Справа № 826/4504/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2014 року № 826/4504/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Аблова Є.В., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс-Україна" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державного казначейства служби
України у м. Києві про скасування
рішення, картки відмови та стягнення
надміру сплачених обов'язкових
платежів,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державного казначейства служби
України у м. Києві про скасування
рішення, картки відмови та стягнення
надміру сплачених обов'язкових
платежів, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що митним органом
застосовано резервний метод
визначення митної вартості товару, що
призвело до необґрунтованого
збільшення вартості товару, чим
порушено законні права та інтереси
позивача.

У позовній заяві позивач просить суд:
визнати протиправними дії Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів в
частині прийняття рішення
№100270001/2014/700035/2 про коригування митної
вартості товарів та в частині відмови в
прийнятті митної декларації від 27.02.2014
р. №100270001/2014/10040; скасувати картку
відмови в прийнятті митної декларації
від 27.02.2014 р. №100270001/2014/10040 та рішення про
коригування митної вартості товару від
24.02.2014 р. №100270001/2014/700035/2 Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів; стягнути з Державного бюджету
України надмірно сплачені грошові
кошти в розмірі 25304,40 грн. на користь ТОВ
"Фідленс-Україна", перерахувавши їх на
розрахунковий рахунок №4216
Печерська Ф.ПАТ "ПриватБанк" м. Київ, МФО
300711.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів в судове засідання
не з'явився, про місце, дату та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Представник Головного управління
Державного казначейства служби
України у м. Києві в судове засідання не
з'явився, про місце, дату та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене та неявку
представників відповідачів, суд
ухвалив розглядати справу у порядку
письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачем подано
до Київської міжрегіональної митниці
електронну митну декларацію
№100270001/2014/247920 від 20.02.2014 р. та на
підтвердження заявленої митної
вартості товару подано наступні
документи: картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами
№100/2012/0006858 від 04.11.2013 p.; міжнародна
автомобільна накладна (CMR) № 0143 від
14.02.2014p.; міжнародна автомобільна
накладна (CMR) №3052 від 14.02.2014p.; коносамент
(Bill of Lading) №SZ20133576 від 01.01.2014 p.; документ,
що підтверджує вартість перевезення
товару №TG005916 від 10.02.2014 p.; висновок про
вартісні характеристики товару,
підготовлений спеціалізованою
експертною організацією №11/164 від
18.02.2014 р.; рахунок - фактура (інвойс)
№EPPEN1310LLT020A від 20.12.2013 p.;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів
(крім позначеного кодом 4104), подання
якого для митного оформлення не
супроводжується №1-BST від 18.05.2012 р.,
додаткова угода №1 від 24.12.2014 р. до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) купівлі-продажу товарів
№1-BST від 18.05.2012 р.; специфікація №4 від
01.04.2013 р. до зовнішньоекономічного
договору (контракту) купівлі-продажу
товарів №1-BST від 18.05.2012 р.; ветеринарне
свідоцтво форми Ф-2 (ввезення товарів)
серії Щ-30 № 232292 від 19.02.2014 p.; ветеринарне
свідоцтво форми Ф-2 (ввезення товарів)
серії Щ-30 №232294 від 19.02.2014 p.; сертифікат
про походження товару форми А
№G10003 від 31.12.2013 p.; реєстраційне
посвідчення №АА-04112-04-13 від 12.03.2013 р. з
експертним висновком №517-К/06 від 27.02.2013
р. та додатками до нього; екологічна
декларація №4556 від 07.02.2014 p.; митна
декларація №100270001/2014/247920 від 20.02.2014 p.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив ввезення на митну
територію України та митне оформлення
кормової добавки для виготовлення
комбікормів для тварин - аміносполуки,
до складу яких входить кисневмісна
функціональна група: L - Лізин сульфат
кормовий 52000,00 кг (2080 мішків) на суму
46800,00 дол. США, курс валюти 8,7852 грн. за 1
дол. США, а відповідно 411147,36 грн.

Виробником товару є фірма Ningxia Eppen Biotech
СO., LTD країна виробник - Китай.
Постачальником товару є Talura Trading,
Великобританія. Поставка та ввезення
кормової добавки для виготовлення
комбікормів для тварин: аміносполуки,
до складу яких входить кисневмісна
функціональна група: L - Лізин сульфат
кормовий на митну територію Україну,
здійснюється на підставі
зовнішньоекономічного договору
(контракту) купівлі-продажу товарів №1 -
BST від 18.05.2012 p., відповідно до п. 3.3 якого,
ціни на товар договірні і
відображаються в специфікації до цього
контракту

З метою розмитнення поставленого
товару позивачем подана до митного
оформлення Декларація митної вартості
№100270001/2014/247920 від 20.02.2014 р., у якій товар
був задекларований у митний режим
"імпорт" по ціні, визначеній в
комерційному інвойсі 46800,00 дол. США, що
за курсом НБУ становило 411147,36 грн.

Митним органом запропоновано надати
додаткові документи відповідно до п.3
ст.53 МКУ, а саме: каталоги, специфікації,
прейскуранти, прайс-листи виробника
товару, висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, виписку з
бухгалтерської документації та інші
платіжні бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товарів.

На виконання вимоги, митного орану щодо
надання додаткових документів,
позивачем надано:
зовнішньоекономічний контракт з
додатком та специфікацією №FD 13/15 від 1
квітня 2013 року; лист Ningxia Eppen Biotech CO., LTD
від 05.02.2014 p. щодо калькуляції на товар;
прайс-лист Ningxia Eppen Biotech CO., LTD від 10.10.2013 p.;
документ, що підтверджує оплату товару
- платіжне доручення в іноземній валюті
№ 170 від 10.12.2013 p., документ що
підтверджує оплату товару - платіжне
доручення в іноземній валюті №118
від.23.12 2013 p., документ що підтверджує
оплату товару - платіжне доручення в
іноземній валюті №3 від 11.01.2014 p.,
документ що підтверджує оплату товару -
платіжне доручення в іноземній валюті
№5 від 23.01.2014 р.; комерційний інвойс
№EPPEN1310LLT020А від 20.12.2013 p.; копія
вантажно-митної декларації країни
експортера № 1340488 від 09.01.2014 p.;
договір про транспортно-експедиційне
обслуговування №05-12-13 від 05.12.2013 р. між
ТОВ "Фідленс-Україна" та ТОВ "ТГЛ
Україна"; договір №1507/13 від 15.07.2013 р. між
ТОВ "ТГЛ Україна" та ТОВ "Лідер Сервіс"
на організацію перевезень
автомобільним транспортом; договір
№0108/12 від 01.08.2012 р. між ТОВ "ТГЛ Україна"
та ТОВ "ВС-Сервіс" про автоперевезення
вантажів.

Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів прийнято рішення від 24.02.2014
р. №100270001/2014/700035/2, відповідно до якого
вартість товару склала 62920,00 дол. США,
курс валюти 8,938грн. за 1 дол. США, а
відповідно 418298,40грн. та картку відмови
в прийнятті митної декларації від
27.02.2014 р. №100270001/2014/10040.

Відповідно до прийнятого рішення від
24.02.2014 р. №100270001/2014/700035/2, митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції): документи, що подані
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості відповідно
до ч.2 ст.53 МКУ, не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів. Митна вартість визначена із
застосуванням резервного методу.
Попередні методи не застосовані: метод
1- відповідно до вимог ч.3 ст.53 та ч.6 ст.54
МКУ, методи 2а, 2б - у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні товари, методи 2в,
2г - через відсутність основи для
віднімання (додавання) вартості.
Визначена митна вартість ґрунтується
на митній вартості товару, ідентичного
за якісними характеристиками, митне
оформлення якого уже здійснене МД
№100270001/2014/246206.

Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України від 13 березня
2012 року № 4495-VI.

Статтею 7 Митного кодексу України
визначено, що державну митну справу
становлять встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи.

Державна митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів.

Правове регулювання митної вартості
товарів та методів її визначення
здійснюється розділом ІІІ Митного
кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 "Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування" Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-3 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього Кодексу
(ч. 2).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний: 1)
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана; 3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування; 4)
випускати у вільний обіг товари, що
декларуються: у разі визнання митним
органом заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю; у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої статті 55 цього Кодексу (ч. 4).

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю (ч. 5).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості (ч. 6).

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

За правилами частин 1 - 2 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 ст. 55 Митного кодексу
України встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є відсутність
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, що можуть
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено:

- "за умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості";

- "ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості". Суд залишив в силі
рішення нижчестоящих судів, яким
позовні вимоги задоволені, в тому числі
про стягнення з Державного бюджету
податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем при поданні митної
декларації надано всі документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення,
визначені ч.1-2 ст.53 Митного кодексу
України, та надано, на вимогу митного
органу, додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів. В свою чергу, в
оскаржуваному рішенні про коригування
митної вартості товару, відсутня
інформація, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

Таким, чином, на думку суду, у
відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються. Оцінивши
подані декларантом документи в
сукупності митний орган мав можливість
встановити як умови поставки, так і
дійсну вартість товару, що поставлявся.

Об'єктивна можливість застосування
першого методу не була спростована
відповідачем.

Інших переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а інших обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару судом
не встановлено.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку про протиправність
оскаржуваних рішень відповідача про
коригування митної вартості товарів,
картки відмови в прийнятті митної
декларації та, відповідно, наявність
підстав для їх скасування.

Водночас, щодо позовних вимог про
визнання протиправними дій щодо
прийняття рішення про коригування
митної вартості товарів та щодо
відмови в прийнятті митної декларації
суд зазначає наступне.

Дії щодо прийняття рішення про
коригування митної вартості товарів та
щодо відмови в прийнятті митної
декларації є функціональними
обов'язками митного органу, які самі по
собі не створюють для позивача
будь-яких негативних наслідків та не
покладають на нього жодних обов'язків.
Такі дії не порушують та не можуть
порушувати прав позивача, оскільки
лише рішення про коригування митної
вартості товарів створює для
декларанта правові наслідки у вигляді,
зокрема, виникнення обов'язку сплатити
скореговану суму митної вартості.

Крім того, рішення, дії або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Оскільки наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача, то у разі незгоди з
діями чи рішенням контролюючого
органу, вимога про визнання
протиправними дій відповідача, в тому
числі дій щодо прийняття рішення, не
буде мати своїм правовим наслідком
захист прав позивача, адже таке право
підлягає захисту, зокрема, шляхом
пред'явлення позову про скасування
рішення про коригування митної
вартості та картки відмови у прийнятті
митної декларації.

За таких обставин, позивачем обрано
неналежний спосіб захисту своїх прав
та інтересів в частині заявлених
позовних вимог про визнання
протиправними дій щодо прийняття
рішення про коригування митної
вартості товарів та в частині відмови в
прийнятті митної декларації, а відтак у
суду відсутні підстави для їх
задоволення.

Разом з тим, дослідивши наявні
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що для належного захисту прав
позивача достатнім є скасування судом
рішення про коригування митної
вартості товару та картки відмови в
прийнятті митної декларації.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та
ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
прийнятих ним рішень.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись вимогами ст.ст.69-71, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фідленс-Україна» задовольнити
частково.

Скасувати картку відмови в прийнятті
митної декларації від 27.02.2014 р.
№100270001/2014/10040 та рішення про
коригування митної вартості товару від
24.02.2014 р. №100270001/2014/700035/2 Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів.

Стягнути з Державного бюджету України
надмірно сплачені грошові кошти в
розмірі 25304,40 грн. на користь ТОВ
"Фідленс-Україна", перерахувавши їх на
розрахунковий рахунок №4216
Печерська Ф. ПАТ "ПриватБанк" м. Київ,
МФО 300711, через Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилаються особою, яка її
подає, до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова набирає законної
сили після закінчення цього строку.

Суддя
Є.В. Аблов