Справа № 161/6265/13-а, 2а-161/399/13
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 р.
Справа № 876/10711/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 червня 2013 року у справі
№161/6265/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації про визнання
протиправними рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом, в якому просить визнати
незаконним рішення Головного
управління праці та соціального
захисту населення Волинської
облдержадміністрації №Р-486 від 15.10.2012
року і зобов'язати відповідача надати
дозвіл на відчуження належного йому на
праві власності автомобіля
«Фольксваген Пасат», державний знак
НОМЕР_1, рік випуску 2000.

Постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 червня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову, яку позов
задоволити.

В обґрунтування апеляційної
скарги вказує на те, що судом першої
інстанції не взято до уваги те, що між
ним і громадянкою Литви ОСОБА_2
відбулися договірні відносини, про що
свідчить договір дарування від 05 липня
2007 року. Договір був укладений
відповідно до вимог чинного
законодавства, а саме ст. 717 ЦК України,
яка регулює укладання договорів
дарування між особами - сторонами
договору. Крім того, згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу,
яке являється основним документом, що
підтверджує право власності особи на
транспортний засіб, ОСОБА_1 вказаний
власником вказаного автомобіля.

Особи, які беруть участь в справі,
в судове засідання апеляційного суду
не з'явилися, хоч були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, тому на підставі п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи
і обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне її
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що за поданням
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Волинської обласної державної
адміністрації, на підставі протоколу
засідання комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 02.08.2007 року та
договору дарування, як інваліду війни
другої групи ОСОБА_1 було видано
автомобіль марки «Фольксваген Пасат»,
2000 року випуску, об'єм двигуна 1781 куб.
см., отриманий як гуманітарна допомога
від громадянки ОСОБА_2

20.08.2007 року ВРЕВ ВДАІ УМВС України
у Волинській області вищевказаний
автомобіль поставлений на облік та
зареєстрований за позивачем. На
автомобіль видано державний номерний
знак НОМЕР_1.

05.10.2012 року позивач звернувся до
Головного управління праці, соціальних
питань та у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи із заявою про надання
дозволу на зняття з реєстрації
автомобіля, отриманого як адресна
гуманітарна допомога та його
відчуження.

Однак, листом Головного
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 15.10.2012 року за Вих. № Р-486 позивачу
було відмовлено у видачі дозволу
(розпорядження) на зняття з обліку в
органах соціального захисту та
відчуження автомобіля, визнаного як
гуманітарна допомога на підставі ст.6
Закону України «Про гуманітарну
допомогу» та Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 999 від 19.07.2006 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про гуманітарну допомогу»
гуманітарна допомога - цільова адресна
безоплатна допомога в грошовій або
натуральній формі, у вигляді
безповоротної фінансової допомоги або
добровільних пожертвувань, або
допомога у вигляді виконання робіт,
надання послуг, що надається
іноземними та вітчизняними донорами із
гуманних мотивів отримувачам
гуманітарної допомоги в Україні або за
кордоном, які потребують її у зв'язку з
соціальною незахищеністю,
матеріальною незабезпеченістю, важким
фінансовим становищем, виникненням
надзвичайного стану, зокрема внаслідок
стихійного лиха, аварій, епідемій і
епізоотій, екологічних, техногенних та
інших катастроф, які створюють загрозу
для життя і здоров'я населення, або
тяжкою хворобою конкретних фізичних
осіб. Гуманітарна допомога є
різновидом благодійництва і має
спрямовуватися відповідно до обставин,
об'єктивних потреб, згоди її
отримувачів та за умови дотримання
вимог ст.4 Закону України «Про
благодійництво та благодійні
організації».

Отримувачі гуманітарної допомоги
- такі юридичні особи, яких
зареєстровано в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку в
Єдиному реєстрі отримувачів
гуманітарної допомоги.

Пунктом 6 Порядку № 999 визначено,
що інвалід, законний представник
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда отримує автомобіль на
десятирічний строк без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Після
закінчення зазначеного строку інвалід
може користуватися таким автомобілем
до отримання нового або повернути його
головному управлінню соціального
захисту чи управлінню виконавчої
дирекції на умовах згідно з пунктом 14
цього Порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку № 999,
реєстраційні документи на автомобіль
оформлюються на інвалідів, а
недієздатним інвалідам і
дітям-інвалідам - на їх законних
представників.

Згідно п. 41 Порядку № 999, за
бажанням інвалідів головні управління
соціального захисту можуть
забезпечувати їх автомобілями,
ввезеними в Україну і визнаними в
установленому порядку гуманітарною
допомогою, без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Автомобілями,
отриманими головними управліннями як
гуманітарна допомога, інваліди (за їх
бажанням або за бажанням законних
представників недієздатних інвалідів),
діти-інваліди (за бажанням їх законних
представників), які перебувають на
обліку, забезпечуються безоплатно в
порядку черговості.

Автомобіль, отриманий головним
управлінням соціального захисту як
гуманітарна допомога для конкретного
інваліда, який перебуває на обліку,
видається безоплатно такому інваліду
(за його згодою або за згодою законного
представника недієздатного інваліда),
дитині-інваліду (за згодою її законного
представника) незалежно від черговості
на десятирічний строк, визначений з
дати видачі, із зняттям з обліку.

У разі відмови інваліда,
законного представника недієздатного
інваліда, дитини-інваліда від
автомобіля, отриманого головним
управлінням соціального захисту як
гуманітарна допомога, такий автомобіль
отримується в порядку черговості іншим
інвалідом, який перебуває на обліку.

Пунктом 42 Порядку № 999 визначено,
що у реєстраційних документах на
автомобіль підрозділ МВС робить
позначку про видачу автомобіля
головним управлінням соціального
захисту, а також про заборону
відчуження автомобіля та передачі
права керування автомобілем без
дозволу цього головного управління.

У разі порушення зазначеної
вимоги інвалід у подальшому
позбавляється права на забезпечення
автомобілем через головне управління
соціального захисту.

Аналіз наведених норм свідчить,
що законодавством взагалі не
передбачено можливості відчуження
гуманітарної допомоги, а лише заміну
отримувача гуманітарної допомоги.

Таким чином, позивач помилково
вважає вказаний вище автомобіль своєю
власністю, оскільки він перебуває у
власності відповідача та виданий
позивачу у користування.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що Департамент
соціального захисту населення
Волинської обласної державної
адміністрації правомірно відмовив
позивачу у наданні дозволу на зняття
зазначеного транспортного засобу з
реєстрації для подальшого його
відчуження, а тому не має підстав для
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень, яке оскаржується.

Суд вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення, а постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 червня 2013 року
у справі №161/6265/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, що беруть участь у справі,
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П.
Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич