Справа № 872/16405/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2014 рокусправа № 808/6553/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Балабко А.В., дов.
від 01.12.12 р.

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Запоріжжі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 р. у справі № 808/6553/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
кольорових сплавів"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
кольорових сплавів" звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Запоріжжі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів :

- від 28.05.2013 р № 0, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 1 099 548 грн.;

- від 28.05.2013 р. № , яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 1 867 330
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем фактично здійснено витрати
по взаємовідносинам з ТОВ "Атлон-Вир",
що підтверджується виписками банків по
рахунках позивача, дані витрати
правомірно включено до складу валових
витрат, оскільки під час здійснення
господарських операцій підприємством
складено первинні документи, які
відповідають вимогам чинного
законодавства та на час здійснення
перевірки не визнані у судовому чи
іншому порядку недійсними або завідомо
підробленими. Крім того, позивач
зазначає, що податкові накладні,
виписані ТОВ "Атлон-Вир" як платником
податку на додану вартість, містять всі
необхідні реквізити. З урахуванням
зазначеного, позивач вважає
необґрунтованими дії податкового
органу щодо винесення оскаржуваних
податкових повідомлень -рішень та
звернувся до суду щодо їх скасування.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 р. у справі № 808/6553/13-а вищевказаний
адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено фіктивність
господарських операцій позивача.
Реальність укладених правочинів та
відповідно формування податкового
кредиту позивача підтверджена
належним чином оформленою первинною
документацією.

Не погодившись з постановою суду,
подано апеляційну скаргу СДПІ з
обслуговування великих платників у
м.Запоріжжі, згідно якої скаржник
просить скасувати постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 р. у справі №808/6553/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не звернув уваги на усталену
судову практику, якою визначено, що
реальність здійснення господарських
операцій повинна підтверджуватись не
тільки цивільно-правовими угодами та
податковими накладними, оскільки
господарські операції вчинені без
ділової мети (отримання прибутку) та
направлені не на формування податкової
вигоди на свою користь чи користь
третіх осіб, є такими що суперечать
інтересам держави та завдають шкоди
інтересам держави.

ТОВ "ЗЗКС" надав в справу письмові
заперечення, в яких, вказуючи на
обґрунтованість прийнятої судом
першої інстанції постанови,позивач
просить залишити без змін дану
постанову суду першої інстанції та
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги.

Представниками сторін в судовому
засіданні апеляційної інстанції
надані пояснення та заперечення щодо
доводів апеляційної скарги, підтримані
визначені по справі правові позиції
сторін.

Обставини, пов'язані з проведенням СДПІ
з обслуговування великих платників у
м.Запоріжжі документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«ЗЗКС» з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати до бюджету податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
«Атлон-Вир» за січень, березень,
травень 2010 року, ТОВ «ВКП
Промінвестресурс» за вересень,
жовтень, грудень 2009 року, ТОВ «Лігран»
за квітень 2012 року, ТОВ «Традат Юні» за
січень, березень 2010 року та податку на
прибуток за два квартали, три квартали
на 2009 рік, І квартал, півріччя, три
квартали та 2010 рік, І квартал, півріччя
2012 року (акт перевірки № 209/29-0/31549003 від
30.04.2013 р.. т.1, а. с.29-80), встановлені під
час цих перевірок порушення, зміст цих
порушень та зміст прийнятих на
підставі вказаного акту перевірки
спірних податкових повідомлень-рішень
(т.1, а. с.81, 83) відображені в постанові
Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013р. і відповідають матеріалам даної
справи.

Спірним є питання щодо
висновків відповідача про
неправомірність віднесення до складу
валових витрат Товариства витрат з
придбання товару згідно нікчемного
правочину у контрагента - ТОВ
«Атлон-Вир», і про неправомірність в
зв'язку з цим формування податкового
кредиту у періоді, що перевірявся.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга СДПІ з
обслуговування великих платників у
м.Запоріжжі не підлягає задоволенню з
таких підстав:

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
рішень суб'єкта владних повноважень з
огляду на чіткі критерії, які зазначені
у частині 3 статті 2 КАС України з
урахуванням закріпленого статтею 9 КАС
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів звертає увагу, що
оскільки підставою прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки акту перевірки від 30.04.2013 р., то
для вирішення спору необхідним є
дослідження правомірності та
обґрунтованості саме цих висновків.

Так, згідно висновків акту перевірки
від 30.04.2013 р. встановлено порушення:

- п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 1 493 864 грн. за І та ІІ
квартали 2010 року;

- п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
завищено від'ємне значення з податку на
додану вартість на загальну суму 1 195 091
грн. по періодах січень 2010 року, лютий
2010 року, квітень 2010 року, травень 2010
року.

Висновок податкового органу про
порушення позивачем вищевказаних норм
Податкового кодексу України
мотивований тим, що господарські
операції між позивачем та його
безпосереднім контрагентом ТОВ
«Атлон-Вир», є фіктивними, оскільки не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах.

При цьому, як вбачається з акту
перевірки від 30.04.2013 р. підставою для
такого висновку слугували:

- дані акту перевірки від 29.03.2011 р. №
407/23-300/35066044 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Атлон-Вир» (яким
встановлена безтоварність операцій
даного підприємства по ланцюгу
постачання - т.2, а.с.140-148),

- посилання податкового органу на те, що
товарно-транспортні накладні складені
з порушенням діючого законодавства, а
саме: відсутні посилання на подорожні
листи та відсутні інформація про
вантажно-розвантажувальні операції,
тобто не зазначено адресу навантаження
та розвантаження, крім цього, не надано
журнал довіреностей, внаслідок чого
податківці дійшли висновку про те, що
ТОВ «ЗЗКС» не підтверджено факт
отримання від ТОВ «Атлон-Вир» лома
кольорових металів.

Саме на підставі даних акту від 29.03.2011 р.
№ 407/23-300/35066044 податківцями зроблено
висновок про фіктивність правочину,
укладеного між позивачем та ТОВ
«Атлон-Вир», оскільки згідно даного
акту в ході проведення аналізу
матеріалів податкової звітності,
реєстраційних документів, та інших
документів, встановлено відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг) тощо.

Як свідчать матеріали справи і не
заперечується сторонами, у періоді, що
перевірявся ТОВ "ЗЗКС" (як покупець)
мало господарські відносини з ТОВ
«Атлон-Вир» (продавець) за договором
купівлі-продажу від 04.03.2009 р. № 65/3/09,
згідно умов якого продавець
зобов'язується передати у власність, а
покупець прийняти та оплатити
наступний товар: лом алюмінієвих
сплавів (змішаний), лом меді, лом латуні
та бронзи, радіатори латунні (т.1, а.с.92,
93).

Пунктом 5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (далі - Закон № 334)
валові витрати виробництва та обігу
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів
(робіт,послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Не належить до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону № 334).

Згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» №
168/97-ВР від 03.04.97 р. (далі - Закон № 168)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Відповідно до п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону №
168 якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Згідно п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону № 168 сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За приписами п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону № 168
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, за таких умов, у разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за №168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88, який
наведено вище, встановлено, що первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання умов договору щодо поставки
ТОВ «ЗЗКС» радіаторів латунних та
брухту латунного,підтверджується
належним чином оформленою первинною
документацією, копії якої долучені до
матеріалів справи та досліджені судом
першої інстанції: видаткових накладних
(т.1, а. с.97, 109, 123, 135, 148, 161, 174, 187, 200, 213, 226, 239,
247), податкових накладних (т.1, а. с.94, 107,
120, 133, 146, 159, 172, 185, 198, 211, 224, 237, 245),
прибуткових ордерів, що свідчать про
прийняття та оприбуткування
Товариством вказаного товару (т.1, а. с.95,
108, 121, 134, 147, 160, 173, 186, 199, 212, 225, 238, 246), актів
приймання брухту та відходів
кольорових металів (т.1, а. с.97, 110, 123, 136,
149, 162, 175, 188, 201, 214, 227, 240, 248),
товарно-транспортних накладних, (т.1, а.
с.101, 114, 127, 140, 153, 166, 179, 102, 205, 218, 231, 244, 252),
що свідчать про перевезення придбаного
товару позивачу, копіями свідоцтв про
реєстрацію транспортних засобів, що
свідчать про наявність у ТОВ «ЗЗКС»
транспортних засобів (т.3, а. с.129-133),
договору перевезення автомобільним
транспортом від 01.04.2010 р. № 64/1/103,
укладеного позивачем (Замовником) з
ТОВ «Запорізький завод кольорових
металів» (Перевізник), за яким
вищезазначений товар частково був
доставлений до позивача (т.3, а. с.127-128),
банківських виписок, що свідчать про
оплату позивачем придбаного товару
шляхом переказу коштів на банківський
рахунок ТОВ «Атлон-Вир» (т.2, а. с.23-83).

Щодо використання придбаного товару у
власній господарській діяльності, то
згідно Довідки АА №724055 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України видами діяльності
за КВЕД-2010 ТОВ «Атлон-Вир» є: 46.77 - оптова
торгівля відходами та брухтом; 46.90 -
неспеціалізована оптова торгівля; 46.21 -
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин;
46.19 - діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту; 38.32 - відновлення
відсортованих відходів; 38.31 - демонтаж
(розбирання) машин і устаткування (т.2, а.
с.197), згідно Довідки АА №259738 щодо ТОВ
«ЗЗКС» видами діяльності останнього за
КВЕД є: 27.44.0 - виробництво міді; 27.42.0 -
виробництво алюмінію; 31.30.0 -
виробництво ізольованого проводу та
кабелю; 40.30.0 - постачання пари та
гарячої води; 45.21.1 - будівництво
будівель; 60.24.0 - діяльність
автомобільного вантажного транспорту
(т.1, а. с.20).

Використання товару, придбаного
позивачем у ТОВ «Атлон-Вир», у
господарській діяльності ТОВ «ЗЗКС»
підтверджується виробничими звітами
по виготовленню мідно-цинкових
сплавів, мідно-цинкових труб, анодів та
випискою з оборотно-сальдових
відомостей щодо руху товару (т.2, а. с.1-16).

При цьому, доказів порушень
відображення вищевказаних
господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача акт перевірки від 30.04.2013 р. не
містить, що свідчить про правомірність
відображення господарських операцій з
придбання вищевказаного товару в
бухгалтерському та податковому обліку
Товариства і спричинення реальних змін
майнового стану платника податків.

Факт наявності та надання
позивачем до перевірки усіх
вищевказаних первинних бухгалтерських
документів відповідачем також
підтверджується, однак, зазначається
про їх дефектність (тобто
недостатність для підтвердження
реальності господарських операцій) з
огляду, зокрема, на помилки при
заповненні товарно-транспортних
накладних та відсутність подорожніх
листів і журналу реєстрації
довіреностей (т.1, а. с.48).

Так, статтею 1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.97 р. № 363 (зареєстрованого в Мінюсті
20.02.98 р. за № 128/2568) (далі - Правила)
визначено, що товарно-транспортна
документація - комплект юридичних
документів, на підставі яких
здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Подорожній лист - первинний документ
про облік вантажних автомобільних
перевезень, що всебічно
характеризує роботу автомобіля і
водія з моменту їх виїзду з
автотранспортного підприємства і до
повернення на підприємство.

Проте, положення вищевказаних Правил
конкурують з положеннями Закону № 334 і
Закону № 996, які мають вищу юридичну
силу, і не відносять
товарно-транспортні накладні,
подорожні листа та журнали реєстрації
довіреностей до обов'язкових
документів ведення податкового чи
бухгалтерського обліку.

Отже, відсутність заповнення
певних реквізитів у ТТН, а також
ненадання таких документів, як
подорожній лист (що є внутрішнім
документом автотранспортного
підприємства), як журнал реєстрації
довіреностей. не може бути єдиною
підставою для висновку про відсутність
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товару або факту надання послуг.

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Частинами 5 ст.203 ЦК України
передбачено, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Проте, доказів того, що договір з
придбання лому кольорових металів,
укладений позивачем з вищевказаним
контрагентом, визнаний недійсним у
порядку, передбаченому чинним
законодавством, відповідачем суду не
надано.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що наявність первинних документів є
достатньою підставою для відображення
вказаних операцій в бухгалтерському
обліку, на якому базується податковий
облік, що свідчить про неправомірність
позиції відповідача щодо незаконності
віднесення Товариством сум податку на
додану вартість по операціях з ТОВ
«Атлон-Вир» до складу податкового
кредиту, що, в свою чергу, зумовлює
безпідставність висновку про
відсутність фактичного здійснення
господарських операцій.

Стосовно посилань податкового органу
на дані акту перевірки контрагента
позивача від 29.03.2011 р. (з яких вбачається
неможливість підтвердження реальності
господарських операцій ТОВ «Атлон-Вир»
з його контрагентами по ланцюгу
постачання) колегія суддів зазначає
наступне:

Посилання податкового органу на
відсутність у
підприємств-контрагентів по ланцюгу
постачання умов, необхідних для
здійснення господарської операції,
само по собі не свідчить про
фіктивність господарської операції,
адже підприємство-постачальник може
здійснювати реальні торговельні
операції та не обов'язково має бути
виробником товару чи послуги.

Крім того, жодною нормою
податкового законодавства України не
передбачався обов'язок платників
податків - одержувачів товарів (робіт,
послуг) - вимагати від
контрагентів-постачальників будь-яких
відомостей повноти сплати податків за
окремою операцією придбання товарів,
відомостей про походження дані
товарів, відомостей щодо третіх осіб
(постачальників в ланцюгу), відомостей
про знаходження за місцем реєстрації
тощо.

Тим більш, що статтею 61 Конституції
України встановлений індивідуальний
характер відповідальності юридичної
особи.

Не надано суду також і вироків відносно
посадових осіб контрагентів позивача
по ланцюгу постачання.

При цьому, за приписами ч.4 ст.72 КАС
України обов'язковими такі вироки суду
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
буде лише в питаннях, чи мало місце
діяння та чи вчинене воно цією особою.

За приписами ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Так, практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача по
ланцюгу постачання не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також колегія суддів бере до уваги, що
податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Таким чином, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірність та законність
своїх висновків, викладених в акті
перевірки від 30.04.2013 р.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС
України, не надано суду доказів
правомірності прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень від
28.05.2013 р.:

- № , яким збільшено Товариству
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
суму 1493864 грн. - за основним платежем та
373466 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями

- № , яким зменшено Товариству
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 1
099 548 грн. (т.1, а. с.83, 81 відповідно).

Наведене свідчить про правомірність
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог Товариства щодо
скасування спірних податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205,
ст.206 КАС України, суд , -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Запоріжжі Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 р. у справі № 808/6553/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 р. у справі № 808/6553/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко