Справа № 813/5506/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
Справа № 876/11281/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Запотічного І. І.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника відповідача Лаврик
Н. О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Дрогобичі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2013 року у справі № 813/5506/13-а за
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Дрогобичі Львівської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Дрогобицькому
районі Львівської області про
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2013 року управління Пенсійного
фонду України в м. Дрогобичі Львівської
області звернулося з адміністративним
позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Дрогобицькому
районі Львівської області, яким
просило зобов'язати відповідача
включити в Акт витрати на виплату
пенсій особам, які отримали каліцтво за
межами України за період з січня по
травень 2013 року в сумі 459 грн.

Позов мотивує тим, що відповідачем
необґрунтовано відмовлено позивачу у
включенні до щомісячних актів звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. При цьому, відмову
відповідач обґрунтовує тим, що
нещасний випадок стався поза межами
України (на території країн СНД). Також,
позовна заява мотивована нормами Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року за №16/98-ВР, Закону України "Про
пенсійне забезпечення", Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць СНД в
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
позивач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що діючим законодавством України
передбачено, що виплата вказаних
пенсій покладена на страховика,
водночас страховик має право
звернутися до страховика з інших видів
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав пояснення, просив в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не належить до
задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
за період з січня по травень 2013 року
відповідачем не прийнято до
відшкодування суми витрат на виплату
пенсій особам, які отримали трудове
каліцтво за межами України (на
території країн СНД). Цей факт
підтверджується актами щомісячної
звірки.

Відповідно до статті 1 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом частини 2 статті 2 цього
Закону особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Водночас обраний у цій справі спосіб
захисту (відновлення) порушеного права
колегія суддів вважає частково таким,
що не відповідає змісту прав
Управління ПФУ щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
не врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з
боку Фонду соціального страхування від
нещасних випадків вимоги про стягнення
мають вирішуватись у судовому порядку
в судах адміністративної юрисдикції, а
не шляхом пред'явлення вимог про
підписання актів звірки.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Такої ж думки дотримується Верховний
суд України в своїх постановах від 20
березня 2007 року № 21-1087во06, від 6 червня
2011 року №21-1161а11, від 20 червня 2011 року №
21-76а11, від 28 листопада 2011 року № 21-366а11,
від 19 березня 2012 року № 21-364а11.

Отже обираючи спосіб захисту позивач
помилково виходив з того, що процедура
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій однакова, як для
безспірних випадків, так і для
випадків, коли виникає спір. Відтак
позовні вимоги позивача не можуть бути
задоволені, оскільки наявний спір про
право.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
Львівської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2013 року у справі № 813/5506/13-а - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Запотічний І. І.

Повний текст ухвали складено 8 травня
2014 року