Справа № 817/684/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/684/14

19 травня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Кравчук Т.О., при секретарі
судового засідання Цвіркун О.О. за
участю:

представника позивача: Масалова П.С.,

представника відповідача: Дячука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" до
Державної податкової інспекції у
м. Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень в с т а н о в и в :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" з позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

від 15.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток" у сумі 301578,75 грн., з яких: 241263,00
грн. - за основним платежем; 60315,75 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями,
що визначено податковим органом на
підставі акта перевірки від 04.11.2013 року
№814/17-16-22-01/37302208;

від 15.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість по вітчизняних
товарах" у сумі 1098721,25 грн., з яких: 878977,00
грн. - за основним платежем; 219744,25 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями,
що визначено податковим органом на
підставі акта перевірки від 04.11.2013 року
№814/17-16-22-01/37302208;

від 18.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
доходи фізичних осіб" у сумі 10285,58 грн., з
яких: 7833,78 грн. - за основним платежем;
2451,80 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями, що визначено податковим
органом на підставі акта перевірки від
04.11.2013 року №814/17-16-22-01/37302208.

В основу визначення податкових
зобов'язань згідно із податковими
повідомленнями-рішеннями від 15.11.2013
року №, № податковим
органом покладено дані акта перевірки
про неправомірне віднесення позивачем
до складу валових витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, витрати по безтоварним
операціям з контрагентами, в
результаті чого занижено податок на
прибуток, а також віднесення сум
податку на додану вартість, сплачених у
ціні товарів по таких операціям, до
податкового кредиту в результаті чого
завищено податковий кредит по
безтоварним операціям з контрагентами,
чим занижено податок на додану
вартість у періоді, що перевірявся. На
думку посадових осіб податкового
органу, правочини по придбанню товарів,
вчинені позивачем з контрагентами, не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Підставою для таких висновків
податкового органу слугували акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків, а також даних
"Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів на рівні ДПА України",
внаслідок чого згідно бази даних ІАІС
"Податковий блок" встановлено
розбіжність між задекларованим
податковим кредитом
підприємствами-покупцями, сформованим
за рахунок контрагентів позивача, та
податковими зобов'язаннями
контрагентів позивача, а також
встановлено розбіжність між
задекларованими
підприємствами-постачальниками
податковими зобов'язаннями,
сформованими за рахунок контрагентів
позивача, та податковим кредитом
контрагентів позивача. На думку
податкового орану, враховуючи
відсутність трудових ресурсів,
виробничого обладнання, транспортного
та торгівельного обладнання, сировини,
матеріалів для здійснення видів
діяльності контрагентів позивача,
правочини позивача з контрагентами
здійснені без мети реального настання
правових наслідків, з метою заниження
об'єкту оподаткування та несплати
податків. Основуючись на висновках
актів про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача податковим органом зроблено
висновок, що операції
контрагентів-постачальників та
контрагентів-покупців по ланцюгу
постачання не містять у своїй суті
розумних економічних або інших причин
(ділової мети), наслідком чого є штучне
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту контрагентів по
ланцюгу постачання.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає висновки
податкового органу безпідставними,
оскільки операції з постачання товару
мали реальний характер, що
підтверджується відповідними
первинними документами
бухгалтерського обліку, належним чином
відображені у податковому обліку і
податковій звітності, тому податкові
зобов'язання визначені правильно.
Висновки про те, що господарські
операції позивача не спричиняють
реального настання правових наслідків,
зроблені виключно на підставі даних
актів про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача без дослідження первинних
документів, в тому числі документів
бухгалтерського обліку, які надавались
податковим ревізорам під час
проведення перевірки. Як переконаний
позивач, висновки податкового органу
побудовані виключно на припущеннях та
на невірному суб'єктивному трактуванні
фактів, оскільки позивач не вправі
проводити перевірку
фінансово-господарської діяльності
своїх контрагентів, у тому числі в
частині достовірності та повноти
сплати податків, а тому допущення
порушення податкового законодавства
контрагентами позивача не може тягнути
відповідальності позивача за такі дії
постачальників, а також їх
постачальників, та не може спричиняти
для добросовісного платника податків
негативні наслідки у вигляді
нарахування податкових зобов'язань та
застосування штрафних санкцій. Тому,
вважає спірні податкові
повідомлення-рішення протиправними та
просить суд позовні вимоги
задовольнити та скасувати оспорювані
податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
додатково пояснив суду по суті та
розкрив зміст кожної господарської
операції з обґрунтуванням доцільності
та економічної вигоди, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував,
подав суду письмові заперечення
обґрунтовуючи тим, що оскільки по
господарським операціям позивача із
контрагентами рахується кредиторська
заборгованість, що відображено у акті
перевірки, податковий орган дійшов
висновку про відсутність руху коштів
по рахунках між контрагентами.
Враховуючи не встановлення у ході
перевірки фактичного здійснення
поставки товару за відсутністю
економічних можливостей контрагентів
позивача, відповідач вважає, що
господарські операції позивача з
контрагентами існували лише на папері
та не мали мети здійснення їх реально, а
використання товару поза межами
господарської діяльності позбавляє
права на віднесення сум податку,
сплачених у ціні такого товару, до
складу податкового кредиту. Відтак,
висновки податкового органу про
нереальність господарських операцій
по ланцюгу постачання, у тому числі з
покупцями контрагентів, що відображено
у акті перевірки позивача, є
обґрунтованими, а нарахування
податковим органом суми податку на
прибуток в результаті його
протиправного заниження позивачем
протягом періоду, що перевірявся
податковим органом, а також суми
податку на додану вартість внаслідок
зменшення суми податкового кредиту по
податку на додану вартість, сплаченого
в ціні товарів по фіктивним операціям,
що не мають наслідком настання
економічного ефекту у вигляді
отримання прибутку, є правомірним, а
тому просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" є
юридичною особою, що зареєстрована
01.10.2010 року виконавчим комітетом
Рівненської міської ради, як платник
податків перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції у м.
Рівне з 04.10.2010 року, зареєстроване як
платник податку на додану вартість з
13.10.2010 року (свідоцтво №200099590).

Основним видом діяльності позивача є
оптова торгівля відходами та брухтом
(код КВЕД 46.77).

У жовтні 2013 року на підставі направлень
на перевірку від 15.10.2013 року №967/17-16-22-01,
від 22.10.2013 року №997/17-16-22-01, від 17.10.2013
року №989/17-16-22-01, від 15.10.2013 року
№968/300/17-16-17-01, посадовими особами
податкової інспекції проведено
планову виїзну документальну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року (акт
перевірки №814/17-16-22-01/37302208 від 04.11.2013
року).

За результатом перевірки податковим
органом встановлено порушення:

п.44.1 ст.44 розділу І, п.138.8. ст. 138,
п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 розділу ІІІ
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-УІ (із змінами та
доповненнями) ТОВ "Екопапір" занижено
податок на прибуток в сумі 241263 грн., в
тому числі за ІІ кв. 2012р. - 113645 грн., за Ш
кв. 2012р. - 85791 грн., І V кв.2012р. - 41827 грн.

п.44.1 ст.44 розділу І, п.185.1 ст.185, п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198 розділу V Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (із
змінами та доповненнями) ТОВ "Екопапір"
занижено податок на додану вартість в
сумі 878977 грн., в т.ч. за березень 2012р. - 416
грн., квітень 2012р.- 32167 грн., травень 2012р.-
26504 грн., червень 2012р. - 34042 грн., липень
2012р.- 698294 грн., серпень 2012р.- 31999 грн.,
вересень 2012р. - 18841 грн., жовтень 2012р.- 18071
грн., листопад 2012р.- 80 грн. грудень 2012р. -
18563грн.

пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп."г" пп.4.2.9 п.4.2 ст.4, пп.6.3.2
п.6.3 ст.6, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1 п.8.1 ст.8, пп."а"
п.19.2 ст.19, пп."а" п.20.2 ст.20 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
№889- IV від 22.05;2003 р. із змінами та
доповненнями, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп."г",
пп."е" пп.164.2.17 п. 164.2 ст.164, п.167.1 ст.167,
пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 розділу IV
Податкового кодексу України №2755-УІ від
02.12.2010р. із змінами і доповненнями, у
результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи (з доходів) фізичних осіб при
виплаті (нарахуванні,наданні)
платникам податків доходів за період,
що перевірявся, а саме: не утриманий і
не перерахований до бюджету податок на
доходи (з доходів) фізичних осіб в сумі
7833,78 грн., в т.ч. у 4 кварталі 2010р. - 440,49
грн., у 2011р. - 359,63 грн., у 2012р. - 7033,66 грн.

п.51.1 ст.51 глави 2, пп."б" п.176.2 ст.176 розділу
IV Податкового кодексу України №2755- VI
від 02.12.2010р. із змінами і доповненнями,
розділ III "Порядку заповнення та
подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку ", затвердженого Наказом
ДПА України від 24.12.2010р. №1020,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2011р. №46/18784, по яких
встановлено подання податкових
розрахунків за формою 1 ДФ за 1,2,3,4
кв.2012р. не в повному обсязі, з
недостовірними відомостями та з
помилками.

Зазначені в акті перевірки висновки
податкового органу ґрунтуються на
інформації ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент",
даних "Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів на рівні ДПА України"
стосовно Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент ",
інформації ДПІ у Солом'янському районі
м. Києва про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європейські ділові рішення",
інформації ДПІ у Печерському районі м.
Києва про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Консалт Плюс", даних "Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів на
рівні ДПА України" стосовно Товариства
з обмеженою відповідальністю "М.Снаб".
Вказані суб'єкти підприємницької
діяльності протягом певних періодів
були контрагентами (постачальниками)
позивача, з приводу господарських
операцій з якими податковим органом
нараховані податкові зобов'язання по
податку на прибуток та податку на
додану вартість та застосовані штрафні
санкції, податкові
повідомлення-рішення за якими
оспорюються у даній справі.

Так, згідно висновків акта від 01.03.2013
року №610/2240/37569664 про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент" з
питань взаємовідносин з контрагентами,
якими за рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент" сформовано податковий
кредит за період листопад 2011 - січень 2013
року, податковим органом встановлено
неможливість фактичного здійснення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент"
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
купівлі-продажу; відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності у
зв'язку з відсутністю трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів;
відсутність об'єктів оподаткування,
які підпадають під визначення п.198.1,
п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI. Такі
висновки, в свою чергу побудовані на
висновках акта ДПІ у Печерському
районі м. Києва від 11.01.2013 року
№83/22-08/25662417 про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юніс" щодо
підтвердження господарських відносин
з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент"
зокрема, за серпень, вересень, жовтень,
листопад, грудень 2011 року. Згідно даних
вказаного акта податківцями здійснено
вихід на податкову адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Юніс", в
результаті чого було встановлено
відсутність даного підприємства за
податковою адресою, внаслідок чого
виявилось неможливим провести
зустрічну звірку щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за серпень - грудень 2011 року. У
зв'язку з відсутністю у податкового
органу інформації про наявні складські
приміщення, автомобільний чи інший
транспорт, а також устаткування, що
необхідне для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства, зроблено висновок про
відсутність у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юніс" матеріальних
та трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.
Враховуючи викладене, податковим
органом встановлено відсутність у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юніс" об'єктів
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з продажу
товарів (робіт, послуг)
підприємствам-покупцям, у тому числі
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент"
(контрагент позивача) за серпень,
вересень, жовтень, листопад, грудень 2011
року в розумінні статей 22, 185
Податкового кодексу України, відтак
зроблено висновок про відсутність
встановленого факту реального
здійснення господарських операцій
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юніс" та відсутність
об'єктів оподаткування при продажу
товарів (послуг) на адресу, зокрема,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент".
Крім того, висновки акта №610/2240/37569664 від
01.03.2013 року про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент" (контрагент позивача)
ґрунтуються на даних акта ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 11.01.2013
року №83/22.08/32158179 про неможливість
проведення зустрічної звірки
Приватного підприємства
"Альянс-Інвест" щодо підтвердження
господарських відносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент" зокрема, за період з 01.09.2011
року по 31.12.2011 року та за березень 2012
року та травень 2012 року. Згідно даних
вказаного акта податківцями здійснено
вихід на податкову адресу Приватного
підприємства "Альянс-Інвест", в
результаті чого було встановлено
відсутність даного підприємства за
податковою адресою, внаслідок чого
виявилось неможливим провести
зустрічну звірку стосовно
відображення в бухгалтерському та
податковому обліку господарських
відносин, зокрема, з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент". За висновком податкового
органу, у зв'язку із ненаданням
Приватним підприємством
"Альянс-Інвест" документів для
проведення зустрічної звірки та
відсутністю декларування
взаємовідносин, зокрема, з Товариством
з обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент" за період з 01.09.2011 року по
31.12.2011 року та за березень 2012 року та
травень 2012 року, не встановлено
реального факту здійснення
господарських операцій підприємством
за період з 01.09.2011 року по 31.12.2011 року та
за березень 2012 року та травень 2012 року
та встановлено відсутність об'єктів
оподаткування при продажу товарів
(послуг) на адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент".

Також, за висновками податкового
органу, що базуються на даних "Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів на
рівні ДПА України", по результатам
аналізу податкової звітності
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент"
(контрагент позивача) податковим
органом зазначено про відсутність
виробничих потужностей, складських
приміщень, автомобільного чи іншого
транспорту, а також устаткування, що
необхідне для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Враховуючи наведене,
податковим органом зроблено висновок,
що усі операції купівлі-продажу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент"
не спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже є
безтоварними по ланцюгу до
вигодонабувача, відтак товариство
здійснювало діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам.

За даними акта від 13.08.2012 року
№723/22-817/38077106 про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення" (контрагент позивача) щодо
підтвердження господарських відносин
з постачальниками та покупцями за
березень та квітень 2012 року, який
основується на висновках акта від
14.06.2012 року №362/3-22-80-33494475 про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агентство
безпеки-Форт" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків-покупцями за період березень
2012 року по травень 2012 року, не
підтверджено наявність поставок
товарів (послуг) від
підприємств-постачальника Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Агентство безпеки-Форт" за березень та
квітень 2012 року, що свідчить про те, що
правочини між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агентство
безпеки-Форт" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Європейські ділові рішення" здійснені
без мети настання реальних наслідків, а
отже, за висновком податкового органу,
є нікчемними та не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю. Тому, у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європейські ділові рішення" відсутній
об'єкт оподаткування податком на
додану вартість, визначений статтею 185
Податкового кодексу України, що
свідчить, на думку податкового органу,
що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення" здійснювало діяльність,
спрямовану на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди для третіх осіб.

Аналогічних висновків податковий
орган дійшов у відношенні Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Консалт Плюс" (контрагент позивача), що
відображено у акті №1990/22.4/38262250 від
04.06.2013 року про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.09.2012 року по 30.04.2013 року, яким
встановлено неподання до податкового
органу декларації по податку на додану
вартість за період січень 2013 року -
лютий 2013 року, а згідно реєстру виданих
та отриманих податкових накладних за
період з 01.09.2012 року по 30.04.2013 року
наданих до ДПІ у Печерському районі м.
Києва податкові накладні, отримані
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
від постачальників не зазначені. На
думку податкового органу, вищенаведене
свідчить про те, що правочини між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
та відображеними ним у додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість "Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів" за
період 01.09.2012 по 30.04.2013 року
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями робіт (послуг)
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків. Оскільки звіркою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із платниками податків за
період з 01.09.2012 року п 3004.2013 року,
податковим органом зроблено висновок,
що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
здійснювало діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам.

Таких же висновків, що базуються на
даних "Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів на рівні ДПА України",
дійшов податковий орган у відношенні
Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб" (контрагент
позивача). На думку податкового органу,
оскільки у ході аналізу податкової
звітності Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб" виявилась
відсутня будь-яка інформація про
наявність виробничих потужностей,
складських приміщень, автомобільного
чи іншого транспорту, а також
устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства, податковий
орган дійшов висновку, що усі операції
купівлі-продажу Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб" не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже є
безтоварними по ланцюгу до
вигодонабувача, що означає, на
переконання податкового органу,
здійснення товариством діяльності,
спрямованої на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам.

На підставі аналізу отриманої
інформації податковим органом
зроблено висновки про безтоварність
господарських операцій контрагентів
позивача по ланцюгу постачання,
наявність ознак нереальності
здійснення фінансово-господарської
діяльності зазначених контрагентів та
здійснення діяльності, спрямованої на
надання податкової вигоди третім
особам, з метою штучного формування
валових витрат та податкового кредиту.

Таким чином, по результатам перевірки
позивача за висновками податкового
органу позивач протиправно відніс до
складу витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
витрати по безтоварним операціям з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент"
на загальну суму 381035 грн., у тому числі
за ІІ квартал 2012 року на суму 381035 грн., в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 80017 грн., у тому числі за
ІІ квартал 2012 року на суму 80017 грн.;
протиправно відніс до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, витрати по безтоварним
операціям з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент"
на загальну суму 177320,00 грн., у тому числі
за ІІІ квартал 2012 року - 177320,00 грн., в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 37237 грн., у тому числі за
ІІІ квартал 2012 року на суму 37237 грн.;
протиправно відніс до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, витрати по безтоварним
операціям з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення" на загальну суму 160130,00 грн., у
тому числі за ІІ квартал 2012 року - 160130,00
грн., в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 33627 грн., у
тому числі за ІІ квартал 2012 року на суму
33627 грн.; протиправно відніс до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, витрати по
безтоварним операціям з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Консалт Плюс" на загальну суму 199178,00
грн., у тому числі за ІV квартал 2012 року -
199178,00 грн., в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 41827 грн., у
тому числі за ІV квартал 2012 року на суму
41827 грн.; протиправно відніс до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, витрати по
безтоварним операціям з Товариством з
обмеженою відповідальністю "М.Снаб" на
загальну суму 231210,00 грн., у тому числі за
ІІІ квартал 2012 року - 231210,00 грн., в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 48554 грн., у тому числі за
ІІІ квартал 2012 року на суму 48554 грн.

Крім того, у ході перевірки позивача
податковим органом встановлено
придбання позивачем бензину
автомобільного марки А-92 у Приватного
підприємства "Айслаг" для споживання у
процесі використання транспортних
засобів, переданих позивачу на
підставі договорів оренди №09/11/12 від
09.11.012 року та №20/02/12 від 20.02.2012 року,
неоформлених належним чином, оплата по
яким, як встановлено податковим
органом, позивачем не проводилась, а
кредиторська заборгованість не
обліковується, шляхові листи про
використання автомобілів у службових
цілях відсутні, тому перевіряючими
зроблено висновок про використання та
списання даного бензину за межами
господарської діяльності позивача, що
позбавляє права на віднесення сум
податку на додану вартість, сплачених у
ціні такого бензину, до складу
податкового кредиту відповідного
періоду. Тому, податковим органом
зроблено висновок про завищення
позивачем податкового кредиту на суму
6140 грн., у тому числі: за лютий 2012 року -
139 грн., березень 2012 року - 277 грн.,
квітень 2012 року - 141 грн., травень 2012 року
- 578 грн., червень 2012 року - 695 грн., липень
2012 року - 1021 грн., серпень 2012 року - 1438
грн., вересень 2012 року - 1256 грн., жовтень
2012 року - 192 грн., листопад 2012 року - 80
грн., грудень 2012 року - 323 грн.

Також, перевіркою позивача встановлено
придбання у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика" основних засобів, які, за
твердженнями відповідача, в подальшому
не використовувалися позивачем, а
фактично залишалися у розпорядженні
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика" як не використовувалися в
оподатковуваних операціях, то, на думку
податкового органу, формування
податкового кредиту по таким операціям
є неправомірним. Таким чином, за
висновком акта перевірки позивача,
товариство завищило податковий кредит
за липень 2012 року в сумі 664657 грн.

Крім цього, у ході перевірки позивача
відповідачем встановлено не
нарахування та неутримання податку на
доходи фізичних осіб з витрат фізичної
особи-працівника у вигляді
відшкодування витрат, не підтверджених
документально у сумі 251,70 грн., а також
неправомірне надання позивачем
(працедавцем) податкової соціальної
пільги до доходу працівника у вигляді
заробітної плати за періоди до подання
відповідної заяви, у сумі 548,42 грн.

Таким чином, за результатами перевірки
позивача Державною податковою
інспекцією у м. Рівному прийнято
податкові повідомлення-рішення:

від 15.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток" у сумі 301578,75 грн., з яких: 241263,00
грн. - за основним платежем; 60315,75 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 15.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість по вітчизняних
товарах" у сумі 1098721,25 грн., з яких: 878977,00
грн. - за основним платежем; 219744,25 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 18.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
доходи фізичних осіб" у сумі 10285,58 грн., з
яких: 7833,78 грн. - за основним платежем;
2451,80 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Не погоджуючись з рішенням податкового
органу позивач оскаржив податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2013 року
№, №, від 18.11.2013 року №
до суду.

Як зазначив представник позивача,
протягом 2012 року позивач мав
господарські відносини з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент", Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення", Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб". Дані
контрагенти здійснювали поставку
товару для позивача (макулатура).

Як встановлено судом, 01 травня 2012 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" (покупець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджмент"
(продавець) укладений договір поставки
№0105/33. Згідно пункту 1.1 даного договору
продавець зобов'язується поставляти
вторинну сировину: макулатуру (товар), а
покупець зобов'язується купляти і
оплачувати товар на умовах,
передбачених даним договором. Згідно
розділу 4 договору ціна за поставлений
товар проводиться в національній
валюті, з урахуванням ПДВ і становить
0,90 грн. з ПДВ. За пунктом 7.1 договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до 31 грудня 2012 року.

На підтвердження здійснення поставки
товару оформлені видаткові накладні:
№195 від 21 травня 2012 року на суму 49896 грн.
у тому числі ПДВ 8316,00 грн.; № 300 від 31
травня 2012 року на суму 2341,50 грн. у тому
числі ПДВ 390,25 грн.; №301 від 31 травня 2012
року на суму 48610,80 грн. у ому числі ПДВ
8101,80 грн.; №302 від 31 травня 2012 року на
суму 56494,80 грн. у тому числі ПДВ 9415,80 грн.;
№303 від 31 травня 2012 року на суму 56894,40
грн. у тому числі ПДВ 9482,40 грн.; №33 від 29
червня 2012 року на суму 54097,20 грн. у тому
числі ПДВ 9016,20 грн.; №34 від 29 червня 2012
року на суму 52470 грн. у тому числі ПДВ
8745,00 грн.; №35 від 29 червня 2012 року на
суму 38615,40 грн. у тому числі ПДВ 6435,90 грн.;
№277 від 29 червня 2012 року на суму 47311,12
грн. у тому числі ІІДВ 7885,19 грн.; №279 від
29 червня 2012 року на суму 50510,70 грн. у тому
числі ПДВ 8418,45 грн.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні, загалом згідно
вищевказаних накладних Товариство з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджмент" поставило Товариству з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
507006 кг товару.

Позивачем віднесено до складу витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, витрати в сумі 381035,00 грн.
в т.ч. за II кв. 2012 року - 381035,00 грн.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника, що підтверджується
банківськими виписками, наданими
позивачем: від 25.05.2012 року на суму 49896,00
грн. (призначення платежу - за
макулатуру); від 31.05.2012 року на суму 11340,00
грн. (призначення платежу - за
макулатуру); від 31.05.2012 року на суму 2341,50
грн. (призначення платежу - за
макулатуру); від 27.06.2012 року на суму 17000,00
грн. (призначення платежу - за
макулатуру).

Кредиторська заборгованість станом на
31.12.2012 року позивача перед контрагентом
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджмент"
становила 376664,42 грн., що відображено у
акті перевірки на стор. 7.

За умовами договору №0105/33 від 01.05.2012
року доставка товару (макулатури)
відбувалась за рахунок продавця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджмент") та
його ж транспортом на склад покупця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір") (пункт 3.1
договору).

У підтвердження наявності складського
приміщення для зберігання товарів у
ході господарської діяльності позивач
надав договір найму (оренди)
нежитлового приміщення №б/н від 04.01.2011
року, відповідно до якого позивачу
передано у користування нежитлове
приміщення загальною площею 423 м2, що
розташоване за адресою: 35350, Рівненська
область, Рівненський район, смт.
Квасилів, вул. Соборна, 8 (пункт 1.1
договору). Згідно з пунктами 1.3, 1.4
договору орендар (позивач) набуває
права користування об'єктом оренди для
здійснення діяльності товариства з
моменту підписання акту
прийому-передачі. В свою чергу, актом
від 04.01.2011 року прийому-передачі
приміщень до договору найму (оренди)
нежитлових приміщень №б/н засвідчено
що орендар прийняв, а орендодавець
передав у користування перший поверх
приміщення, що є предметом і об'єктом
оренди згідно договору, при цьому
приміщення передається в задовільному
технічному стані, належному для
експлуатації.

Відповідно з пунктом 3.4. договору №0105/33
від 01.05.2012 року підтвердженням факту
отримання товару є підписані сторонами
накладні на дату розгрузки товару на
складі покупця.

На підтвердження поставки товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджмент" податкові накладні: №195 від
21 травня 2012 року на суму 49896 грн. у тому
числі ПДВ 8316,00 грн.; № 300 від 31 травня 2012
року на суму 2341,50 грн. у тому числі ПДВ
390,25 грн.; №301 від 31 травня 2012 року на
суму 48610,80 грн. у ому числі ПДВ 8101,80 грн.;
№302 від 31 травня 2012 року на суму 56494,80
грн. у тому числі ПДВ 9415,80 грн.; №303 від 31
травня 2012 року на суму 56894,40 грн. у тому
числі ПДВ 9482,40 грн.; №33 від 29 червня 2012
року на суму 54097,20 грн. у тому числі ПДВ
9016,20 грн.; №34 від 29 червня 2012 року на
суму 52470 грн. у тому числі ПДВ 8745,00 грн.;
№35 від 29 червня 2012 року на суму 38615,40
грн. у тому числі ПДВ 6435,90 грн.; №277 від 29
червня 2012 року на суму 47311,12 грн. у тому
числі ІІДВ 7885,19 грн.; №279 від 29 червня 2012
року на суму 50510,70 грн. у тому числі ПДВ
8418,45 грн.

За отриманими податковими накладними
позивачем віднесено до складу
податкового кредиту наступні суми
податку на додану вартість за:

- травень 2012 року - 35706,00 грн., що
відповідає даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за травень 2012 року
№ від 20.06.2012 року;

- червень 2012 року - 40501,00 грн., що
відповідає даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за червень 2012 року
№ від 20.07.2012 року.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичний осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 11.04.2014 року у
Єдиному державному реєстрі відсутні
відомості про перебування юридичної
особи у процесі провадження у справі по
банкрутство, санації, або про
перебування юридичної особи в процесі
припинення. Натомість відомості про
юридичну особу, що внесені до Єдиного
державного реєстру, мають статус
підтверджених. Як вбачається з акта
перевірки позивача, свідоцтво платника
ПДВ №20003359 від 29.03.2012 року анульовано
07.12.2013 року за ініціативою податкового
органу по причині відсутності поставок
та ненадання декларацій. Таким чином,
протягом господарських відносин з
позивачем (травень - червень 2012 року)
зазначений контрагент мав статус
платника податку на додану вартість.

Щодо взаємовідносин позивача з
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
вересня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджмент"
(продавець) укладений договір поставки
№01/09/12. Згідно пункту 1.1 даного договору
продавець зобов'язується поставляти
вторинну сировину: макулатуру (товар), а
покупець зобов'язується купляти і
оплачувати товар на умовах,
передбачених даним договором. Згідно
розділу 4 договору ціна за поставлений
товар проводиться в національній
валюті, з урахуванням ПДВ і становить
0,90 грн. з ПДВ. За пунктом 7.1 договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до 31 грудня 2012 року.

На підтвердження здійснення поставки
товару оформлені видаткові накладні:
№109 від 03 вересня 2012 року на суму 55093,50
грн. у тому числі ПДВ 9182,25 грн.; №139 від 05
вересня 2012 року на суму 50418 грн. у тому
числі ПДВ 8403,00 грн.; №158 від 07 вересня 2012
року на суму 52506 грн. у тому числі ПДВ
8751,00 грн.; №171 від 10 вересня 2012 року на
суму 54765 грн. у тому числі ПДВ 9127,50 грн.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні, загалом згідно
вищевказаних накладних Товариство з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджмент" поставило Товариству з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
236425 кг товару.

Позивачем віднесено до складу витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, витрати в сумі 177320,00 грн.
в т.ч. за ІII кв. 2012 року - 177320,00 грн.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника, що підтверджується
банківською випискою від 17.10.2012 року на
суму 18087,00 грн. (призначення платежу - за
макулатуру).

Кредиторська заборгованість станом на
31.12.2012 року позивача перед контрагентом
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджмент"
становила 194695,50 грн., що відображено у
акті перевірки на стор. 17.

За умовами договору №01/09/12 від 01.09.2012
року доставка товару (макулатури)
відбувалась за рахунок продавця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджмент") та
його ж транспортом на склад покупця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір") (пункт 3.1
договору).

Наявність у позивача складського
приміщення підтверджується договором
найму (оренди) нежитлового приміщення
№б/н від 04.01.2011 року, про що йшлося вище.

Відповідно з пунктом 3.4. договору
№01/09/12від 01.09.2012 року підтвердженням
факту отримання товару є підписані
сторонами накладні на дату розгрузки
товару на складі покупця.

На підтвердження поставки товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "Істон
Менеджмент" податкові накладні: №109 від
03 вересня 2012 року на суму 55093,50 грн. у
тому числі ПДВ 9182,25 грн.; №139 від 05
вересня 2012 року на суму 50418 грн. у тому
числі ПДВ 8403,00 грн.; №158 від 07 вересня 2012
року на суму 52506 грн. у тому числі ПДВ
8751,00 грн.; №171 від 10 вересня 2012 року на
суму 54765 грн. у тому числі ПДВ 9127,50 грн.

За отриманими податковими накладними
позивачем віднесено до складу
податкового кредиту наступні суми
податку на додану вартість за:

- вересень 2012 року - 17585,00 грн., що
відповідає даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за вересень 2012 року
№ від 22.10.2012 року;

- жовтень 2012 року -17879,00 грн., що
відповідає даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2012 року №82339
від 20.11.2012 року.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичний осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 11.04.2014 року
до Єдиного державного реєстру внесено
запис про перебування Товариства з
обмеженою відповідальністю "Істон
Менеджмент" у стані припинення за
судовим рішенням господарського суду
Донецької області від 18.12.2013 року
(справа №905/8207/13) про визнання юридичної
особи банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури. Це означає, що
на момент здійснення поставки товару
позивачу вказаним контрагентом -
вересень 2012 року, Товариство було
зареєстроване у Єдиному державному
реєстрі, користувалось правами та
здійснювало зобов'язання юридичної
особи на загальних підставах.

Щодо взаємовідносин позивача з
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення" судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30
березня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення" (продавець) укладений договір
поставки №21. Згідно пункту 1.1 даного
договору продавець зобов'язується
поставляти вторинну сировину:
макулатуру (товар), а покупець
зобов'язується купляти і оплачувати
товар на умовах, передбачених даним
договором. Згідно розділу 4 договору
ціна за поставлений товар проводиться
в національній валюті, з урахуванням
ПДВ і становить 0,90 грн. з ПДВ. За пунктом
7.1 договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31 грудня 2012
року.

На підтвердження здійснення поставки
товару оформлені видаткові накладні:
№344 від 30 квітня 2012 року на суму 49452 грн.
у тому числі ПДВ 8242,00 грн.; №343 від 30
квітня 2012 року на суму 43214,40 грн. у тому
числі ПДВ 7202,40 грн.; №345 від 30 квітня 2012
року на суму 52920,00 грн. у тому числі ПДВ
8820,00 грн.; №346 від 30 квітня 2012 року на
суму 46572,00 грн. у тому числі ПДВ 7762,00 грн.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні, загалом згідно
вищевказаних накладних Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Європейські ділові рішення" поставило
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" 213510 кг
товару.

Позивачем віднесено до складу витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, витрати в сумі 160130,00 грн.
в т.ч. за II кв. 2012 року - 160130,00 грн.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника, що підтверджується
банківськими виписками, наданими
позивачем: від 17.05.2012 року на суму 19000,00
грн. (призначення платежу - оплата
згідно договору №21); від 14.06.2012 року на
суму 10300,00 грн. (призначення платежу -
оплата згідно договору №21).

Кредиторська заборгованість станом на
31.12.2012 року позивача перед контрагентом
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення" становила 162858,40 грн., що
відображено у акті перевірки на стор. 22.

За умовами договору №21 від 30.03.2012 року
доставка товару (макулатури)
відбувалась за рахунок продавця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення") та його ж транспортом на склад
покупця (Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір") (пункт 3.1
договору).

Наявність у позивача складського
приміщення підтверджується договором
найму (оренди) нежитлового приміщення
№б/н від 04.01.2011 року, про що йшлося вище.

Відповідно з пунктом 3.4. договору №21
30.03.2012 року підтвердженням факту
отримання товару є підписані сторонами
накладні на дату розгрузки товару на
складі покупця.

На підтвердження поставки товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європейські ділові рішення" податкові
накладні: №344 від 30 квітня 2012 року на
суму 49452 грн. у тому числі ПДВ 8242,00 грн.;
№343 від 30 квітня 2012 року на суму 43214,40
грн. у тому числі ПДВ 7202,40 грн.; №345 від 30
квітня 2012 року на суму 52920,00 грн. у тому
числі ПДВ 8820,00 грн.; №346 від 30 квітня 2012
року на суму 46572,00 грн. у тому числі ПДВ
7762,00 грн.

За отриманими податковими накладними
позивачем віднесено до складу
податкового кредиту наступні суми
податку на додану вартість за:

- квітень 2012 року - 32026,00 грн., що
відповідає даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за квітень 2012 року
№ від 21.05.2012 року.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичний осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 11.04.2014 року у
Єдиному державному реєстрі відсутні
відомості про перебування юридичної
особи у процесі провадження у справі по
банкрутство, санації, або про
перебування юридичної особи в процесі
припинення. Як вбачається з акта
перевірки позивача, свідоцтво платника
ПДВ №200029211 від 16.02.2012 року анульовано
10.07.2012 року за ініціативою податкового
органу по причині внесення до ЄДР
запису про відсутність за
місцезнаходженням. Таким чином,
протягом господарських відносин з
позивачем (квітень 2012 року) зазначений
контрагент мав статус платника податку
на додану вартість.

Щодо взаємовідносин позивача з
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
жовтня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
(продавець) укладений договір поставки
№01/10/12. Згідно пункту 1.1 даного договору
продавець зобов'язується поставляти
вторинну сировину: макулатуру (товар), а
покупець зобов'язується купляти і
оплачувати товар на умовах,
передбачених даним договором. Згідно
розділу 4 договору ціна за поставлений
товар проводиться в національній
валюті, з урахуванням ПДВ і становить
0,90 грн. з ПДВ. За пунктом 7.1 договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до 31 грудня 2012 року.

На підтвердження здійснення поставки
товару оформлені видаткові накладні:
№24 від 02 жовтня 2012 року на суму 36162,00
грн. у тому числі ПДВ 6027,00 грн.; №35 від 05
жовтня 2012 року на суму 37188,00 грн. у тому
числі ПДВ 6198,00 грн.; №27 від 02 листопада
2012 року на суму 38889,00 грн. у тому числі
ПДВ 6481,50 грн.; №33 від 05 листопада 2012 року
на суму 18954,00 грн. у тому числі ПДВ 3159,00
грн.; №71 від 12 листопада 2012 року на суму
34929,00 грн. у тому числі ПДВ 5821,50 грн.; №142
від 20 листопада 2012 року на суму 36801,00
грн. у тому числі ПДВ 6133,50 грн.; №404 від 10
грудня 2012 року на суму 18108,00 грн. у тому
числі ПДВ 3018,00 грн.; №405 від 14 грудня 2012
року на суму 17982,00 грн. у тому числі ПДВ
2997,00 грн.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні, загалом згідно
вищевказаних накладних Товариство з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Консалт Плюс" поставило Товариству з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
265570 кг товару.

Позивачем віднесено до складу витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, витрати в сумі 199178,00 грн.
в т.ч. за IV кв. 2012 року - 199178,00 грн.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника, що підтверджується
банківськими виписками, наданими
позивачем: від 16.11.2012 року на суму 6235,00
грн. (призначення платежу - оплата за
макулатуру); від 14.12.2012 року на суму 11015,00
грн. (призначення платежу - оплата за
макулатуру).

Кредиторська заборгованість станом на
31.12.2012 року позивача перед контрагентом
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
становила 221763,00 грн., що відображено у
акті перевірки на стор. 30.

За умовами договору №01/10/12 від 01.10.2012
року доставка товару (макулатури)
відбувалась за рахунок продавця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс")
та його ж транспортом на склад покупця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір") (пункт 3.1
договору).

Наявність у позивача складського
приміщення підтверджується договором
найму (оренди) нежитлового приміщення
№б/н від 04.01.2011 року, про що йшлося вище.

Відповідно з пунктом 3.4. договору №01/10/12
від 01.10.2012 року підтвердженням факту
отримання товару є підписані сторонами
накладні на дату розгрузки товару на
складі покупця.

На підтвердження поставки товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Консалт Плюс" податкові накладні: №24
від 02 жовтня 2012 року на суму 36162,00 грн. у
тому числі ПДВ 6027,00 грн.; №35 від 05 жовтня
2012 року на суму 37188,00 грн. у тому числі
ПДВ 6198,00 грн.; №27 від 02 листопада 2012 року
на суму 38889,00 грн. у тому числі ПДВ 6481,50
грн.; №33 від 05 листопада 2012 року на суму
18954,00 грн. у тому числі ПДВ 3159,00 грн.; №71
від 12 листопада 2012 року на суму 34929,00
грн. у тому числі ПДВ 5821,50 грн.; №142 від 20
листопада 2012 року на суму 36801,00 грн. у
тому числі ПДВ 6133,50 грн.; №404 від 10
грудня 2012 року на суму 18108,00 грн. у тому
числі ПДВ 3018,00 грн.; №405 від 14 грудня 2012
року на суму 17982,00 грн. у тому числі ПДВ
2997,00 грн.

За отриманими податковими накладними
позивачем віднесено до складу
податкового кредиту наступні суми
податку на додану вартість за:

- грудень 2012 року - 18240,00 грн., що
відповідає даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за грудень 2012 року №95775
від 21.01.2013 року.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичний осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 11.04.2014 року у
Єдиному державному реєстрі відсутні
відомості про перебування юридичної
особи у процесі провадження у справі по
банкрутство, санації, або про
перебування юридичної особи в процесі
припинення. Натомість відомості про
юридичну особу, що внесені до Єдиного
державного реєстру, мають статус
підтверджених. Як вбачається з акта
перевірки позивача, свідоцтво платника
ПДВ №200061170 від 06.08.2012 року анульовано
06.03.2013 року та свідоцтво №200113834 від
06.03.2013 року анульовано 15.07.2013 року. Таким
чином, протягом господарських відносин
з позивачем (жовтень - грудень 2012 року)
зазначений контрагент мав статус
платника податку на додану вартість.

Щодо взаємовідносин позивача з
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб" судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
липня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб" (продавець)
укладений договір поставки №23. Згідно
пункту 1.1 даного договору продавець
зобов'язується поставляти вторинну
сировину: макулатуру (товар), а покупець
зобов'язується купляти і оплачувати
товар на умовах, передбачених даним
договором. Згідно розділу 4 договору
ціна за поставлений товар проводиться
в національній валюті, з урахуванням
ПДВ і становить 0,96 грн. з ПДВ. За пунктом
7.1 договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31 грудня 2012
року.

На підтвердження здійснення поставки
товару оформлені видаткові накладні:
№62 від 02 липня 2012 року на суму 46483,20 грн.
у тому числі ПДВ 7747,20 грн.; №66 від 05
липня 2012 року на суму 44459,52 грн. у тому
числі ПДВ 7409,92 грн.; №69 від 09 липня 2012
року на суму 45233,28 грн. у тому числі ПДВ
7538,88 грн.; №70 від 11 липня 2012 року на суму
46963,20 грн. у тому числі ПДВ 7827,20 грн.; №73
від 16 липня 2012 року на суму 47829,12 грн. у
тому числі ПДВ 7971,52 грн.; №78 від 31 липня
2012 року на суму 46488,00 грн. у тому числі
ПДВ 7748,00 грн.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні, загалом згідно
вищевказаних накладних Товариство з
обмеженою відповідальністю "М.Снаб"
поставило Товариству з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" 289017 кг
товару.

Позивачем віднесено до складу витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, витрати в сумі 231210,00 грн.
в т.ч. за IІІ кв. 2012 року - 231210,00 грн.

Оплата за придбаний товар
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунок
постачальника, що підтверджується
банківськими виписками, наданими
позивачем: від 10.08.2012 року на суму 4358,35
грн. (призначення платежу - оплата
макулатури за договором №23 від 01.07.2012
року); від 13.08.2012 року на суму 22000,00 грн.
(призначення платежу - оплата
макулатури за договором №23 від 01.07.2012
року); від 30.08.2012 року на суму 94500,00 грн.
(призначення платежу - оплата
макулатури за договором №23 від 01.07.2012
року); від 18.09.2012 року на суму 26400,00 грн.
(призначення платежу - оплата
макулатури за договором №23 від 01.07.2012
року).

Кредиторська заборгованість станом на
31.12.2012 року позивача перед контрагентом
Товариством з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб" становила
130197,97 грн., що відображено у акті
перевірки на стор. 35.

За умовами договору №23 від 01.07.2012 року
доставка товару (макулатури)
відбувалась за рахунок продавця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб") та його ж
транспортом на склад покупця
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір") (пункт 3.1
договору).

Наявність у позивача складського
приміщення підтверджується договором
найму (оренди) нежитлового приміщення
№б/н від 04.01.2011 року, про що йшлося вище.

Відповідно з пунктом 3.4. договору №23
від 01.07.2012 року підтвердженням факту
отримання товару є підписані сторонами
накладні на дату розгрузки товару на
складі покупця.

На підтвердження поставки товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "М.Снаб"
податкові накладні: №62 від 02 липня 2012
року на суму 46483,20 грн. у тому числі ПДВ
7747,20 грн.; №66 від 05 липня 2012 року на суму
44459,52 грн. у тому числі ПДВ 7409,92 грн.; №69
від 09 липня 2012 року на суму 45233,28 грн. у
тому числі ПДВ 7538,88 грн.; №70 від 11 липня
2012 року на суму 46963,20 грн. у тому числі
ПДВ 7827,20 грн.; №73 від 16 липня 2012 року на
суму 47829,12 грн. у тому числі ПДВ 7971,52 грн.;
№78 від 31 липня 2012 року на суму 46488,00 грн.
у тому числі ПДВ 7748,00 грн.

За отриманими податковими накладними
позивачем віднесено до складу
податкового кредиту наступні суми
податку на додану вартість за:

- липень 2012 року - 46243,00 грн., що
відповідає даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за липень 2012 року
№ від 20.08.2012 року.

Як вбачається з витягу з Єдиного
державного реєстру юридичний осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
11.04.2014 року до Єдиного державного
реєстру внесено запис про припинення
Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб" у зв'язку з
визнанням банкрутом на підставі
рішення господарського суду
Харківської області від 13.06.2013 року
(справа №922/785/13-г). Це означає, що на
момент здійснення поставки товару
позивачу вказаним контрагентом -
липень 2012 року, товариство було
зареєстроване у Єдиному державному
реєстрі, користувалось правами та
здійснювало зобов'язання юридичної
особи на загальних підставах. У акті
перевірки позивача зазначено, що
свідоцтво платника ПДВ зазначеного
контрагента №200049135 від 30.05.2012 року
анульовано 01.07.2013 року. Отже, протягом
господарських відносин з позивачем
(липень 2012 року) зазначений контрагент
мав статус платника податку на додану
вартість.

Крім того, як слідує з матеріалів
справи, позивач придбав у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Моквинська паперова фабрика" основні
засоби. Так, згідно укладених договорів
було придбано наступні основні засоби
відповідно до наступних податкових
накладних:

№1 від 10.07.2012 року відповідно до
договору №10/07/12-А від 10.07.2012 року:
Кабельна лінія Підстанція-110, Кабельна
лінія Підстанція - мех.майстерня,
Кабельна лінія ь будівлі (РУ- 1-комп.
насоси), Кабельна лінія в будівлі
(Підстанція - бобіноріз), Кабельна лінія
(РУ-2 - СТ-660), Кабельна лінія в котельні,
Кабельна лінія РУ-З-ПРМ № 1 (вакуум),
Кабельна лінія Підстанція - гарний,
Сцежа №3, Басейн масний ПРМ №1, Басейн
масний ПРМ №2, Басейн масний №3, Басейн,
Ловушкаконусна (уловлювач), Очисник
макулатурної маси, Водозабір, Щит
розпод.ЩР-8 (вакууми ПРМ №2,
конденсатори), Фільтр натрій-
катіон.механічний, Котел ДКВР 6.5/13,
реєстраційний номер Р-276, Трансформатор
ТМ-І000 35/04 і 2шт., Перетворювач частоти 11
кВт, Перетворювач частоти ЗО кВт,
Автонавантажувач 4041 м, Балканкар ДВ
16661-21-11, Балканкар ДВ 1792,
Автонавантажувач, Волопілготовка
(Солерозтворювач), Млин дисковий,
Автонавантажувач, Сортировка СВ-01,
Товщиномір "Роботрон", Вагова, Склад
"АНГАР" №1, Під'їзні дороги, Під'їзна
дорога, Склад "АНГАР" №2, Прохідна, Гараж
металевий 3*4м;

№1 від 10.07.2012 року відповідно до
договору №10/07/12-Б від 10.07.2012 року:
Пожежна сигналізація, Під навіс під
стоянку велосипедів, Цистерна №6, Сцожа
№2, Сцежа №4, Сцежа №5, Сцежа №6, Споруди
водоочисні, Бензоколонка,
Господарський паркан, Металеві ворота,
Распредвал МАЗ, Станок
настільний-сверлильний 2Н-112,
Покрасочний станок, Станок
намотувальний (перекатний),
Конденсаторні батареї, Електродвигун 4
кВт, Електродвигун 2,2кВт,
Електродвигун асинхронний 0,25кВт,
Родуктор ЗМІЇ 40-56 з ел. Приводом, І
лрмітура д500 із змін.сектором
(мельниця), І.л.двигун 3/1500 (на мішалку
силікат.глиби), Культиватор КН-2,5, Човен,
Насос СМ 80*50*200 (3 шт.), Насос СМ 80*50*200
(масопровід ПРМ №1 з ел.двигуном),
Дробарня силікатної брили,
Бетонозмішувач, Бензиновий генератор
КЕЕ 6500 ЕЗ, Цистерна ж/д, Ємкості,
Цистерна, Станція освітлення мСіріусм,
Насос АЦНСТМ, Компресор ПР-10, Котел
варильний кульовий, Вузлоуловлювач
УВВ-1 м, Вузлоуловлювач УВВ-1 м,
Вузлоуловлювач УЗ-02, Млин,
Паперорізальна машина, Електротельфер,
Ємкість 3000л, Ємкість 3000л, Ємкість 10000л,
Котел варильний кульовий, Калорифер, І
Ідродимамічна машина, Склад "АНГАР" №3,
Станок ГНС-40, Верстат
сверлильно-настільний, Шнек
жаростійкий, Електродвигун 22кВт/1000
об/хв., Електродвигун АИР 22/1500,
Солерозчинник, Насос ВК для шнеків,
Насос вакуумний, Вентилятор,
Автонавантажувач, Вакуумний насос з
електродвигуном, Котактор 400 А, Засувки
шиберні, прохідні, Відсмоктуючі
пристрої, Вал пресовий обгумований,
Циліндри сушильні;

№3 від 10.07.2012 року відповідно до
договору №10/07/12-В від 10.07.2012 року:
Дефібратор;

- №4 від 10.07.2012р. відповідно до договору
№10/07/12-Г від 10.07.2012р. : Авто МАЗ 543205, Авто
МАЗ 975830.

Однак, як пояснив суду представник
позивача, фактично дані основні засоби,
придбані у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика", залишились у користуванні
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика", з яким ще у листопаді 2011 року
позивач заключив договір на переробку
давальницької сировини №11/11 віл 21.11.2011
року.

Згідно даного договору Товариство з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
зобов'язувалось безоплатно надати
сировину (макулатуру) відповідної
марки та якості Товариству з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика", а останнє зобов'язувалось за
власні кошти та на власному обладнанні
виготовити з наданої макулатури
відповідну продукцію. Так, як пояснив
суду представник позивача, у договорі
йдеться про власне обладнання
контрагента, оскільки договори на
відчуження основних засобів, що
використовуються при виготовлені
паперової продукції, укладені у 2012
році, в той час як договір на
давальницьку сировину - у 2011 році.

За надані послуги по переробці
макулатури позивач зобов'язувався
сплачувати Товариству з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика" визначену у договорі,
специфікаціях і додатках вартість.

Як повідомив суду представник позивача
у судовому засіданні, на виконання
цього договору позивач за період з
квітня по грудень 2012 року надав
макулатури Товариству з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика" для подальшої її переробки
загальною кількістю 1734544 кг, що
підтверджується наступними накладними
на переміщення: №26 від 26 червня 2012 року,
№27 від 27 червня 2012 року, №28 від 27
червня 2012 року, №29 від 29 червня 2012
року,№30 від 30 червня 2012 року, №31 від 06
липня 2012 року, №33 від 20 липня 2012 року,
№32 від 13 липня 2012 року, №34 від 27 липня
2012 року, №35 від 31 липня 2012 року, №36 від 03
серпня 2012 року, №37 від 10 серпня 2012 року,
№39 від 23 серпня 2012 року, №38 від 17
серпня 2012 року, №40 від 31 серпня 2012 року,
№41 від 07 вересня 2012 року, №42 від 14
вересня 2012 року, №44 від 28 вересня 2012
року, №43 від 21 вересня 2012 року, №45 від 07
жовтня 2012 року, №46 від 12 жовтня 2012 року,
№47 від 19 жовтня 2012 року, №48 від 26 жовтня
2012 року, №49 від 31 жовтня 2012 року, №50 від
02 листопада 2012 року, №51 від 09 листопада
2012 року, №52 від 16 листопада 2012 року, №53
від 23 листопада 2012 року, №54 від 30
листопада 2012 року.

Також факт передачі макулатури
позивачем на Товариство з обмеженою
відповідальністю "Моквинська паперова
фабрика" підтверджується
товарно-транспортними накладними:
серія ААБ №022772 від 20.06.2012 року, серія
ААБ №022773 від 20.06.2012 року, серія ААБ №
022775 від 29.06.2012 року, серія ААБ №031703 від
30.06.2012 року, серія ААБ №031704 від 02.07.2012
року, серія ААБ №031705 від 03.07.2012 року,
серія ААБ №031706 від 04.07.2012 року, серія
ААБ №031707 від 04.07.2012 року, серія ААБ №031708
від 05.07.2012 року, серія ААБ №31709 від 10.07.2012
року, серія ААБ №03713 від 11.07.2012 року,
серія ААБ №031714 від 13.07.2012 року, серія
ААБ №031715 від 13.07.2012 року, серія ААБ №031718
від 17.07.2012 року, серія ААБ №1717 від 17.07.2012
року, серія ААБ №031719 від 18.07.2012 року,
серія ААБ №031720 від 18.07.2012 року, серія
ААБ №31726 від 19.07.2012 року, серія ААБ №1727
від 20.07.2012 року, серія ААБ №31728 від 20.07.2012
року, серія ААБ №31729 від 23.07.2012 року,
серія ААБ №31730 від 23.07.2012 року, серія ААБ
№31731 від 24.07.2012 року, серія ААБ №31732 від
24.07.2012 року, серія ААБ №31733 від 25.07.2012
року, серія ААБ №31734 від 25.07.2012 року,
серія ААБ №31734 від 25.07.2012 року, серія ААБ
№31735 від 26.07.2012 року, серія ААБ №31736 від
26.07.2012 року, серія ААБ №31737 від 27.07.2012
року, серія ААБ №31739 від 28.07.2012 року,
серія ААБ №31738 від 27.07.2012 року, серія ААБ
№31741 від 30.07.2012 року, серія ААБ №1742 від
30.07.2012 року, серія ААБ №31743 від 31.07.2012
року, серія ААБ №31744 від 31.07.2012 року,
серія ААБ №31745 від 01.08.2012 року, серія ААБ
№31746 від 02.08.2012 року, серія ААБ №31747 від
03.08.2012 року, серія ААБ №31748 від 04.08.2012
року, серія ААБ №31749 від 06.08.2012 року,
серія ААБ №31750 від 06.08.2012 року, серія ААБ
№31751 від 08.08.2012 року, серія ААБ №31752 від
09.08.2012 року, серія ААБ №31753 від
10.08.2012року, серія ААБ №031724 від 11.08.2012
року, серія ААБ №31754 від 13.08.2012 року,
серія ААБ №31755 від 14.08.2012 року, серія ААБ
№31756 від 15.08.2012, серія ААБ №31757 від 16.08.2012
року, серія ААБ №31758 від 16.08.2012 року,
серія ААБ №31759 від 17.08.2012 року, серія ААБ
№31760 від 18.08.2012 року, серія ААБ №31761 від
20.08.2012 року, серія ААБ №31763 від 20.08.2012
року, серія ААБ №31764 від 21.08.2012 року,
Серія ААБ №31765 від 21.08.2012 року, серія ААБ
№31766 від 23.08.2012 року, серія ААБ №31767 від
23.08.2012 року, серія ААБ №31770 від 28.08.2012
року, серія ААБ №31768 від 28.08.2012 року,
серія ААБ №31769 від 28.08.2012 року, серія ААБ
№31770 від 28.08.2012 року, серія ААБ №31771 від
29.08.2012 року, серія ААБ №31772 від 31.08.2012
року, серія ААБ №31773 від 03.09.2012 року,
серія ААБ №22016 від 07.09.2012 року, серія ААБ
№31774 від 04.09.2012 року, серія ААБ №22017 від
07.09.2012 року, серія ААБ №22018 від 11.09.2012
року, серія ААБ №31775 від 12.09.2012 року,
серія ААБ №2019 від 13.09.2012 року, серія ААБ
№22020 від 14.09.2012 року, серія ААБ №22021 від
18.09.2012 року, серія ААБ №22022 від 19.09.2012
року,серія ААБ №22023 від 20.09.2012 року,
серія ААБ №22024 від 21.09.2012 року, серія ААБ
№22025 від 21.09.2012 року, серія ААБ №22026 від
25.09.2012 року, серія ААБ №22027 від 26.09.2012
року, серія ААБ №22028 від 26.09.2012 року,
серія ААБ №31776 від 26.09.2012 року, серія ААБ
№31777 від 28.09.2012 року, серія ААБ №22029 від
28.09.2012 року, серія ААБ №22030 від 28.09.2012
року, серія ААБ №31775 від 12.09.2012 року,
серія ААБ №22046 від 09.10.2012 року, серія ААБ
№22045 від 09.10.2012 року, серія ААБ №22047 від
11.10.2012 року, серія ААБ №22048 від 13.10.2012
року, серія ААБ №22049 від 13.10.2012 року,
серія ААБ №22051 від 23.10.2012 року, серія ААБ
№22050 від 24.10.2012 року, серія ААБ №22052 від
30.10.2012 року, серія ААБ №31778 від 01.10.2012
року, серія ААБ №31780 від 18.10.2012 року,
серія ААБ №31781 від 24.10.2012, Серія ААБ №31782
від 25.10.2012 року, серія ААБ №31783 від 26.10.2012
року, серія ААБ №317834 від 28.10.2012 року,
серія ААБ №31786 від 29.10.2012 року, серія ААБ
№31785 від 29.10.2012 року, серія ААБ №31787 від
30.10.2012 року, серія ААБ №31788 від 31.10.2012
року, серія ААБ №21120121 від 02.11.2012 року,
серія ААБ №61120122 від 06.11.2012 року, серія
ААБ №81120121 від 08.11.2012 року, серія ААБ
№121120123 від 12.11.2012 року, серія ААБ №141120123
від 14.11.2012 року, серія ААБ №161120121 від
16.11.2012 року, серія ААБ №211120124 від 21.11.2012
року, серія ААБ №231120125 від 23.11.2012 року,
серія ААБ №271120123 від 27.11.2012 року; та
довідками про кількість використаної
макулатури за липень 2012 року - грудень
2012 року.

При цьому представник позивача
повідомив суду, що у своїй діяльності
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Екопапір"
використовує транспортні засоби
(власні та орендовані), на
підтвердження чого додав копії
свідоцтв про реєстрації транспортних
засобів (містяться в матеріалах
справи). Також у позивача введена
посада водія та наказом про прийняття
на роботу водія прийнятий ОСОБА_6. Інші
водії прийняті на роботу згідно з
цивільно-правовими угодами, що надані
позивачем (копії наявні в матеріалах
справи).

Як повідомив у судовому засіданні
представник позивача, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Моквинська паперова фабрика" на
виконання давальницького договору
надавала щомісячно звіт про
використання наданої макулатури.

Таким чином, в процесі виконання
давальницького договору Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Моквинська паперова фабрика"
виготовляло продукцію (папір
обгортковий, папір для гофрування,
хорки, паперові рушники, туалетний
папір), власником якої був позивач, а
останній реалізовував її
підприємствам-покупцям.

На підтвердження реалізації таких
товарів позивач надав суду копії
видаткових накладних: №Р від
31.08.2012 року, №Р від 31.08.2012 року,
№Р від 30.08.2012 року, №Р від
29.08.2012 року, №Р від 29.08.2012 року,
№Р від 29.08.2012 року, №Р8 від
28.08.2012 року, №Р7 від 28.08.2012 року,
№Р від 28.08.2012 року, №Р від
28.08.2012 року, №Р від 28.08.2012 року,
№Рвід 28.08.2012 року, №Р від
22.08.2012 року, №Р1 від 20.08.2012 року,
№Р від 20.08.2012 року, №Р0 від
17.08.2012 року, №Р від 17.08.2012 року,
№Р від 16.08.2012 року, №Р від
16.08.2012 року, №6 від 15.08.2012 року, №Р000000006
від 15.08.2012 року, №5 від 14.08.2012 року,
№Р000000005 від 14.08.2012 року, №Р000000003 від
14.08.2012 року, №110 від 14.08.2012 року, №Р000000001
від 14.08.2012 року, №111 від 9.08.2012 року,
№Р від 09.08.2012 року, №4 від 09.08.2012
року, №3 від 09.08.2012 року, №2 від 09.08.2012
року, №97 від 07.08.2012 року, №Р2 від
06.08.2012 року, №112 від 06.08.2012 року, №Р1
від 02.08.2012 року, №Р0 від 02.08.2012 року,
№89 від 01.08.2012 року, №Р7 від 03.09.2012
року, №Р від 06.09.2012 року, №Р35
від 11.09.2012 року, №Р6 від 11.09.2012 року,
№Р від 13.09.2012 року, №Р від
14.09.2012 року, №Р43 від 18.09.2012 року,
№Р від 18.09.2012 року, №Р4 від
18.09.2012 року, №Р49 від 21.09.2012 року,
№Р50 від 21.09.2012 року, №Р від
21.09.2012 року, №Р від 21.09.2012 року,
№Р від 24.09.2012 року, №Р від
26.09.2012 року, №Р від 26.09.2012 року,
№Р від 26.09.2012 року, №Р від
28.09.2012 року, №113 від 28.09.2012 року, №Р
від 28.09.2012 року, №Р від 28.09.2012 року,
№Р000000037 від 30.09.2012 року, №Р000000038 від
30.09.2012 року, №Р000000048 від 26.10.2012 року,
№Р000000052 від 26.10.2012 року, №Р00000049 від
25.10.2012 року, №Р000000046 від 25.10.2012 року,
№Р000000045 від 25.10.2012 року, №Р000000044 від
25.10.2012 року, №Р000000047 від 25.10.2012 року,
№Р000000043 від 24.10.2012 року, №Р000000041 від
19.10.2012 року, №Р000000038 від 19.10.2012 року,
№Р000000035 від 17.10.2012 року, №Р000000032 від
15.10.2012 року, №Р000000033 від 15.10.2012 року,
№Р000000026 від 11.10.2012 року, №Р000000022 від
09.10.2012 року, №Р000000024 від 09.10.2012 року,
№Р від 09.10.2012 року, №Р000000025 від
09.10.2012 року, №Р00000019 від 08.10.2012 року,
№Р000000020 від ь08.10.2012 року, №Р000000018 від
05.10.2012 року, №Р000000016 від 04.10.2012 року,
№Р000000015 від 04.10.2012 року, №Р000000073 від
04.10.2012 року, №8 від 03.10.2012 року, №102 від
31.08.2012 року, №90 від 31.08.2012 року, №103 від
30.07.2012 року, №88 від 30.07.2012 року, №87 від
30.07.2012 року, №101 від 27.07.2012 року, №86 від
26.07.2012 року, №85 від 26.07.2012 року, №100 від
25.07.2012 року, №99 від 23.07.2012 року, №83 від
23.07.2012 року, №84 від 25.07.2012 року, №94 від
12.07.2012 року, №78 від 06.07.2012 року, №77 від
06.07.2012 року, №Р0000077 від 30.11.2012 року,
№Р00000056 від 30.11.2012 року, №Р00000059 від
29.11.2012 року, №Р00000058 від 29.11.2012 року,
№Р00000053 від 20.11.2012 року, №Р000000052 від
19.11.2012 року, №Р00000049 від 16.11.2012 року,
№Р00000046 від 15.11.2012 року, №Р00000045 від
14.11.2012 року, №Р000000044 від 14.11.2012 року,
№Р000000043 від 14.11.2012 року, №Р000000070 від
14.11.2012 року, №Р000000067 від 13.11.2012 року,
№Р000000066 від 12.11.2012 року, №114 від 12.11.2012
року, №Р000000065 від 09.11.2012 року, №Р000000063
від 08.11.2012 року, №Р000000062 від 08.11.2012 року,
№Р000000061 від 07.11.2012 року, №Р000000058 від
06.11.2012 року, №Р0000098 від 27.12.2012 року,
№Р0000097 від 26.12.2012 року, №Р0000096 від 26.12.2012
року, №Р0000095 від 26.12.2012 року, №Р0000101 від
26.12.2012 року, №Р000094 від 25.12.2012 року,
№Р0000094 від 25.12.2012 року, №Р0000092 від 24.12.2012
року, №Р0000091 від 20.12.2012 року, №Р0000090 від
19.12.2012 року, №Р0000089 від 19.12.2012 року, №115
від 18.12.2012 року, №Р00000079 від 14.12.2012 року,
№Р00000077 від 13.12.2012 року, №Р00000076 від
13.12.2012 року, №Р00000071 від 12.12.2012 року,
№Р00000074 від 12.12.2012 року, №Р00000072 від
12.12.2012 року, №Р00000069 від 12.12.2012 року,
№Р00000068 від 12.12.2012 року, №Р00000066 від
11.12.2012 року, №Р0000071 від 04.12.2012 року,
№Р00000057 від 02.12.2012 року;

податкових накладних: №56 від 31.08.2012
року, №56 від 31.08.2012 року, №39 від 29.08.2012
року, №43 від 30.08.2012 року, №50 від 29.08.2012
року, №57 від 29.08.2012 року, №46 від 27.08.2012
року, №51 від 29.08.2012 року, №49 від 28.08.2012
року, №3 від 05.06.2012 року, №44 від 28.08.2012
року, № 48 від 28.08.2012 року, №47 від 28.08.2012
року, №45 від 28.08.2012 року, №41 від 22.08.2012
року, №9 від 07.08.2012 року, №17 від 10.08.2012
року, №35 від 17.08.2012 року, №40 від 20.08.2012
року, №14 від 21.08.2012 року, №10 від 13.08.2012
року, №11 від 14.08.2012 року, №34 від 16.08.2012
року, №38 від 16.08.2012 року, №12 від 08.08.2012
року, №33 від 15.08.2012 року, №32 від 15.08.2012
року, №25 від 10.08.2012 року, №29 від 14.08.2012
року, №27 від 14.08.2012 року, №28 від 14.08.2012
року, №26 від 10.08.2012 року, №3 від 02.08.2012
року, №18 від 09.08.2012 року, №13 від 08.08.2012
року, №7 від 03.08.2012 року, №22 від 09.08.2012
року, №20 від 08.08.2012 року, №5 від 07.08.2012
року, №6 від 06.08.2012 року, №7 від 15.06.2012
року, №10 від 19.06.2012 року, №14 від 25.06.2012
року, №16 від 02.08.2012 року, №16 від 02.08.2012
року, №4 від 02.08.2012 року, №2 від 01.08.2012
року, №24.10.08.2012 року, №37 від 16.08.2012 року,
№36 від 17.08.2012 року, №31 від 30.08.2012 року,
№15 від 28.08.2012 року, №23 від 20.08.2012 року,
№21 від 23.08.2012 року, №42 від 27.08.2012 року,
№34 від 03.09.2012 року, №4 від 06.09.2012 року, №19
від 11.09.2012 року, №8 від 11.09.2012 року, №11
від 13.09.2012 року, №20 від 11.09.2012 року, №9
від 10.09.2012 року, №5 від 05.09.2012 року, №16
від 11.09.2012 року, №31 від 18.09.2012 року, №32
від 18.09.2012 року, №6 від 06.09.2012 року, №35
від 19.09.2012 року, №22 від 12.09.2012 року, №37
від 21.09.2012 року, №10 від 11.09.2012 року, №51
від 21.09.2012 року, №39 від 26.09.2012 року, №18
від 11.09.2012 року, №33 від 19.09.2012 року, №41
від 24.09.2012 року, №14 від 28.09.2012 року, №53
від 28.09.2012 року, №2 від 01.09.2012 року, №55
від 30.09.2012 року, №56 від 30.09.2012 року, №60
від 26.10.2012 року, №61 від 29.10.2012 року, №40
від 19.10.2012 року, №48 від 24.10.2012 року, №56
від 26.10.2012 року, №42 від 19.10.2012 року, №47
від 24.10.2012 року, №54 від 25.10.2012 року, № 55
від 26.10.2012 року, №65 від 25.10.2012 року, №52
від 25.10.2012 року, №18 від 24.10.2012 року, №19
від 25.10.2012 року, №53 від 25.10.2012 року, №51
від 25.10.2012 року, №49 від 24.10.2012 року, №26
від 12.10.2012 року, №17 від 19.10.2012 року, №34
від 16.10.2012 року, №37 від 17.10.2012 року, №22
від 10.10.2012 року, №24 від 12.10.2012 року, №31
від 16.10.2012 року, №27 від 12.10.2012 року, №1
від 02.10.2012 року, №15 від 05.10.2012 року, №25
від 12.10.2012 року, №30 від 15.10.2012 року,
№23від 11.10.2012 року, №8 від 09.10.2012 року, №29
від 09.10.2012 року, №9 від 04.10.2012 року, №13
від 09.10.2012 року, №28 від 09.10.2012 року, №20
від 08.10.2012 року, №39 від 18.10.2012 року, №7
від 04.10.2012 року, №14 від 05.10.2012 року, №10
від 03.10.2012 року, №12 від 04.10.2012 року, №4
від 03.10.2012 року, №11 від 04.10.2012 року, №3
від 03.10.2012 року, №53 від 30.07.2012 року, №14
від 16.07.2012 року, №16 від 17.07.2012 року, №3
від 05.06.2012 року, №7 від 05.07.2012 року, №33
від 30.07.2012 року, №5 від 03.07.2012 року, №6 від
04.07.2012 року, №21 від 24.07.2012 року, №32 від
30.07.2012 року, №10 від 15.05.2012 року, №28 від
26.07.2012 року, №1 від 03.07.2012 року, №26 від
25.07.2012 року, №25 від 23.07.2012 року, №20 від
23.07.2012 року, №2 від 12.07.2012 року, №12 від
11.07.2012 року, №9 від 06.07.2012 року, №8 від
06.07.2012 року, №35 від 31.07.2012 року, №54 від
31.07.2012 року, №36 від 30.07.2012 року, №55 від
31.07.2012 року, №29 від 27.07.2012 року, №29 від
27.07.2012 року, №34 від 30.07.2012 року, №24 від
24.07.2012 року, №19 від 19.07.2012 року, №15від
16.07.2012 року, №17 від 17.07.2012 року, №18 від
18.07.2012 року, №22 від 23.07.2012 року, №23 від
24.07.2012 року, №61 від 26.07.2012 року, №62 від
27.07.2012 року, №55 від 30.11.2012 року, №43 від
30.11.2012 року, №15 від 09.11.2012 року, №13 від
08.11.2012 року, №35 від 22.11.2012 року, №42 від
29.11.2012 року, №41 від 29.11.2012 року, №32 від
20.11.2012 року, №30 від 19.11.2012 року, №2 від
01.11.2012 року, №14 від 09.11.2012 року, №9 від
07.11.2012 року, №12 від 08.11.2012 року, №27 від
15.11.2012 року, №18 від 12.11.2012 року, №22 від
12.11.2012 року, №26 від 14.11.2012 року, №24 від
14.11.2012 року, №25 від 14.11.2012 року, №21 від
12.11.2012 року, №23 від 13.11.2012 року, №8 від
07.11.2012 року, №19 від 12.11.2012 року, №20 від
12.11.2012 року, №17 від 09.11.2012 року, №10 від
08.11.2012 року, №3 від 02.11.2012 року, №1 від
01.11.2012, №11 від 08.11.2012 року, №7 від 07.11.2012
року, №54 від 24.12.2012 року, №68 від 27.12.2012
року, №55 від 24.12.2012 року, №64 від 26.12.2012
року, №44 від 18.12.2012 року, №65 від 26.12.2012
року, №63 від 26.12.2012 року, №59 від 25.12.2012
року, №56 від 24.12.2012 року, №61 від 25.12.2012
року, №57 від 24.12.2012 року, №50 від 19.12.2012
року, №49 від 19.12.2012 року, №4 від 03.12.2012
року, №31 від 11.12.2012 року, №43 від 14.11.2012
року, №9 від 04.12.2012 року, №18 від 06.12.2012
року, №19 від 07.12.2012 року, №29 від 11.12.2012
року, №40 від 13.12.2012 року, №39 від 12.12.2012
року, №42 від 13.12.2012 року, №35 від 12.12.2012
року, №37 від 12.12.2012 року, №16 від 06.12.2012
року, №36 від 12.12.2012 року, №28 від 11.12.2012
року, №33 від 12.12.2012 року, №27 від 11.12.2012
року, №32 від 12.12.2012 року, №26 від 11.12.2012
року, №3 від 03.12.2012 року, №7 від 04.12.2012
року, №11 від 05.12.2012 року, №8 від 04.12.2012
року, №1 від 02.12.2012 року;

довіреностей на отримання від позивача
товарно-матеріальних цінностей
уповноваженими особами вказаних
контрагентів позивача: №38 від 31.08.2012
року, №252 від 29.08.2012 року, №567 від 28.08.2012
року, №1229 від 28.08.2012 року, №219 від 15.08.2012
року, №92 від 28.08.2012 року, №112 від 28.08.2012
року, №96 від 28.08.2012 року, №860 від 20.08.2012
року, №39 від 15.08.2012 року, №280 від 18.08.2012
року, № 26 від 14.08.2012 року, №140802 від 14.08.2012
року, №243 від 10.08.2012 року, №1423 від 14.08.2012
року, №190 від 10.08.2012 року, №237 від 09.08.2012
року, №217 від 07.08.2012 року, №240 від 08.08.2012
року, №965 від 08.08.2012 року, №1711 від 03.08.2012
року, №031 від 31.07.2012 року, №43 від 26.10.2012
року, №1180 від 26.10.2012 року, №24 від 31.07.2012
року, №35 від 30.07.2012 року, №1098 від 27.07.2012
року, №591 від 27.07.2012 року, №369 від 26.07.2012
року, №2947 від 26.07.2012 року, №764 від 27.07.2012
року, №2020 від 26.07.2012 року, №80 від 06.07.2012
року, №764 від 27.07.2012 року, №88 від 06.07.2012
року.

Також, як свідчать матеріали справи та
підтверджено поясненнями представника
позивача у судовому засіданні, згідно з
договором поставки від 10.01.2012 року №013
протягом лютого - грудня 2012 року
позивач здійснював придбання бензину
автомобільного марки А-92 у Приватного
підприємства "Айслаг", що
підтверджується податковими
накладними: від 29.02.2012 року №1493, від
19.03.2012 року №2280, від 26.03.2012 року №2395, від
12.03.2012 року №1651, від 30.03.2012 року №2596, від
23.04.2012 року №3396, від 17.04.2012 року №3308, від
07.05.2012 року №3610, від 21.05.2012 року №4306, від
31.05.2012 року №4557, від 28.05.2012 року №4431, від
14.05.2012 року №3704, від 05.06.2012 року №4532, від
11.06.2012 року №4623, від 25.06.2012 року №5378, від
18.06.2012 року №5284, від 27.06.2012 року №5484, від
10.07.2012 року №5621, від 31.07.2012 року №6494, від
17.07.2012 року №6214, від 23.07.2012 року №6338, від
13.08.2012 року №6720, від 31.08.2012 року №7554, від
20.08.2012 року №7325, від 06.08.2012 року №6606, від
27.08.2012 року №7430, від 10.09.2012 року №7769, від
19.09.2012 року №7769, від 24.09.2012 року №8408, від
28.09.2012 року №8541, від 17.09.2012 року №8297, від
08.10.2012 року №8657, від 15.10.2012 року №9447, від
22.10.2012 року №9363, від 31.10.2012 року №9488, від
12.11.2012 року №10122, від 19.11.2012 року №10211,
від 30.11.2012 року №10412, від 10.12.2012 року
№10676, від 24.12.2012 року №11205, від 29.12.2012
року №11298; а також накладними на
відвантаження палива: від 29.02.2012 року
№000819, від 19.03.2012 року №001064, від 26.03.2012
року №001168, від 12.03.2012 року №000960, від
30.03.2012 року №001283, від 23.04.2012 року №001575,
від 17.04.2012 року №001496, від 07.05.2012 року
№001776, від 21.05.2012 року №001959 від 31.05.2012
року №002144, від 28.05.2012 року №002070, від
14.05.2012 року №001855, від 05.06.2012 року №002170,
від 11.06.2012 року №002251, від 25.06.2012 року
№002471, від 18.06.2012 року №002383, від 27.06.2012
року №002569, від 10.07.2012 року №002695, від
31.07.2012 року №003059, від 17.07.2012 року №002804,
від 23.07.2012 року №002916, від 13.08.2012 року
№003263, від 31.08.2012 року №003593, від 20.08.2012
року №003380, від 06.08.2012 року №003162, від
27.08.2012 року №003479, від 10.09.2012 року №003719,
від 24.09.2012 року №003918, від 28.09.2012 року
№004033, від 17.09.2012 року №003809, від 08.10.2012
року №004129, від 15.10.2012 року №004230, від
22.10.2012 року №004338, від 31.10.2012 року №004458,
від 12.11.2012 року №004588, від 19.11.2012 року
№004671, від 30.11.2012 року №004850, від 10.12.2012
року №004947, від 24.12.2012 року №005094, від
29.12.2012 року №005170.

Як вбачається з акта перевірки від
04.11.2013 року №814/17-16-22-01/37302208, до перевірки
позивач надав договір оренди
автомобіля від 20.02.2012 року №20/02/12,
згідно якого Орендодавець - фізична
особа ОСОБА_7 передає в тимчасове
користування Орендареві - Товариству з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
належний орендодавцеві на праві
приватної власності автомобіль марки
"Москвич" д.н. НОМЕР_2; та договір оренди
автомобіля від 09.11.2012 року №09/11/12 на
оренду автомобіля марки "Мерседес-Бенц"
д.н. НОМЕР_1 в учасника Товариства з
обмеженою відповідальністю "Екопапір" -
фізичної особи ОСОБА_10.

Так, у березні, червні, вересні, грудні
2012 року позивач здійснював списання
придбаного бензину на використання
автомобілем марки "Москвич" д.н. НОМЕР_2
загальною вартістю 30105,25 грн. згідно
актів: від 31.03.2012 року №9 (за березень 2012
року), від 30.06.2012 року №13 (за червень 2012
року), від 30.09.2012 року №19 (за вересень 2012
року), від 31.12.2012 року №24 (за грудень 2012
року).

За висновками податкового органу по
результату перевірки, оскільки
представлений договір оренди
автомобіля марки "Москвич" д.н. НОМЕР_2
не був нотаріально посвідченим,
враховуючи те, що термін його дії
закінчився 19.02.2012 року (у лютому 2012 року)
в той час як бензин на його
використання списувався протягом
березня-грудня 2012 року, а жодних
шляхових листів про використання
даного автомобіля у службових цілях до
перевірки позивачем не було надано,
кошти для придбання автомобільного
пального використані позивачем для
заправки власного автомобіля його
працівника - ОСОБА_7, що не охоплюється
межами господарської діяльності
позивача, тому, відповідач визначив
позивачу суму податкового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб у
сумі 7033,66 грн.

Крім цього, як свідчать матеріали
справи, у IV кварталі 2010 року та у 2011 році
позивач здійснив відшкодування
понесених витрат до авансових звітів
працівниці ОСОБА_5 №2 від 30.10.2010
року на суму 1633,00 грн., №89 від 07.10.2011 року
на суму 45,00 грн. Однак, відповідач
нарахував позивачу суму податкових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб за IV квартал 2010 року у
сумі 244,95 грн. та за 2011 рік 6,75 грн. як
неутриманий і не перерахований до
бюджету податок на доходи (з доходів)
фізичних осіб, оскільки, за висновком
податкового органу, працедавець
(позивач) наразі надав фізичній
особі-працівнику підприємства
додаткове благо без оподаткування
податком на доходи фізичних осіб у
вигляді відшкодування господарських
втрат, не підтверджених документально.

Також, у IV кварталі 2010 року та у 2011 році
позивач застосував податкову
соціальну пільгу до доходу у вигляді
заробітної плати працівників ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 на підставі поданих ними
відповідних заяв. Проте, як встановлено
податковим органом за результатом
перевірки, таку податкову пільгу
позивач застосував у IV кварталі 2010 року
на підставі заяви ОСОБА_8 від 01.10.2010 року
про надання пільги згідно пп. 169.1.1 п. 169.1
статті 169 Податкового кодексу України,
який введений в дію з 01.01.2011 року, та
заяви ОСОБА_9 від 20.09.2011 року, тобто у
період до подання відповідних заяв
працівниками. В результаті чого,
відповідач донарахував позивачу
податок з доходів фізичних осіб за IV
квартал 2010 року у сумі 195,54 грн. та за 2011
рік у сумі 352,88 грн.

Таким чином, за результатами перевірки
позивача відповідач донарахував як не
утриманий та не перерахований до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб у сумі 7833,78 грн., з яких за IV квартал
2010 року у сумі 440,49 грн. (244,95 грн. + 195,54
грн. = 440,49 грн.), за 2011 рік - 359,63 грн. (6,75
грн. + 352,88 грн. = 359,63 грн.), та за 2012 рік - у
сумі 7033,66 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (частина друга
статті 215 Цивільного кодексу України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Як вже зазначалось судом, податкові
зобов'язання по податку на прибуток та
податку на додану вартість визначено
позивачу у зв'язку з віднесенням до
складу валових витрат коштів,
сплачених контрагентам в оплату за
придбані товари (макулатуру) та
формуванням за рахунок сум податку на
додану вартість, сплачених
контрагентам позивача у складі ціни
придбаних товарів, податкового кредиту
з податку на додану вартість. Оскільки
за висновком податкового органу угоди
з придбання макулатури є нікчемними, то
і формування валових витрат та
податкового кредиту вчинено позивачем
незаконно.

Таким чином, вирішення даної справи
залежить від доведеності тверджень
податкового органу про безтоварність
господарських операцій, що покладено в
основу прийнятих податкових
повідомлень-рішень, які оспорюються в
даній справі, про донарахування
позивачу податку на прибуток та
податку на додану вартість.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань по податку на
прибуток та податку на додану вартість,
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року (надалі - Закон України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"), господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складенні під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - після її закінчення.

Відповідно до пункту 2.4. "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
за №88 від 24.05.1995 року, первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Згідно з п. 2.1 "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 року, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

З огляду на вищевикладене слідує, що
первинні бухгалтерські документи та
податкові накладні, надані для
перевірки, є первинними в розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", відповідають всім необхідним
вимогам, передбаченим цим Законом та
повністю розкривають зміст
господарських операцій щодо придбання
позивачем макулатури у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб".

Разом з тим, у ході судового розгляду
представник відповідача в
обґрунтування безтоварності
господарських операцій позивача із
зазначеними контрагентами,
посилаючись на "Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні", затверджених Наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997 року, вказав на відсутність
товарно-транспортних накладних на
перевезення товару (макулатури) від
контрагентів до позивача, а відтак
стверджував про не підтвердження факту
постачання товару позивачу належним
чином, що доводить безтоварність
відповідних операцій.

По тому, у судовому засіданні
представник позивача пояснив суду
відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних тим, що
згідно укладених договорів з
контрагентами обов'язок по доставці
макулатури покладений на контрагентів,
чим пояснюється відсутність
товарно-транспортних накладних на
перевезення товару у позивача,
оскільки позивач не виступає учасником
відносин з перевізником, або
відповідними контрагентами в частині
перевезення товару.

Оцінюючи повідомлені сторонами
обставини та аналізуючи їх у
сукупності суд зазначає, що
відсутність та/або дефектність
документів на транспортне перевезення
обумовленого договором товару не є
безумовною підставою ставити під
сумнів здійснення господарських
операцій.

Так, відповідно до розділу 1 "Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні", затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997 року,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із пунктами 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7
вказаних Правил основними документами
на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Посилання відповідача на відсутність
товарно-транспортних накладних, за
якими до позивача надходили товари, та
висновки на основі таких тверджень про
безтоварність господарських операцій
є безпідставним, оскільки, податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків на податковий
кредит від наявності чи відсутності
товарно-транспортної накладної, а
Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
на які посилається податковий орган, не
є законодавчим документом з питань
оподаткування і не можуть
регламентувати виключний порядок
документування в податковому обліку
податкового кредиту платника.

Крім того, чинним законодавством
України не встановлено обов'язку
суб'єкта господарювання здійснювати
перевірку документального оформлення
правовідносин між суб'єктами
господарювання, учасником яких він не
є, або перевіряти інші документи, у тому
числі фінансові та документи
бухгалтерського обліку, іншого
суб'єкта господарювання при укладенні
договорів.

Як встановлено судом у ході
дослідження обставин господарських
операцій позивача з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент", Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення", Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб", поставки
товару (макулатури) від вказаних
контрагентів підтверджуються
відповідними договорами, видатковими
накладними, документами складського
обліку, податковими накладними,
платіжними документами, про що
вказувалось вище. В сукупності всі ці
документи повністю відповідають
поняттю "первинні документи", що
визначені у статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України".

Згідно абзацу 2 пункту 2.1. "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за номером 168/704, господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричинити реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога щодо реальної зміни майнового
стану суб'єкта господарювання
кореспондує з положеннями розділів
ІІІ, V Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI, якими встановлено
порядок формування платниками
податків валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість та
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств і
податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI об'єктом
оподаткування податком на прибуток є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно пункту 135.1. статті 135 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються з
доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу. У
відповідності до пункту 135.2. статті 135
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього кодексу.

Підпунктом 138.1. статті 138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Так, згідно підпункту 138.1.1. пункту 138.1.
статті 138 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг.

В пункті 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI,
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до пункту 138.4. статті 138
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

В силу підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті
139 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI не враховуються при
визначенні оподатковуваного прибутку
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду

В свою чергу, відповідно до підпункту
"а" пункту 198.1 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI передбачено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Згідно з вимогами пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI , платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу, орендарю) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, що має
містити обов'язкові реквізити, перелік
яких наведено у вказаній статті.

В силу положень, закріплених у абзацах
1, 2 пункту 201.10 статті 201 статті 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI , податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи на момент
здійснення господарських операцій та
на час виписки податкових накладних
контрагенти позивача були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, реєстрація платника
ПДВ анульованою не була. Дослідженими в
судовому засіданні первинними
документами підтверджуються факти
надання позивачу товарів, оплата їх
вартості підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та у податковій звітності;
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними, що підтверджують фактичне
здійснення позивачем господарських
операцій з придбання товару у
контрагентів - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб", які стали
підставою для формування позивачем
складу операційних витрат за
відповідний звітний період.

За таких обставин, твердження
податкового органу про нереальність
господарських операцій позивача з
контрагентами судом до уваги не
беруться, так як вони побудовані
виключно на припущеннях та даних актів
перевірок контрагентів позивача в
розрізі постачальників товарів.

Так, суд відхиляє посилання
податкового органу до акта №610/2240/37569664
від 01.03.2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент" з
питань взаємовідносин з контрагентами,
якими за рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ланіс
Менеджемент" сформовано податковий
кредит за період листопад 2011 - січень 2013
року, акта від 13.08.2012 року №723/22-817/38077106
про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європейські ділові рішення"
(контрагент позивача) щодо
підтвердження господарських відносин
з постачальниками та покупцями за
березень та квітень 2012 року, акта
№1990/22.4/38262250 від 04.06.2013 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс"
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.09.2012 року по 30.04.2013 року, як
підстави для визнання господарських
операцій з позивачем фіктивними,
оскільки при дослідженні факту
здійснення господарських операцій, що
були підставою для формування витрат
та податкового кредиту платника
податків, оцінювати слід відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовано
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх ланок
постачання товарів не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між конкретними
контрагентами. В разі наявності у
органу державної податкової служби
інформації щодо порушення окремим
платником податків податкового
законодавства, негативні наслідки
повинні застосовуватися саме щодо цієї
особи.

Зазначені в акті перевірки обставини
не є підставою для позбавлення
платника податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого права та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту,
оскільки Податковий кодекс України не
ставить право платника податку на
додану вартість на податковий кредит в
залежність від дій або бездіяльності
його контрагентів чи відсутності їх за
місцезнаходженням, так само
відсутності у контрагентів основних
фондів, кваліфікованого персоналу
тощо. В разі порушення контрагентом
податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи.

Платник податків (покупець товару),
який дотримався вимог закону щодо
формування податкового кредиту та
обчислення різниці між сумою
податкового зобов'язання звітного
періоду та сумою такого податкового
кредиту, не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням постачальником вимог
податкового законодавства і в
подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за порушення його контрагентами правил
ведення фінансово-господарської
діяльності та податкової дисципліни.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства та його
безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми витрат до
валових витрат та суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер.

Тому, суд зазначає, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Екопапір"
не може нести відповідальність за дії
чи бездіяльність контрагентів
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб", Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Моквинська паперова фабрика") щодо
невідображення ними сум податків по
господарським операціям та/або
неподання звітності до податкового
органу. Це означає, що не виконання
контрагентами своїх зобов'язань щодо
сплати податків до бюджету тягне
відповідальність та негативні
наслідки щодо цих конкретних осіб, а
тому сама по собі несплата податків
продавцями не може бути підставою для
відмови у праві для платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарських операцій.

Укладаючи угоду, у підприємства не
виникає обов'язків і повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
контрагентом вимог законодавства у
частині здійснення господарської
діяльності і т.?ін. й надалі зазнавати
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на валові витрати
внаслідок порушень, допущених
контрагентом. Крім того, згідно з
частиною другою статті?18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» від 15.05.2003?р. №?755-IV, якщо
відомості, котрі підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Так, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
22.08.2012?р. у справі №?К/9991/14668/11 йдеться
про те, що витребування у контрагента
документів про державну реєстрацію та
реєстрацію платником ПДВ є достатнім
доказом розумності та обачності
підприємства при виборі контрагента. У
зв'язку з цим при укладанні угоди
підприємству слід отримати копії
установчих документів контрагента.
Тоді при виникненні спору у зв'язку з
фіктивністю контрагента платник
податку може використовувати
вищенаведену норму закону.

У постанові Вищого адміністративного
суду України від 08.01.2013?р. у справі
№?К/9991/34364/12 зазначено: «Податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податків від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від знаходження
постачальника за його юридичною
адресою, а також від його господарських
та виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюються виключно на окремо взятого
платника податку і не залежать від
розрахунків з бюджетом третіх осіб».
Таким чином, суд погоджується з
покладенням позивача в основу свого
захисту не тільки наданих
документальних підтверджень а і
принципу індивідуальної юридичної
відповідальності.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу законодавства в
розрізі наведених вище правових норм
суд зазначає, що висновки податкового
органу про неправомірне формування
позивачем операційних витрат та
податкового кредиту та як наслідок
заниження податку на прибуток та
податку на додану вартість по
господарським операціям, що належним
чином підтверджені первинними
документами та відображені у
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, є безпідставними та не
відповідають положенням законодавства
у сфері бухгалтерського обліку,
податкової звітності та визначеним
законом порядку та умовам нарахування
та справляння податків та зборів.

Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1960 року, Першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції" від 17.07.1997 року №475/97- ВР
Україна визнала обов'язковою
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини в усіх питаннях, що стосуються
тлумачення та застосування Конвенції.
Європейський суд з прав людини
розкриває принцип верховенства права
через формулювання вимог, які він
виводить з цього принципу.

Зокрема, Європейський Суд у рішенні від
22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД
проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначив,
що платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
пеню. На думку Суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Враховуючи викладене, суд погоджується
з доводами позивача про те, що
господарські операції між Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Екопапір" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ланіс Менеджемент",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істон Менеджемент",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські ділові
рішення", Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Консалт Плюс",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "М.Снаб", Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Моквинська паперова фабрика" мали
реальний характер, діяльність позивача
була спрямована на отримання
економічної вигоди від
підприємницької діяльності,
підприємства-контрагенти ознак
фіктивності на час здійснення
господарських операцій не мали,
прослідковується реальний рух активів
та фактичне постачання товарів, що
зумовлює хибність висновків
податкового органу.

З урахуванням закріпленого в статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України обов'язку доказування
відповідача - суб'єкта владних
повноважень у разі заперечення проти
адміністративного позову щодо
правомірності його рішення, Державною
податковою інспекцією у м. Рівному не
надано суду належних та допустимих
доказів та не доведено той факт, що
задекларовані позивачем операції з
придбання товарів у контрагентів в
реальності не виконувались, а мало
місце лише перерахування позивачем
контрагентам коштів з метою завищення
податкового кредиту без фактичного
отримання від них товарів, відсутні
будь-які докази того, що сторони цих
угод при їх укладанні та виконанні мали
умисел з метою проведення транзитних
фінансових потоків.

Таким чином, висновки податкового
органу про неправомірне формування
позивачем витрат та податкового
кредиту, та як наслідок заниження
податку на прибуток та податку на
додану вартість, є безпідставними, тому
оспорювані податкові повідомлення
рішення від 15.11.2013 року №, №
підлягають скасуванню, а позов в цій
частині - задоволенню.

Щодо визначення позивачу податкових
зобов'язань по податку на доходи
фізичних осіб у сумі 10285,58 грн., з яких:
7833,78 грн. - за основним платежем; 2451,80
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями, згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 18.11.2013 року
№, суд зазначає що у цій частині
позов не підлягає задоволенню з
наступних мотивів.

Як вже йшлося, відповідач визначив
позивачу до сплати податок з доходів
фізичних осіб, зокрема, за 2012 рік у сумі
7033,66 грн. на підставі того, що протягом
березня, червня, вересня, грудня 2012 року
позивач здійснював списання
автомобільного пального марки А-92 на
використання автомобілем марки
"Москвич" д.н. НОМЕР_2, належного
фізичній особі - ОСОБА_7

Дійсно, як встановлено судом термін
договору оренди транспортного засобу
позивача з ОСОБА_7 №20/02/12 від 20.02.2012 року
за його умовами сплинув 19.02.2012 року, в
той час як списання бензину
проводилось позивачем після
закінчення терміну дії договору
оренди, жодних шляхових листів, які б
підтверджували використання
автомобіля у господарських цілях,
позивач до перевірки не надав, про що
зазначено у акті перевірки на стор. 56,
як не представив їх і у суді, орендна
плата за використання автомобіля також
не перераховувалась, про що свідчить
відсутність кредиторської
заборгованості позивача, що не
заперечувалось представником позивача
у судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 799
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року №435-IV договір найму транспортного
засобу за участю фізичної особи
підлягає нотаріальному посвідченню.

В силу частини третьої статті 640
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року №435-IV договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення.

Згідно частини першої статті 220
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
№435-IV року у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

За приписами статті 215 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV
визнання нікчемного правочину
недійсним судом не вимагається.

У судовому засіданні представник
позивача не зміг пояснити причин
недотримання встановленої законом
форми вчинення правочину щодо
передання у користування
транспортного засобу фізичної особи
(оренди), а також щодо закінчення
терміну наданого до перевірки договору
оренди автомобіля марки "Москвич" д.н.
НОМЕР_2.

Враховуючи те, що згідно статті 11
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року №435-IV цивільні права та обов'язки
виникають, зокрема, з договорів та
інших правочинів, суд зазначає, що
позивачем не були дотримані правові
підстави набуття права володіння
(оренди) відповідного транспортного
засобу.

Разом з тим, згідно статті 162 статті 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI платником податку на доходи
фізичних осіб є, зокрема, податковий
агент.

За змістом підпункту 14.1.180 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI податковий агент
щодо податку на доходи фізичних осіб -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента - юридичної особи, інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність контролюючим органам та
нести відповідальність за порушення
його норм в порядку, передбаченому
статтею 18 та розділом IV цього Кодексу

Оскільки жодних шляхових листів про
використання автомобіля марки
"Москвич" д.н. НОМЕР_2, належного
фізичній особі - ОСОБА_7, позивач не
представив, а правові підстави для
набуття права користування зазначеним
автомобілем у позивача відсутні, суд
погоджується з висновком відповідача
про зобов'язання позивача, який
виступає податковим агентом фізичної
особи, якій надавалось відповідне
матеріальне благо у вигляді
автомобільного пального марки А-92 для
обслуговування власного автомобіля,
оскільки документи на використання
такого автомобіля у господарській
діяльності позивача відсутні,
нараховувати та утримувати податок на
доходи фізичних осіб за правилами,
встановленими у розділі IV Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1
статті 164 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, що складається
з доходів, які остаточно
оподатковуються під час їх нарахування
(виплати, надання), доходів, які
оподатковуються у складі загального
річного оподатковуваного доходу та
доходів, які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно з підпунктом "е" підпункту 164.2.17
пункту 164.2 статті 164 164 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються, зокрема, дохід,
отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг),
визначеної за правилами звичайної
ціни, а також суми знижки звичайної
ціни (вартості) товарів (робіт, послуг),
індивідуально призначеної для такого
платника податку.

Таким чином, за відсутності належного
документального підтвердження про
використання автомобіля марки
"Москвич" д.н. НОМЕР_2, належного
фізичній особі - ОСОБА_7, у
господарській діяльності позивача,
нарахування позивачу податку на доходи
фізичних осіб по даному факту є
правомірним.

Також, суд погоджується з висновками
відповідача в частині визначення
позивачу суми податку на доходи
фізичних осіб за IV квартал 2010 року у
сумі 244,95 грн. та за 2011 рік у сумі 6,75 грн.,
нарахованого з витрат до авансових
звітів працівниці ОСОБА_5 №2 від 30.10.2010
року на суму 1633,00 грн., №89 від 07.10.2011 року
на суму 45,00 грн. виходячи з наступного.

До моменту набрання чинності нормами
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI - 01.01.2011 року, порядок
нарахування та утримання податку з
доходів фізичних осіб визначав Закон
України від 22.05.2003 року №889- ІV "Про
податок з доходів фізичних осіб".

Згідно підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3
Закону України від 22.05.2003 року №889- ІV
"Про податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) об'єктом оподаткування
резидента є загальний місячний
оподатковуваний дохід.

До складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються
згідно підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4
Закону України від 22.05.2003 року №889- ІV
"Про податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) - дохід, отриманий
платником податку від його працедавця
як додаткове благо (за винятками,
передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а
саме у вигляді суми грошового або
майнового відшкодування будь-яких
витрат або втрат платника податку, крім
тих, що підлягають обов'язковому
відшкодуванню згідно із законом за
рахунок бюджету або звільняються від
оподаткування згідно з цим Законом
(підпункту "г").

У відповідності з пунктом 7.1 статті 7
Закону України від 22.05.2003 року №889- ІV
"Про податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) ставка податку
становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2-7.4 цієї статті.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1.
статті 8 Закону України від 22.05.2003 року
№889- ІV "Про податок з доходів фізичних
осіб" (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
агент, який нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, утримує податок від
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену у відповідних пунктах статті
7 цього Закону.

Відповідно до пункту 19.2 статті 19 Закону
України від 22.05.2003 року №889- ІV "Про
податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) особи, які відповідно до
цього Закону мають статус податкових
агентів, зобов'язані, зокрема,
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок (пункт а).

В силу приписів статті 20 Закону України
від 22.05.2003 року №889- ІV "Про податок з
доходів фізичних осіб" (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин) при порушенні правил
нарахування, утримання та сплати до
бюджету податку з доходів платника
податку, що здійснюються особами,
визначеними цим Законом податковими
агентами, фінансово відповідальними за
порушення норм цього Закону є такі
особи (підпункт а пункту 20.2 статті 20).

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями статей 163, 164, 167, 168, 171,
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI стосовно бази та об'єкта
оподаткування, ставки податку, а також
порядку нарахування та утримання
податку з доходів фізичних осіб.

Так, у відповідності до підпункту 165.1.11.
пункту 165.1 статті 165 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку не включаються, зокрема, кошти,
отримані платником податку на
відрядження або під звіт і розраховані
згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього
Кодексу.

За правилами підпункту 170.9.2. пункту 170.9
статті 170 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI особа подає звіт
про використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, який
подається за формою, встановленою
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, до
закінчення п'ятого банківського дня, що
настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої
цивільно-правової дії за дорученням та
за рахунок особи, що видала кошти під
звіт.

За наявності надміру витрачених коштів
їх сума повертається платником податку
в касу або зараховується на
банківський рахунок особи, що їх
видала, до або під час подання
зазначеного звіту.

Понесені згідно авансових звітів
господарські витрати підтверджуються
оригіналами платіжних документів
відповідно до вимог Закону України від
06.07.1995 року №265/95ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Згідно статті 2 цього Закону
розрахунковий документ - документ
встановленої форми та змісту (касовий
чек, товарний чек, розрахункова
квитанція, проїзний документ тощо), що
підтверджує факт продажу (повернення)
товарів, надання послуг, отримання
(повернення) коштів, купівлі-продажу
іноземної валюти, надрукований у
випадках, передбачених цим Законом, і
зареєстрований у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну.

Відповідно до статті 3 Закону України
від 06.07.1995 року №265/95ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

У відповідності з пунктом 1 статті 9
цього ж Закону при здійсненні торгівлі
продукцією власного виробництва та
наданні послуг підприємствами,
установами і організаціями усіх форм
власності, крім підприємств торгівлі
та громадського харчування, у разі
проведення розрахунків у касах цих
підприємств, установ і організацій
оформляються прибуткові і видаткові
касові ордери та видаються відповідні
квитанції, підписані і завірені
печаткою у встановленому порядку.

Жодних пояснень по даному факту
представник позивача у судовому
засіданні не надав.

Виходячи з викладеного, суд
погоджується з доводами податкового
органу про необхідність додання до
авансового звіту відповідних
розрахункових документів у
підтвердження понесених витрат
підзвітною особою, в іншому випадку, за
відсутності відповідних
підтверджуючих документів, витрачені
фізичною особою-працівником ОСОБА_5
кошти вважаються додатковим благом у
розумінні пункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4
Закону України від 22.05.2003 року №889- ІV
"Про податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) та підпункту 164.2.17
пункту 164.2 статті 164 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI та
підлягають оподаткуванню податком на
доходи фізичних осіб за правилами,
визначеними Законом України від 22.05.2003
року №889- ІV "Про податок з доходів
фізичних осіб", який підлягає
застосуванню до набрання чинності
положеннями Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, а з 01.01.2011
року - нормами розділу IV Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Таким чином, визначення позивачу
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у цій частині
згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 18.11.2013 року
№ у сумі 251,70 грн., з яких 244,95 грн. -
за IV квартал 2010 року та 6,75 грн. - за 2011
рік, є правомірним, а отже позовні
вимоги у цій частині задоволенню не
підлягають.

Крім цього, як свідчать матеріали
справи, за результатом перевірки
позивача відповідач визначив до сплати
позивачу також податок на доходи
фізичних осіб у сумі 548,42 грн., з яких: за
IV квартал 2010 року у сумі 195,54 грн. та за
2011 рік у сумі 352,88 грн. в результаті
неправомірного застосування
працедавцем (позивачем) податкової
соціальної пільги до доходу
працівників у вигляді заробітної
плати.

З такими висновками відповідача суд
погоджується виходячи з наступного.

Оскільки податкове зобов'язання у цій
частині визначено за IV квартал 2010 року
та за 2011 рік, застосуванню підлягає
Закон України від 22.05.2003 року №889- ІV "Про
податок з доходів фізичних осіб" (до
01.01.2011 року) та Податковий кодекс
України від 02.12.2010 року №2755-VI (з 01.01.2011
року) відповідно.

Так, статтею 6 Закону України від 22.05.2003
року №889- ІV "Про податок з доходів
фізичних осіб" (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) було
закріплено право платника податку на
зменшення суми загального місячного
оподатковуваного доходу, отримуваного
з джерел на території України від
одного працедавця у вигляді заробітної
плати, на суму податкової соціальної
пільги у відповідних розмірах,
встановлених законом.

За змістом пунктів 6.3.1, 6.3.2 6.3.1. Закону
України від 22.05.2003 року №889- ІV "Про
податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) податкова соціальна
пільга застосовується до нарахованого
місячного доходу платнику податку у
вигляді заробітної плати виключно за
одним місцем його нарахування
(виплати). Платник податку подає
працедавцю заяву про самостійне
обрання місця застосування податкової
соціальної пільги (далі - заява про
застосування пільги) за формою,
визначеною центральним податковим
органом. Податкова соціальна пільга
починає застосовуватися до
нарахованих доходів у вигляді
заробітної плати з дня отримання
працедавцем заяви платника податку про
застосування пільги. Пільга не
застосовується до доходу, нарахованого
до моменту отримання такої заяви, крім
випадків, зазначених у підпункті 6.3.3
цього пункту. Працедавець відображає у
складі річної податкової звітності всі
випадки отримання заяв платників
податку про застосування пільги та
заяв про відмову від такої пільги.

Зазначені положення закріплені у
статті 169 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI.

Як вбачається з матеріалів справи,
працівниця позивача ОСОБА_8 подала
заяву позивачу від 01.10.2010 року про
надання пільги згідно пп. 169.1.1
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, яка не відповідала
встановленій формі, передбаченій
Законом України від 22.05.2003 року №889- ІV
"Про податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на час подання заяви), однак
податкову пільгу щодо її доходу
позивач застосовував у жовтні - грудні
2010 року, тобто до моменту набрання
чинності нормами Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (01.01.2011
року), а працівник ОСОБА_9 подав
відповідну заяву від 20.09.2011 року, в той
час як позивач застосував щодо його
доходу у вигляді заробітної плати
податкову соціальну пільгу за квітень -
серпень 2011 року, тобто за період до
подання відповідної заяви, чим порушив
приписи статті 6 Закону України від
22.05.2003 року №889- ІV "Про податок з доходів
фізичних осіб" (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) та
статті 169 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI.

Таким чином, висновки податкового
органу про порушення позивачем норм
Закону України від 22.05.2003 року №889- ІV
"Про податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) та Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI щодо
застосування податкової соціальної
пільги до доходів працівників у
вигляді заробітної плати до подання
ними заяви про надання відповідної
пільги основуються на положеннях
закону та є обґрунтованими, тому
нарахування позивачу податку на доходи
фізичних осіб у цій частині у сумі 195,54
грн. за IV квартал 2010 року та у сумі 352,88
грн. за 2011 рік є правомірним.

За таких обставин, оспорюване
податкове повідомлення-рішення від
18.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
доходи фізичних осіб" у сумі 10285,58 грн., з
яких: 7833,78 грн. - за основним платежем;
2451,80 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями, що визначено податковим
органом на підставі акта перевірки від
04.11.2013 року №814/17-16-22-01/37302208, суд вважає
правомірним, тому позов у цій частині
задоволенню не підлягає.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн.
Доказів понесення інших судових витрат
позивач суду не надав.

Таким чином, враховуючи частину
задоволених позовних вимог, судовий
збір у сумі 451,64 грн. підлягає
присудженню з Державного бюджету на
користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області:

від 15.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
прибуток" у сумі 301578,75 грн., з яких: 241263,00
грн. - за основним платежем; 60315,75 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 15.11.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість по вітчизняних
товарах" у сумі 1098721,25 грн., з яких: 878977,00
грн. - за основним платежем; 219744,25 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопапір" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 451 (чотириста п'ятдесят
одна) гривня 64 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук
Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 26 травня 2014 року.