Справа № 230/2197/14-а
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 230/2197/14-а
№
провадження: 2-а/230/87/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року Єнакіївський міський
суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі – Здебській Т.М.

за участю сторін:

позивача – ОСОБА_1

представника відповідача – ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Єнакієве
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 праці та соціального
захисту населення Єнакієвської
міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов’язання
перерахувати і виплатити недоотриману
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трьох років, -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 праці та
соціального захисту населення
Єнакієвської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов’язання
перерахувати і виплатити недоотриману
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трьох років. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що вона виховує сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на якого отримує
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трьох років
у розмірі, рівному різниці між
прожитковим мінімумом, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім‘ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше
130,00 грн. Законами України «Про
державний бюджет України на 2011 рік»,
«Про державний бюджет України на 2012
рік», «Про державний бюджет України на
2013 рік» встановлений розмір
мінімальної заробітної плати та
прожиткового мінімуму. Позивач вважає,
що повинна була отримувати допомогу в
розмірі, встановленому законом
прожиткового мінімуму на дитину до
шести років. У добровільному порядку
відповідач відмовляється виплатити їй
недоплату, тому позивач просить
визнати дії відповідача
неправомірними щодо відмови в
нарахуванні та виплаті державної
допомоги по догляду за дитиною у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років та
зобов’язати здійснити перерахування
та виплату допомоги по догляду за
дитиною до досягнення сином ОСОБА_5
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого законом, за
період з 30 травня 2011 року до досягнення
дитиною трьох років з урахуванням
фактично виплачених сум.

У судовому засіданні позивач
наполягала на задоволенні позовних
вимог, просила задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що позивач перебуває на обліку у
відповідача з 06.04.2011 року як одержувач
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку на
дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Допомога
призначена у розмірі 130,00 грн. на період
з 30.05.2011 року по 06.04.2014 року. Постановою
Кабінету Міністрів України № 57 від
22.02.2008 року «Питання призначення і
виплати допомоги сім’ям з дітьми»
внесені зміни до Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім’ям з
дітьми, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року № 1751 та скасовано постанову
Кабінету Міністрів України від 11.01.2007
року № 13 «Порядок призначення і
виплати допомоги при народженні дитини
та допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, особам,
застрахованим в системі
загальнообов’язкового державного
соціального страхування». Ці зміни
надали змогу призначити допомогу на
дітей згідно Закону України «Про
державну допомогу сім’ям з дітьми» як
незастрахованим та особам, які
застраховані в системі
загальнообов’язкового державного
соціального страхування. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку призначена у
відповідності до ст. 14 Закону України
«Про державну допомогу сім’ям з
дітьми» на підставі заяви позивача,
тому згідно вимог Закону України «Про
державну допомогу сім’ям з дітьми»
допомога призначена та сплачена вірно.
Вважає, що нарахування та виплата
допомоги згідно Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування у зв’язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витрати, зумовлені народженням та
похованням» не входить до компетенції
управління. За таких підстав просила
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, всебічно і
повно з’ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об’єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, застосувавши
до спірних правовідносин відповідні
норми матеріального та процесуального
права, встановив наступні фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_4 народився 06 квітня 2011 року, його
матір’ю записана позивач ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії І-НО № 381589
(а.с. 7).

Позивач перебуває на обліку в ОСОБА_3
праці та соціального захисту населення
Єнакієвської міської ради з 30.05.2011 року
та отримує державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трьох років працюючим відповідно до
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» на дитину ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30.05.2011 року в розмірі 130,00
грн. (а.с. 10).

Позивач є особою, яка застрахована у
системі загальнообов’язкового
державного соціального страхування,
про що свідчить свідоцтво про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування серії ААИ № 401338
(а.с. 5-6).

Листом від 26.02.2014 року за вих. № 04/794
ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні
перерахунку державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку (а.с. 8-9).

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 року відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону
визначено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 року є спеціальним законом, що
регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги на застрахованих чи не
застрахованих осіб.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" від 18.01.2001 року № 2240- III.

Статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням", страховий випадок - подія,
з настанням якої виникає право
застрахованої особи або членів її сім'ї
на отримання матеріального
забезпечення або соціальних послуг за
цим Законом.

Статтями 4, 5, 29, 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" встановлено, що право на
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України. Це право
виникає з настанням страхового випадку
в період роботи (включаючи і час
випробування та день звільнення), якщо
інше не передбачено законодавством.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
було внесено зміни до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" та виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
було передбачено, що розділ II цього
Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2240-III, а з 01 січня 2009 року– ст.ст.13, 15
Закону № 2811-XII.

Законами України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», «Про Державний
бюджет України на 2012 рік», «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» не
встановлювався інший, ніж у Законі
України "Про загальнообов'язкове
державне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням або
похованням" розмір допомоги, а
положення Постанови Кабінету
Міністрів України № 1751 "Про порядок
призначення та виплати державної
допомоги сім`ям з дітьми" від 27.12.2001 року
було затверджено саме на виконання
Закону № 2811-ХІІ "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" (п. 1), то застосовувати
зазначену постанову Кабінету
Міністрів України до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням або
похованням"), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 25 грудня 2012 року.

За приписами ч. 2 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов’язковими для
всіх суб’єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Аналізуючи встановлені обставини та
наведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд приходить до висновку, що спір
виник щодо допомоги особі, яка
застрахована у системі
загальнообов’язкового державного
соціального страхування, та на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням"), відповідно до ст. 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється ОСОБА_3
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 102 Кодексу
адміністративного судочинства
України, пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Враховуючи те, що позивачем не
зазначені поважні причини пропуску
строку звернення до адміністративного
суду і не надано суду доказів, що
підтверджують поважність причини
пропуску, суд вважає можливим
застосувати встановлений законом
строк звернення до адміністративного
суду, оскільки позивачу ніщо не
заважало регулярно звертатися до суду.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач має право на
перерахунок та виплату їй недоплаченої
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 05.09.2013 року, оскільки позов до
суду наданий позивачем 05.03.2014 року, по
06.04.2014 року, тобто до досягнення сином
ОСОБА_5 трьох років, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до шести років та з врахуванням
виплачених сум.

В частині позовних вимог про визнання
дій відповідача неправомірними щодо
відмови в нарахуванні та виплаті
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі прожиткового мінімуму
для дітей віком до шести років суд
вважає необхідним відмовити, оскільки
ОСОБА_3 праці та соціального захисту
населення Єнакієвської міської ради
при нарахуванні та виплаті позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
керувалось ст.ст. 14, 15 Закону України
«Про державну допомогу сім’ям з
дітьми» та постановами Кабінету
Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 3, 19 Конституції України, ст.ст. 14,
15 Закону України «Про державну
допомогу сім’ям з дітьми», ст.ст. 4, 6-11,
12, 15, 158-163, 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 праці
та соціального захисту населення
Єнакієвської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов’язання
перерахувати і виплатити недоотриману
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трьох років –
задовольнити частково.

Зобов’язати ОСОБА_3 праці та
соціального захисту населення
Єнакієвської міської ради здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років за період з
05.09.2013 року по 06.04.2014 року з врахуванням
виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог – відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Єнакіївський міський суд Донецької
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення постанови, а у випадку
застосування ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Вступна та резолютивна частини
постанови складені, підписані у
нарадчій кімнаті та проголошені у
судовому засіданні 19 травня 2014 року.

Повний текст постанови суду
виготовлений 21 травня 2014 року.

Суддя Єнакіївського міського суду

Донецької області

ОСОБА_6