Справа № 645/1145/14-а
Суддя: Бабкова Т. В.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/1145/14-а
Провадження № 2а/645/40/14
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
м.
Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в
складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань -
Білобровій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова до
Фрунзенського відділу Державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції про
скасування постанови про накладення
штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Управління Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі м.
Харкова (далі УПФУ в Фрунзенському
районі м. Харкова) звернувся до суду з
позовом до Фрунзенського ВДВС
Харківського міського управління
юстиції (далі Фрунзенського ВДВС ХМУЮ),
в якому просить скасувати постанову
головного державного виконавця
Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Комар Г.В. від
05.02.2014 року про накладення штрафу у
розмірі 680грн. за невиконання рішення
суду в повному обсязі без поважних
причин по виконавчому провадженню ВП №
36399124.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що 06.02.2014 року на
адресу управління надійшла постанова
від 05.02.2014 року про накладення на
позивача штрафу в розмірі 680 грн. за
невиконання рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова відповідно до
виконавчого листа від 15.01.2013року про
зобов'язання УПФУ в Фрунзенському
районі м. Харкова здійснити ОСОБА_4
перерахунок пенсії із підвищенням її
на 30 % мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
виходячи із встановленого законом
мінімального розмірі пенсії за віком,
визначеного ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести виплати за
період з 10.12.2010 року по 22.07.2011 року, з
урахуванням виплачених сум. Позивач
зазначає, що стягувачу проведене
відповідне нарахування, однак
підвищення до пенсії не виплачено у
зв'язку з відсутністю коштів, тому
оскаржувану постанову вважає
неправомірною.

Представник позивача Мельникова М.М.,
яка діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала повністю та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача Комар Г.В.,
яка діє на підставі довіреності,
заперечувала проти позову. Посилалася,
що невиконання позивачем рішення суду
у встановлений державним виконавцем
термін відбулося без поважних причин,
оскільки відсутність відповідних
коштів в бюджеті Управління пенсійного
фонду України в Фрунзенському районі м.
Харкова не є поважною причиною
невиконання рішення суду, яке набрало
законної сили, бездіяльність по
невиплаті перерахованого розміру
доплати свідчить про невжиття належних
заходів з боку боржника по виконанню
рішення суду. Тому на підставі ч. 5 ст.
124 Конституції України таке судове
рішення підлягає обов'язковому та
безумовному виконанню особою, на яку
покладено такий обов'язок.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
письмові докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що постановою
головного державного виконавця
Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ
Комар Г.В. від 20.01.2013року відкрито
виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2033/2-а-4614/2011, виданого
Фрунзенським районним судом м. Харкова
15.01.2013року про зобов'язання УПФУ в
Фрунзенському районі м. Харкова
здійснити ОСОБА_4 перерахунок пенсії із
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», виходячи із
встановленого законом мінімального
розміру пенсії за віком, визначеного
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести виплати за
період з 10.12.2010 року по 22.07.2011 року, з
урахуванням виплачених сум, боржнику
встановлений строк для виконання
рішення в термін до 7 днів з дня
винесення постанови та останнього
попереджено, що у разі ненадання ним
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочато
примусове виконання цього рішення зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій (а.с. 45).

Зазначена постанова надіслана на
адресу позивача 18.04.2013р.

Листом від 18.04.2013 року за № 7343/43-13
позивач повідомив відповідача про
проведення перерахунку пенсії ОСОБА_4,
доплата нарахована на травень 2013 року і
буде проведена при наявності
фінансування (а.с.46).

Виплата підвищення до пенсії
позивачем не була проведена.

05.02.2014 року головним державним
виконавцем Фрунзенського ВДВС
Харківського МУЮ Комар Г.В. винесено
постанову про накладення штрафу у
розмірі 680 грн. за невиконання рішення
суду в повному обсязі без поважних
причин по виконавчому провадженню ВП №
36399124, копію якої направлено позивачу
листом від 05.02.2014 року (а.с.48).

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 р. № 606-ХІУ виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з чч.1 та 2 ст. 11 вищеназваного
Закону сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник.
Боржником є фізична або юридична особа,
яка зобов'язана за рішенням
вчинити певні дії (передати майно,
виконати інші обов'язки, передбачені
рішенням) або утриматися від їх
вчинення.

Частиною 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачений обов'язок державного
виконавця вживати передбачених
зазначеним законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 25
вищевказаного закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа приймає
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту прийняття
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених Законом
України «Про виконавче провадження».

У разі ненадання боржником у строки,
встановлені для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27
Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 Закону
України «Про виконавче провадження»
після відкриття виконавчого
провадження по виконавчому документу,
який зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець відповідно до
статті 24 цього Закону визначає йому
строк добровільного виконання рішення.
У разі невиконання без поважних причин
цих вимог державний виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції
чи інші заходи передбачені
законодавством, і призначає новий
строк виконання. Якщо після цього
рішення не буде виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, а на
боржника державним виконавцем
накладається штраф у сумі двократного
розміру витрат на проведення
виконавчих дій у порядку,
встановленому ч. 2 статті 87 цього
Закону.

Статтею 87 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, які можуть
бути виконані лише боржником, та
рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу в розмірі від
двох до

десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, на посадових осіб -
від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і на боржника - юридичну особу
- від двадцяти до тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та призначає новий строк для
виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 статті 11
Закону України «Про судоустрій
України», судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування. їх посадовими особами,
об'єднаннями громадян та іншими
організаціями, громадянами та
юридичними особами на всій території
України. Невиконання судових рішень
тягне передбачену законом
відповідальність.

З огляду на наведене суд вважає, що
невиконання позивачем вищевказаного
рішення суду у встановлений державним
виконавцем термін відбулося без
поважних причин, що також встановив
державний виконавець в оскаржуваній
постанові, оскільки відсутність
відповідних коштів в бюджеті
Управління пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова не є
поважною причиною невиконання рішення
суду, яке набрало законної сили,
бездіяльність по невиплаті
перерахованого розміру доплати
свідчить про невжиття належних заходів
з боку боржника по виконанню рішення
суду. Тому на підставі ч. 5 ст. 124
Конституції України таке судове
рішення підлягає обов'язковому та
безумовному виконанню особою, на яку
покладено такий обов'язок.

Такий висновок суду узгоджується
також з судовою практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
рішенні по справі «Жовнер проти
України» (Case of Zhovner v. Ukraine) Європейський
суд з прав людини звернув увагу на те,
що право на судовий розгляд,
гарантоване статтею 6, також захищає і
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які, у країні яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін (рішення у справі
«Горнсбі проти Греції»(Case of Hornsby v. Greece)
від 19 березня 1997 року, рішення у справі
«Бурдов проти Росії»(Bourdov с. Russie), від 7
травня 2002 року; рішення у справі
«Ясіун'єне проти Литви»(Jasiuniene с. Lituanie)
від 6 березня 2003 року; та рішення по
справі «Руйану проти Румунії» (Ruianu с.
Roumanie) від 17 червня 2003 року).

У контексті вищенаведеного, суд
зазначає, що реалізація особою права,
що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин, нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань судом не
приймається до уваги.

Крім того, Європейський суд з прав
людини у своїх рішеннях неодноразово
зазначав, що органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань (справи «Бурдов проти
Росії», «Кечко проти України»). Так,
наприклад, у справі «Кечко проти
України» Європейський Суд з прав
людини констатував, що не приймає
аргумент Уряду щодо бюджетних
асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатись на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, посилання позивача на
відсутність коштів необхідних для
виконання судового рішення, як на
поважну причину, що повинна стати
підставою для скасування постанови
відповідача про накладення штрафу
судом, не приймаються.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова до Фрунзенського ВДВС ХМУЮ не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 159,181 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова до
Фрунзенському відділу Державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції -
відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена
до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Фрунзенський районий суд м. Харкова
шляхом подачі скарги в десятиденний
строк з моменту отримання копії
постанови. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справ апеляційним судом.

Суддя -