Справа № К/9991/10569/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/10569/12

КолегіясуддівВищогоадміністративного
суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 січня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
відділу державної виконавчої служби
Сєвєродонецького міського управління
юстиції Луганської області про
визнання дій протиправними,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив визнати
протиправними дії відповідача щодо
складання постанови від 29 листопада 2010
року (ВП № 13036575) про арешт нерухомого
майна та заборону його відчуження.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
оскаржувана постанова складена в
порушення п. 1.7 Інструкції про
проведення виконавчих дій, на
звичайному аркуші замість бланку
суворого обліку.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року позов задоволено. Визнано
протиправними дії відповідача щодо
складання постанови від 29 листопада
2010 року (ВП № 13036575) про арешт нерухомого
майна та заборону його відчуження з
порушенням п. 1.7 Інструкції про
проведення виконавчих дій, на
звичайному аркуші замість бланку
суворого обліку. Визнано недійсною та
скасовано вказану постанову. Стягнуто
з державного бюджету на користь
позивача судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 січня 2012
року скасовано постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 30
вересня 2011 року та прийнято нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення цього суду
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що на виконання рішення
Луганського окружного
адміністративного суду про стягнення з
ОСОБА_4 на користь відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
заборгованості зі страхових внесків у
розмірі 3106 грн. 47 коп. постановою
державного виконавця від 29 листопада
2010 накладено арешт на нерухоме майно,
що належить позивачу, а саме нежитлове
приміщення, розташоване за адресою вул.
Заводська, 2, м. Сєвєродонецьк, у межах
суми звернення стягнення 3106 грн. 74 коп..
Заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить
боржнику, лише в межах суми боргу.

Вказана постанова державного
виконавця складена не на бланку
суворого обліку, а роздрукована з
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень та має реєстровий номер
згідно вказаного Єдиного державного
реєстру. Оскаржувана постанова
підписана державним виконавцем,
затверджена підписом начальника
відділу, скріплена гербовою печаткою
відділу державної виконавчої служби.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувана постанова складена без
дотримання державним виконавцем вимог
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5, а тому згідно п. 1.7.4 вказаної
Інструкції вважається недійсною. Тому
суд першої інстанції визнав
оскаржувану постанову недійсною та
скасував її.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та приймаючи нову постанову
про відмову у задоволенні позову суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскаржувана постанова роздрукована
з Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень, має реєстровий
номер згідно вказаного реєстру,
підписана державним виконавцем,
затверджена підписом начальника
відділу та скріплена гербовою печаткою
відділу державної виконавчої служби,
тому відповідає вимогам законодавства.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставіповно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони:
на підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На виконання Закону України «Про
виконавче провадження» розроблено
Інструкцію про проведення виконавчих
дій, затверджену наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року
№ 74/5 та зареєстровану в Міністерстві
юстиції України 15 грудня 1999 року за №
865/4158, яка визначає умови та порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до Закону, інших нормативно-правових
актів підлягають примусовому
виконанню в разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Згідно п. 1.7 та п. 1.7.1 вказаної
Інструкції бланки документів
виконавчого провадження та бланки для
копій документів виконавчого
провадження, зразки та технічні описи
бланків документів виконавчого
провадження та бланків для копій
документів виконавчого провадження
(далі - бланки та бланки для копій)
затверджуються Міністерством юстиції
України відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 19
квітня 1993 року № 283 (283-93-п) «Про
встановлення порядку виготовлення
бланків цінних паперів і документів
суворого обліку» (зі змінами та
доповненнями).

Пунктом 1.7.2. цієї ж Інструкції
передбачено, що з використанням
бланків складаються такі документи
виконавчого провадження: акт опису й
арешту майна; постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження; акт вилучення у
боржника предметів, зазначених у
рішенні суду, та передачі їх стягувачу;
квитанційна книжка; розпорядження.

Згідно пункту 1.7.3. Інструкції про
проведення виконавчих дій копії акта
опису й арешту майна, постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, акта
вилучення у боржника предметів,
зазначених у рішенні суду, та передачі
їх стягувачу складаються з
використанням бланків для копій. А п.
1.7.4. вказаної Інструкції передбачено,
що документи та копії документів
виконавчого провадження, передбачені
пунктами 1.7.2, 1.7.3 та складені без
використання бланків або бланків для
копій, вважаються недійсними.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову та
визнав недійсною і скасував вказану
постанову, оскільки вона складена без
дотримання Інструкції про проведення
виконавчих дій, а саме складена не на
бланку суворого обліку та без
зазначення серії та номеру першого
примірника.

Відповідно до статті 226 КАС суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції
помилково скасував постанову суду
першої інстанції, яка
ухвалена відповідно до закону, то
колегія суддів на підставі ст. 226 КАС
України скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі постанову
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 січня 2012
року скасувати, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк