Справа № 2а-13942/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Справа № 9104/147274/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 24 листопада 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області про нарахування та виплату
недоплаченого підвищення до пенсії як
дитині війни,-

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом про визнання відмови
відповідача щодо виплати підвищення до
пенсії у розмірі, передбаченому ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", протиправною;
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, отриманої у період з 1 січня 2011
року по червень 2011 року, право на яке
надане ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 03
жовтня 2011 року адміністративний позов
ОСОБА_1 в частині позовних вимог за
період з 01 січня 2011 року по 02 квітня 2011
року залишено без розгляду.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 24 листопада 2011 року визнано
протиправними дії відповідача щодо
відмови позивачу у виплаті підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни". Зобов'язано відповідача
нарахувати позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" з 03 квітня 2011 року по 22 липня 2011
року, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленому Законом
України про Державний бюджет України
на відповідні роки, та виплатити їй
невиплачену суму підвищення до пенсії
з урахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Постанову звернено до
негайного виконання.

Не погодившись з цією постановою,
відповідач оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що постанова прийнята
з неповним з'ясуванням обставин справи
та з порушенням норм матеріального
права, а тому підлягає скасуванню з
підстав викладених в апеляційній
скарзі. Просить скасувати постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни
здійснювалось в межах виділених на це
коштів та згідно чинного на момент
проведення виплати бюджетного
законодавства. Апелянт також вказує, що
судом першої інстанції не обґрунтовано
застосовано до даних правовідносин
положення ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки частина 3 статті
28 передбачає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, визначений частиною
першою даної статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. За таких обставин, апелянт
вважає, що положення ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"не
можуть застосовуватися до
правовідносин щодо нарахування та
виплати позивачу підвищення до пенсії,
як дитині війни.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів приходить до
висновку про залишення позовних вимог
без розгляду за період з 01 січня 2011 року
по 02 квітня 2011 року.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону № 2195.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії за період
з 03 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3,
ст.ст. 198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області задовольнити частково,
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 24 листопада 2011 року у
справі № 2-а-13942/11 - змінити, виклавши
постанову в частині негайного
виконання в наступній редакції:
«Звернути до негайного виконання
постанову в межах суми стягнення за
один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький