Справа № 2а-23070/10/0570
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 р.
Справа №2а-23070/10/0570

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12 год. 45
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Лазарєва В.В

за участю секретаря судового засідання
Кан О.А.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
адміністративну справу за позовною
заявою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача Донецька міська рада про
зобов'язання знести самочинно
збудований об'єкт, -

В С Т
А Н О В И В:

У жовтні 2010 року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області (далі - Інспекція)
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2
про зобов'язання знести самочинно
збудований об'єкт.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем була
здійснена самовільна забудова
земельної ділянки, в наступний час
збудована без дозволу Інспекції
будівля експлуатується без прийняття
її в експлуатацію. Вказані порушення
руйнують основні засади містобудівної
діяльності та підривають основи
раціонального використання земель.
Підставами позову зазначені ст. 376
Цивільного кодексу України, ст.ст. 29, 301
Закону України «Про планування та
забудову територій», Закон України
«Про архітектурну діяльність»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.03.1993 №225; від 18.10.2006 №1434.

У зв'язку з чим Інспекція звернулася до
суду із даним позовом в якому, з
урахуванням змін, просила зобов'язати
відповідача знести самовільно
побудовану прибудову до будівлі гаражу
для зберігання та обслуговування
вантажних автомобілів літ. «А-І», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Адміністративна справа № 2а-23070/10/0570
була розглянута судами першої та
другої інстанцій із ухвалення рішення
по суті позовних вимог. Однак, ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 23 січня 2014 року скасовано
вищевказані судові рішення першої та
другої інстанцій, а справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Надав заяву про розгляд
справи за його відсутністю.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, зазначив, що
об'єкт прийнято в експлуатацію, що
свідчить про законність відповідної
прибудови із дотримання будівельних
норм та правил, а тому відсутні
підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши пояснення відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
нього, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, судом встановлено
наступне.

04.03.2010 р. Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області здійснена
позапланова перевірка щодо
будівництва будівлі розташованої по
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2
Внаслідок перевірки виявлено факт
самовільного будівництва будівлі без
дозволу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області та винесено припис
від 04.03.2010 р., яким зобов'язано ОСОБА_2
зупинити будівельні роботи до
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт та з'явитися до
Інспекції для розгляду справи про
адміністративне правопорушення у
сфері містобудування 15.04.2010 р.
07.04.2010 р. Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області здійснено
позапланову перевірку об'єкту
будівництва, на якому встановлено
продовження виконання будівельних
робіт всупереч вимогам припису від
04.03.2010 р. Оскільки вимоги припису від
04.03.2010 р. не було виконано, позивачем
складено ще один припис щодо зупинення
будівельних робіт, а також складено
протокол за скоєне адміністративне
правопорушення передбачене ч. 3 ст. 96
КУпАП.

Обидва приписи надіслані відповідачу
поштою, про що свідчать відповідні
відмітки у самих приписах.

Приймаючи до уваги, що вимоги приписів
ОСОБА_2 не виконані, будівля
експлуатується без прийняття її в
експлуатацію у встановленому законом
порядку, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області звернулася до суду
із позовом про зобов'язання
відповідача знести самовільно
побудовану прибудову до будівлі гаражу
для зберігання та обслуговування
вантажних автомобілів літ. «А-І», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
При розгляді справи по суті позовних
вимог суд керувався приписами ч. 5 ст. 227
Кодексу адміністративного судочинства
України у відповідності до якої
висновки і мотиви суду касаційної
інстанції, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при розгляді
справи.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Спіні правовідносини регулюються
Законами України «Про планування та
забудову території», «Про архітектурну
діяльність», Цивільним кодексом
України, Положенням про інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим,
областях, мм. Києві і Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України від 19.11.2007р. № 317(в редакціях,
які були чинні на час виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 9 п. 5 Положення № 317,
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
мають право зупиняти будівельні
роботи, які не відповідають вимогам
законодавства, державних стандартів,
норм і правил, технічним умовам,
затвердженим проектним рішенням,
місцевим правилам забудови населених
пунктів або здійснюються без дозволу
на їх виконання, а також виробництво і
застосування в будівництві
будівельних матеріалів, виробів і
конструкцій, виготовлених з порушенням
державних стандартів; одержувати від
замовників, проектних та будівельних
організацій і підприємств, що
виготовляють будівельні матеріали,
вироби і конструкції, письмові
пояснення щодо причин допущення
порушень. Поняття дозволу на
виконання будівельних робіт визначено
у ст. 29 Закону України «Про планування і
забудову територій», як документ, що
засвідчує право замовника та
підрядника на виконання підготовчих
(якщо підготовчі роботи не були
виконані раніше відповідно до дозволу
на виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд. Відповідно до пп. 15 п. 5
Положення про інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим, областях,
мм. Києві і Севастополі, затвердженого
наказом Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України від
19.11.2007р. № 317, в редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
мають право здійснювати захист у суді
своїх прав та законних інтересів,
звертатися до суду у разі виявлення
правопорушень у сфері будівництва,
містобудування та архітектури.
Згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Згідно
з ч. 7 ст. 376 ЦК України, підставою для
прийняття судових рішень про знесення
самочинного будівництва є: 1) істотне
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, або істотне порушення
будівельних норм і правил; 2) проведення
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення.

В пункті 22 постанови пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України вказується, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливо лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
притягнення винної особи до
відповідальності.

З наведених норм вбачається, що
самочинно збудований об'єкт
нерухомості може бути знесений лише у
випадку, якщо він зведений з істотним
відхиленням від проекту, яке
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, чи з істотним
порушенням будівельних норм і правил,
та за умови неможливості перебудови
або відмови особи, яка здійснила
(здійснює) будівництво, від її
проведення з метою усунення цих
обставин. Такий позов може бути
пред'явлено до суду у разі, якщо особа в
установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у приписі
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови (п. 5 постанови пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України).

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали.

Як вже було зазначено вище, в
матеріалах справи відсутні докази
отримання відповідачем приписів від
04.03.2010 р. та 07.04.2010 р. Під час розгляду
справи, судом було витребувано з
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області докази надіслання та
отримання відповідачем приписів від
04.03.2010 року та 07.04.2010 року. Разом з тим,
позивачем не надано суду доказів
надіслання та отримання відповідачем
приписів від 04.03.2010 року та 07.04.2010 року. У
судовому засіданні відповідач
заперечував факт отримання ним
зазначених приписів.

Таким чином, не отримавши приписи від
04.03.2010 року та 07.04.2010 року, відповідач
був позбавлений можливості
добровільно виконати його вимоги.

Окрім того, суд вважає необхідним
зазначити наступне.

05.05.2014 року зареєстровано Декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації
№ ДЦ 24 «Реконструкція будівлі
гаражу для сховища та обслуговування
вантажних автомобілів за адресою:
АДРЕСА_1, об'єкт належить до II категорії
складності; замовник - ФОП ОСОБА_2 (т.2
а.с. 95-100). У відповідності до
вищевказаної декларації та технічного
паспорту об'єкта будівництва, будівля
гаражу за адресою: АДРЕСА_1 введена в
експлуатацію із спірними прибудовами,
а саме: кімнатою для охорони, столовою
та кімнату відпочинку.

Згідно ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації відповідною
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Приписами п. 4 ст. 39 вказаного Закону
передбачено, що прийняття рішення про
реєстрацію (відмову у реєстрації)
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, видачу (відмову у видачі)
сертифіката здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю протягом десяти робочих днів
з дати подання відповідних документів.

Пунктом 5 ст. 39 зазначеного Закону
передбачено, що датою прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта є дата реєстрації декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
або видачі сертифіката.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 39 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю відмовляють у реєстрації
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, якщо така декларація
подана чи оформлена з порушенням
встановлених вимог. Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю відмовляють у видачі
сертифіката з таких підстав: 1)
неподання документів, необхідних для
прийняття рішення про видачу
сертифіката; 2) виявлення недостовірних
відомостей у поданих документах; 3)
невідповідність об'єкта проектній
документації на будівництво такого
об'єкта та вимогам будівельних норм,
державних стандартів і правил. Відмова
у реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації та видачі
сертифіката надається замовнику в
письмовому вигляді у строк,
передбачений для реєстрації
декларації або видачі сертифіката.

Згідно ч. 7, 8 ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих в експлуатацію,
забороняється. Зареєстрована
декларація про готовність об'єкта до
експлуатації або сертифікат є
підставою для укладення договорів про
постачання на прийнятий в експлуатацію
об'єкт необхідних для його
функціонування ресурсів - води, газу,
тепла, електроенергії, включення даних
про такий об'єкт до державної
статистичної звітності та оформлення
права власності на нього.

На виконання вимог вказаної статті,
Кабінетом Міністрів України 13.04.2011 року
було прийнято постанову № 461 «Питання
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів», якою в свою
чергу було затверджено Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, пунктом 17 якого
визначено, що реєстрація декларації
здійснюється з дотриманням вимог
Закону України «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» підставами
для анулювання документа дозвільного
характеру є, зокрема, встановлення
факту надання в заяві та документах, що
додаються до неї, недостовірної
інформації. Підставами для анулювання
документа дозвільного характеру є:
встановлення факту надання в заяві та
документах, що додаються до неї,
недостовірної інформації. Законом
можуть встановлюватися інші підстави
для анулювання документів дозвільного
характеру. Рішення дозвільного органу
про анулювання документа дозвільного
характеру може бути оскаржено в суді.
Анулювання документа дозвільного
характеру з підстав, не встановлених
законом, що регулює відносини,
пов'язані з одержанням документа
дозвільного характеру, є підставою для
визнання такого документа дозвільного
характеру анульованим безпідставно.

Пунктами 19, 20, 21 вказаного Порядку
визначено, що замовник відповідно до
закону відповідає за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації. Інспекція
перевіряє протягом десяти робочих днів
з дати подання (надходження) до неї
декларації повноту даних, зазначених у
ній, та реєструє декларацію. У разі коли
декларація подана чи оформлена з
порушенням установлених вимог,
Інспекція повертає її на доопрацювання
з обґрунтуванням підстав повернення у
строк, передбачений для її реєстрації.
Після усунення недоліків, що стали
підставою для повернення декларації на
доопрацювання, замовник може повторно
звернутися до Інспекції для реєстрації
декларації.

Відповідно до ст.ст. 316, 318, 325 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Суб'єктами права
власності є Український народ та інші
учасники цивільних відносин, визначені
статтею 2 цього Кодексу, зокрема
юридичні особи. Суб'єктами права
приватної власності с фізичні та
юридичні особи.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухому майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Приймаючи до уваги прийняття будівлі
гаражу до експлуатації разом із
спірними прибудовами, що свідчить про
відсутність порушень будівельних норм
і правил з боку відповідача, суд дійшов
висновку, про відсутність визначених
законом підстав для зобов'язання
відповідача здійснити знесення
відповідних прибудов.

Вирішуючи справу по суті позовних
вимог судом враховано п. 22 постанови
пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012
року, у відповідності до якого знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Приймаючи до уваги наведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області до ОСОБА_2, третя
особа Донецька міська рада про
зобов'язання знести самочинно
збудований об'єкт є необґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 9, 10, 11, 112, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області до ОСОБА_2, третя
особа Донецька міська рада про
зобов'язання знести самочинно
збудований об'єкт - відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини 14 травня 2014 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
19 травня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Лазарєв В.В.