання. За результатами реалізації
прав, що випливають із вказаного акту,
податковим органом складено акт
перевірки та винесено податкові
повідомлення - рішення.

Отже, враховуючи, що податковим органом
фактично реалізована його компетенція
на проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки,
оспорюваний наказ а дії щодо
проведення перевірки не є такими, що
порушують права позивача та інтереси
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи безпідставного покладення на нього
необґрунтованих обов'язків, а відтак
задоволення позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
наказу, визнання незаконними дій не
призведе до поновлення порушеного
права позивача, оскільки такий наказ та
дії відповідача не є юридично
значимими для позивача з огляду на
прийняття податкових
повідомлень-рішень.

Разом з тим суд враховує, що в рішенні
Конституційного суду України від 09.07.2002
року у справі за конституційним
зверненням товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Кампус Коттон клаб» щодо офіційного
тлумачення положення частини другої
ст. 124 Конституції України (справа №
1-2/2002 про досудове врегулювання спорів)
в п. 3 зазначено, що положення частини
другої ст. 124 Конституції України
треба розглядати у системному зв'язку з
іншими положеннями Основного Закону
України, які передбачають захист судом
прав і свобод людини і громадянина, а
також прав юридичної особи,
встановлюють юридичні гарантії їх
реалізації, надаючи можливість кожному
захищати свої права і свободи
будь-якими не забороненими законом
засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції
України). Тобто кожна особа має право
вільно обирати не заборонений законом
засіб захисту прав і свобод, у т.ч.
судовий захист. Для забезпечення
судового захисту Конституція України
у ст. 124 встановила принципи здійснення
правосуддя виключно судами. Із змісту
частини другої ст. 124 Конституції
України щодо поширення юрисдикції на
всі правовідносини, що виникають у
державі, випливає, що кожен із суб'єктів
правовідносин у разі виникнення спору
може звернутися до суду за його
вирішенням.

Таким чином, позивач, враховуючи свою
адміністративну правосуб'єктність,
керуючись ст.ст. 48, 56 КАС України,
скористала своїм правом на судовий
захист, при цьому згідно ст. 6 Конвенції
Про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Україною 17.07.1997 року його право не може
бути обмежене, однак при встановлених
судом обставинах підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Питання про розподіл судових витрат
судом не вирішується, оскільки рішення
постановлено не на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись
керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до
Березівської міжрайонної держаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання незаконним та
скасування наказу, визнання
незаконними дій, скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без
задоволення.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 27 травня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов