Справа № 826/16934/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Донець В.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Глущенко Я.Б. та Романчук О.М.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Кабінету Міністрів України про
визнання неправомірною та скасування
постанови Кабінету Міністрів України
від 27 березня 2013 року № 261, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач - ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Кабінету
Міністрів України про визнання
неправомірною та скасування постанови
Кабінету Міністрів України від 27
березня 2013 року № 261, в якому просив
визнати постанову КМУ № 261 від 27.09.2013
року неправомірною та скасувати.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 листопада 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 листопада 2013
року, передати справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, у зв'язку з
тим, що позивач не був ознайомлений із
запереченнями відповідача. Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 листопада 2013
року - без змін виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що постанова
Кабінету Міністрів України від 27
березня 2013 року №261 «Деякі питання
організації оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» прийнята компетентним
органом, в межах та на підставі норм
чинного законодавства, окрім того,
позивач не довів, яким саме чином дана
постанова порушує його права (адже
ОСОБА_2 є постраждалим внаслідок аварії
на ЧАЕС І категорії), доказів того, що
позивач звертався в інтересах
потерпілих 3 та 4 категорії останнім не
надано.

Колегія суддів погоджується із
наведеними висновками суду першої
інстанції, оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено в суді першої
інстанції, Кабінетом Міністрів України
видано постанову від 27 березня 2013 року
№261 "Деякі питання організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
якою затверджено "Порядок організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(Офіційний вісник України, 23.04.2013, №29,
ст. 1009, далі - Постанова №261), якою
визначено механізм організації
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, в
частині безоплатного або пільгового
забезпечення постраждалих осіб та
потерпілих дітей санаторно-курортними
путівками чи путівками на відпочинок,
виплати за їх бажанням грошової
компенсації.

Так, пунктом 4 Постанови №261
встановлено, що постраждалі особи та
потерпілі діти забезпечуються такими
путівками: особи, віднесені до
категорії 1 та категорії 3 (тільки у
випадку, передбаченому пунктом 13
частини першої статті 22 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", -
санаторно-курортними путівками
безоплатно; особи, віднесені до
категорії 2, - санаторно-курортними
путівками або путівками на відпочинок
безоплатно; особи, віднесені до
категорії 3 (крім випадку,
передбаченого пунктом 13 частини першої
статті 22 Закону), - пільговими
санаторно-курортними путівками або
путівками на відпочинок з доплатою 30
відсотків вартості путівки за рахунок
власних коштів; особи, віднесені до
категорії 4, - 50 відсотків вартості
путівки за рахунок власних коштів;

Позивач, вважаючи, що вищевказана
постанова не відповідає статті 71
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
оскільки звужує права постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС 3 та 4
категорії, звернувся до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до частини першої статті 117
Конституції України Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про
Кабінет Міністрів України" від 7 жовтня
2010 року №2591-VI Кабінет Міністрів
України на основі та на виконання
Конституції і законів України, актів
Президента України видає обов'язкові
для виконання акти - постанови і
розпорядження (частина перша). Акти
Кабінету Міністрів України
нормативного характеру видаються у
формі постанов Кабінету Міністрів
України (частина друга).

"Регламентом Кабінету Міністрів
України", затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 18 липня
2007 року №950 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 9
листопада 2011 року №1156, з наступними
змінами та доповненнями) передбачено,
що акти Кабінету Міністрів
нормативного характеру видаються у
формі постанов (пункт 1 параграфу 29).

Відповідно до параграфу 33 "Регламенту
Кабінету Міністрів України" головним
розробником проекту акта Кабінету
Міністрів є орган, який вносить проект
акта до Кабінету Міністрів (пункт 1).
Розробниками проектів актів Кабінету
Міністрів є міністерства, інші
центральні органи виконавчої влади,
державні колегіальні органи, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласні, Київська та Севастопольська
міські держадміністрації відповідно
до своєї компетенції (пункт 2). Проект
акта Кабінету Міністрів підлягає
обов'язковому погодженню усіма
заінтересованими органами, а також
Мінфіном та Мінекономрозвитку (за
винятком проекту розпорядження з
кадрових питань) (пункт 5).

Як правомірно встановлено судом першої
інстанції, проект Постанови №261 було
внесено Міністром соціальної політики
України, погоджено без зауважень
Міністром фінансів України, Міністром
внутрішніх справ України, Міністром
оборони України, Міністром охорони
здоров'я, Президентом Національної
академії медичних наук України, із
зауваженнями - першим заступником
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України, Міністром юстиції
України.

Як убачається зі змісту висновку
Міністерства юстиції України від 04.03.2013
року за результатами правової
експертизи проекту постанови Кабінету
Міністрів України "Деякі питання
організації оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", вказаний проект
відповідає Конституції України,
узгоджується з актами такої ж
юридичної сили. Згідно з протоколом
узгодження позицій зауваження щодо
невідповідності пункту 2 проекту
статтям 27, 30 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", пунктів 34-36 проекту -
статтям 20, 22 вказаного Закону,
враховані частково, відповідно проект
постанови Кабінету Міністрів України
погоджено із зауваженнями.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
Закону України від 05 липня 2012 року
№5062-VI) позачергове щорічне безплатне
забезпечення санаторно-курортними
путівками шляхом надання щорічної
грошової допомоги для компенсації
вартості путівок через безготівкове
перерахування санаторно-курортним
закладам, які мають ліцензію на
провадження господарської діяльності
з медичної практики, за надання послуг
із санаторно-курортного лікування чи
одержання за їх бажанням грошової
компенсації у розмірі середньої
вартості путівки в Україні (абзац
перший); право вільного вибору
санаторно-курортного закладу
відповідного профілю чи закладу
відпочинку, які мають ліцензію на
провадження господарської діяльності
з медичної практики, та, за бажанням,
здійснення доплати за надання
додаткових послуг за рахунок власних
коштів у разі недостатності суми
щорічної грошової допомоги для
компенсації вартості путівок на
санаторно-курортне лікування чи
відпочинок у вибраному закладі.
Санаторно-курортні заклади незалежно
від форми власності зобов'язані
надавати санаторно-курортні та
оздоровчі послуги шляхом
безготівкових розрахунків (абзац
другий). Порядок надання щорічної
грошової допомоги та здійснення доплат
за рахунок власних коштів, виплати
грошової компенсації в розмірі
середньої вартості путівки в Україні
встановлюється Кабінетом Міністрів
України (абзац третій). Розмір щорічної
грошової допомоги, щорічний розмір
середньої вартості путівки в Україні
визначаються законом про Державний
бюджет України на відповідний рік
(абзац четвертий).

Пунктом 4 розділу "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
установлено, що у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., №13, ст. 178 із наступними
змінами), застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Колегія суддів вважає обґрунтований
висновок суду першої інстанції, що Уряд
України наділений повноваженнями
визначати порядок та розміри
забезпечення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а
отже постанова Кабінету Міністрів
України від 27 березня 2013 року №261 "Деякі
питання організації оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" прийнята
компетентним органом на підставі та в
межах норм діючого законодавства.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 є постраждалим
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії,
натомість звертається до суду за
захистом обмежених, на його думку, прав
осіб, які мають 3 та 4 категорії
інвалідності.

Колегія суддів вважає правомірним
висновок що в межах даних
правовідносин позивачем не доведено
порушення його прав та не надано
належних доказів на підтвердження
того, що позивач звертався до суду як
голова громадської організації, метою
якої є захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 листопада 2013 року -
без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254, 255 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 листопада 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б.
Глущенко

О.М. Романчук

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М