Справа № 810/2468/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року 810/2468/14

приміщення суду за адресою:м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 12 год. 50
хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г.

при секретарі:
Васковець М.С.

за участю представника позивача та
представника третьої особи,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної
служби Ірпінського міського
управління юстиції Київської області,
3-тя особа: ОСОБА_3 про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_2 з позовом до Реєстраційної
служби Ірпінського міського
управління юстиції Київської області,
3-тя особа: ОСОБА_3 про визнання
протиправним та скасування рішень та
зобов'язання вчинити певні дії.

У позовних вимогах позивач
просить суд : Визнати незаконним та
скасувати рішення Реєстраційної
служби Ірпінського міського
управління юстиції Київської області
про державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на земельну
ділянку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:074:0054; Визнати незаконним та
скасувати рішення Реєстраційної
служби Ірпінського міського
управління юстиції Київської області
про державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; Зобов'язати Реєстраційну
службу Ірпінського міського
управління юстиції Київської області
внести запис про скасування державної
реєстрації прав ОСОБА_3 на земельну
ділянку та житловий будинок, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 1 квітня 2013 року
Апеляційний суд Київської області
виніс рішення по справі за позовом
ОСОБА_3 до неї про звернення стягнення
на предмет іпотеки. Відповідно до цього
рішення, в порядку звернення стягнення
на предмет іпотеки за ОСОБА_3, визнано
право власності на об'єкт
незавершеного будівництва (готовністю
90%), загальною площею 290,9 кв. м та на
земельну ділянку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення, третя
особа ОСОБА_3, звернувся до
відповідача-Реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області із заявою
від 23.05.2013 року № 1278225 про реєстрацію за
ним права власності на земельну
ділянку та житловий будинок.

Реагуючи на заяву ОСОБА_3, Реєстраційна
служба Ірпінського міського
управління юстиції Київської області
задовольнила його заяву і
зареєструвала за ним право власності
на земельну ділянку та житловий
будинок. Вказану обставину
підтверджують додані копії витягів
індексний номер 3893643 та 3893351 від 24.05.2013
року.

Однак, дана реєстрація була проведена з
грубим порушенням норм чинного
законодавства і її прав та інтересів,
тому позивач звернулась з даним
позовом до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 ,
представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримали та просили суд
задовольнити адміністративний позов,
підтвердили обставини, викладені у
позовній заяві.

У судове засідання відповідач не
з'явився, явку своїх представників не
забезпечив, про розгляд справи
неодноразово був повідомлений
належним чином, причин неявки суду не
повідомив, відзиву на позов та
клопотань про відкладення справи
відповідач суду також не надав.

Судом прийнято рішення про розгляд
справи у відсутності відповідача.

Представник третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5 в наданих суду поясненнях,
позов не визнала та просила суд у
задоволенні позовних вимог відмовити,
з підстав, зазначених у письмових
запереченнях на позов.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши позивача, представників
позивача та третьої особи, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

1 квітня 2013р. Апеляційним судом
Київської області було винесено
рішення про задоволення позову ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - визнано право
власності за ОСОБА_3 на об'єкт
незавершеного будівництва (готовністю
90%) загальною площею 290,9 кв.м. та
земельну ділянку з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських споруд загальною площею
0,0836 га, кадастровий номер :01:074:0054,
що знаходяться по АДРЕСА_1. (справа
№1013/72/86/12).

Тобто 01.04.2013 р. право власності ОСОБА_2
на земельну ділянку та житловий
будинок АДРЕСА_1 було припинено у
зв'язку з визнанням права власності на
об'єкти нерухомості за ОСОБА_3

30.10.2013 згідно Ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №6-19328св13 було відхилено
касаційну скаргу ОСОБА_2 та рішення
Апеляційного суду Київської області
від 1 квітня 2013 року залишено без змін.

23.05.2013 року ОСОБА_3, звернувся до
відповідача - Реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області із заявою
від 23.05.2013 року №1278225 про реєстрацію за
ним права власності на земельну
ділянку та житловий будинок.

Реєстраційною службою Ірпінського
міського управління юстиції на
підставі рішення Апеляційного суду
Київської області від 1 квітня 2013 року
за ОСОБА_3 було зареєстровано право
власності на об'єкти нерухомого майна:
земельну ділянку та житловий будинок
АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що відповідачем
було вчинено державну реєстрацію прав
власності за ОСОБА_3 на об'єкт
нерухомого майна - житловий будинок та
земельну ділянку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, з порушенням вимог
чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку,
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з наступних
норм нормативно-правових актів
України.

Згідно зі статтею 2 Закону України від
01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (далі - Закон
України № 1952-IV), державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно статті 3 Закону України №
1952-IV, державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Державна реєстрація права власності та
інших речових прав проводиться за
місцем розташування об'єкта нерухомого
майна в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації права власності та інших
речових прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті
9 Закону України № 1952-IV, державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 14 Закону № 1952-IV,
реєстраційна справа включає документи,
в яких містяться відомості про
нерухоме майно, право власності на
нього, інші речові права та їх
обтяження.

Документи розміщуються в
реєстраційній справі у порядку їх
надходження і нумеруються.

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
передбачений статтею 15 Закону України
№ 1952-IV, відповідно до якої державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав;5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
6)надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання
відмови в ній) проводиться в строк, що
не перевищує чотирнадцяти робочих днів
(крім випадків, встановлених у частині
сьомій цієї статті) з моменту
надходження до органу державної
реєстрації прав заяви про таку
реєстрацію та передбачених цим Законом
та нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до нього,
документів, необхідних для її
проведення.

Відповідно до вимог статті 16 Закону
України № 1952-IV заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом.

Реєстрація заяв про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості їх
надходження.

Разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень не приймається у разі
відсутності документа, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
прав та їх обтяжень.

При отриманні заяви та документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, проводиться
реєстрація заяви у базі даних про
реєстрацію заяв та запитів із
зазначенням дати і часу реєстрації.

Заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень може бути відкликана до
прийняття державним реєстратором
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, відмову в державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Під час подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі фізична особа повинна
пред'явити документ, що посвідчує її
особу, а у разі подання заяви
представником фізичної чи юридичної
особи - також документ, що підтверджує
його повноваження діяти від імені
таких осіб. У випадках, установлених
законом, представник іноземної особи
пред'являє документи, легалізовані в
установленому нормативно-правовими
актами порядку.

Крім того, Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядок надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703)
визначає детально процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 703,
заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Порядок затверджений постановою КМУ
від 22.06.2011 р. № 703, передбачає надання
при реєстрації права власності: однієї
заяви про державну реєстрацію щодо
земельної ділянки та житлового будинку
(п. 7: оскільки виникнення права
власності на житловий будинок,
відбувалось одночасно з виникненням в
особи речових прав на земельну ділянку,
на якій вони розташовані); документу, що
посвідчує особу заявника - паспорт (п.9:
якщо діє представник окрім паспорта
надається документ який підтверджує
повноваження); рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно (п
27: Документу, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно); технічного паспорта
(п 29: для проведення державної
реєстрації права власності на
новозбудований чи реконструйований
об'єкт нерухомого майна).

Згідно п. 5 Порядку № 703 документи, що
подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до пп. 3 ч. 12 Порядку № 703 під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями,
зокрема, щодо, відомостей про нерухоме
майно, речових прав на нерухоме майно
та їх обтяжень, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації (п. 16 Порядку № 703).

Згідно п. 23 Порядку № 703 державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі про
держреєстрацію.

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 19 Закону України № 1952-IV,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Підстави для відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
передбачені статтею 24 Закону України №
1952-IV.

Так, згідно зазначеної статті, у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву
про державну реєстрацію обтяжень
речових прав на нерухоме майно щодо
попереднього правонабувача подано
після державної реєстрації права
власності на таке майно за новим
правонабувачем; заяву про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; під час
подання заяви про державну реєстрацію
права власності на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окремі
частини), що виникло на підставі
документа, за яким правонабувач
набуває також право власності на
земельну ділянку, не подано заяву про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку; після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин, що
були підставою для прийняття такого
рішення; заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію; заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подано особою, яка не
є державним кадастровим реєстратором
або державним виконавцем; заявником
подано ті самі документи, на підставі
яких заявлене право та обтяження
такого права вже зареєстровано у
Державному реєстрі прав. За наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Вказаних обставин, відповідачем під
час розгляду заяви ОСОБА_3 не
встановлено, доказів існування
вказаних обставин позивачем суду не
надано.

Позивач стверджує, що реєстрація права
власності повинна була бути здійснена
на об'єкт незавершеного будівництва
(готовністю 90 %), одночасно посилаючись
на ту обставину, що на момент
реєстрації права власності - 23.05.2014 р.
житловий будинок вже був завершений та
введений в експлуатацію.

Тобто посилання ОСОБА_2 спростовуються
її власними ж твердженнями.

Крім того, у відповідності до діючої на
той момент постанови КМУ від 22.06.2001 р. №
703, ОСОБА_3 окрім правовстановлюючого
документу (рішення Апеляційного суду
Київської області) було надано
Технічний паспорт на житловий будинок
загальною площею 290,9 кв.м. від 15
листопада 2006 року.

Згідно п. 3 ст.70 КАС Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги.

Технічний паспорт від 12.04.2013 р., на який
посилається позивач та який ОСОБА_2
отримала 12.04.2013 р., тобто вже після
втрати права власності згідно рішення
Апеляційного суду Київської області
від 01.04.2013 р. є неналежним доказом, тому
не береться судом до уваги, оскільки
станом на 01.04.2013 р. власником будинку
АДРЕСА_1 є ОСОБА_3. Крім того, оригіналу
або належним чином завіреної копії
зазначеного технічного паспорта,
позивач суду не надав.

В свою чергу, правовстановлюючим
документом на земельну ділянку в
ОСОБА_3 є рішення Апеляційного суду
Київської області від 01.04.2014 р., що
підтверджує безспірність права
власності на земельну ділянку.
Наявність будь-яких документів на
прізвище ОСОБА_2, в тому числі Державний
акт на земельну ділянку від 17.05.2004 р. на
сьогоднішній день не підтверджують
права власності на об'єкти (або їх
частину) ОСОБА_2

Не береться судом до уваги, також,
тверджень позивача з приводу порушення
юридичної процедури реєстрації права
власності, передбаченої Постановою КМУ
від 17 жовтня 2013 р. №868 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки
Порядок затверджений постановою КМУ
від 17 жовтня 2013 р.. який на момент
реєстрації 23.05.2013 р. права власності за
ОСОБА_3 не діяв.

Реєстрація права власності за ОСОБА_3
на земельну ділянку та житловий
будинок АДРЕСА_1 проводилась
Реєстраційною службою Ірпінського
міського управління юстиції на
підставі рішення Апеляційного суду
Київської області на підставі
Постанови КМУ від 22.06.2011 р. № 703 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно», в редакції чинній на
момент реєстрації права власності.

Крім того, не береться судом до уваги,
також, посилання позивача на Ухвалу
Вищого Спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 квітня 2013 року, якою
відкрито касаційне провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-тя
особа - ОСОБА_6 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та зупинено
виконання рішення апеляційного суду
Київської області від 01 квітня 2013 року
до закінчення касаційного провадження
у справі. Оскільки суду не надано
докази пред'явлення вказаної ухвали
до відповідного відділу державної
виконавчої служби або до відповідача.

Також, судом враховано, що згідно
Ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ №6- від 30.10.2013 року,
було відхилено касаційну скаргу
ОСОБА_2 та рішення Апеляційного суду
Київської області від 1 квітня 2013 року
залишено без змін.

Отже, реєстрація права власності за
ОСОБА_3, яку оскаржує позивач, жодним
чином не порушує ні прав, ні свобод, ні
законних інтересів останньої, оскільки
Рішення Реєстраційної служби
стосується лише особи власника -
ОСОБА_3, в свою чергу з 01.04.2013 р. ОСОБА_2
відношення до згаданих об'єктів
нерухомості не має, оскільки право
володіння, користування та
розпорядження нерухомістю було
втрачене ОСОБА_2 на підставі рішення
Апеляційного суду Київської області.

Таким чином, на момент реєстрації
права власності житловий будинок
АДРЕСА_1 був завершений будівництвом та
введеним в експлуатацію, що визнається
сторонами, та підтверджується
Технічним паспортом наданим ОСОБА_3
Порядок, затверджений Постановою КМУ
від 17 жовтня 2013 р. №868, на який
посилається позивач не підлягає
застосуванню, оскільки останній на
момент реєстрації права власності не
діяв; Реєстрація права власності
ОСОБА_3, була здійснена у відповідності
до Порядку затвердженого постановою
КМУ від 22.06.2011 р. № 703; Рішення
Реєстраційної служби з приводу
реєстрацію права власності за ОСОБА_3
не порушують права, свободи та інтереси
ОСОБА_2, оскільки стосуються лише особи
власника - ОСОБА_3 ; Позивач не надав
суду жодних доказів, що підтверджують
право власності ОСОБА_2 на земельну
ділянку, житловий будинок (або їх
частину), власником яких є ОСОБА_3.

Отже, державна реєстрація права
власності за ОСОБА_3 на земельну
ділянку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:074:0054; та на житловий будинок,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
було здійснено без порушень вимог
законодавства.

Враховуючи викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення
адміністративного позову, оскільки
державний реєстратор діяв у спосіб та в
межах, встановлених чинним
законодавством України.

Також, суд вважає за необхідне
відмітити, що відповідно до статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до норм частин першої та
четвертої статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси. Ніхто не може бути
позбавлений права на розгляд його
справи в адміністративному суді, до
підсудності якого вона віднесена цим
Кодексом.

Згідно статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Відповідно до частин третьої та
четвертої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідачем в
адміністративній справі є суб'єкт
владних повноважень, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Зважаючи на предмет позову та на
зазначені норми Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що рішення
відповідача про державну реєстрацію
прав на нерухоме майно, яке
оскаржується позивачем у цій справі не
є актом індивідуальної дії по
відношенню до позивача, і не створюють,
відповідно, для позивача прав та/чи
обов'язків. Таке рішення стосується
безпосередньо прав лише третьої особи
по справі, а саме ОСОБА_3

У зв'язку з вищевикладеним суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є необґрунтованими та
такими, що не відповідають нормам
чинного законодавства України та не
можуть бути підставами для задоволення
даного позову.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області, 3-тя особа:
ОСОБА_3 про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 28 травня 2014 р.