Справа № К/9991/38717/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/38717/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Маслія В.І. Розваляєвої
Т.С.при секретарі -Зубенко Д.В.за участю
представника:представник позивача -
ОСОБА_5 розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справуза касаційною скаргоюОСОБА_6
ОСОБА_7напостанову Староміського
районного суду м.Вінниці від 27.12.2010р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2011р.у
справі№ 2-а-299/10/0221за позовомОСОБА_6
ОСОБА_7до1. Вінницької міської
ради, 2. Виконавчого комітету
Вінницької міської радитреті особи1.
ОСОБА_8, 2. ОСОБА_9, 3. ОСОБА_10,
4. ОСОБА_11, 5.
ОСОБА_12проскасування рішень

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись з позовом до
Вінницької міської ради, виконкому
Вінницької міської ради, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
про визнання протиправними та
скасування рішень Вінницької міської
ради та виконкому Вінницької міської
ради, а саме:

- п.1 рішення Вінницької міської ради №
662 від 22.12.2006р. "Про затвердження
проектів відведення земельних ділянок
та передачу земельних ділянок у
власність і оренду та внесення змін в п.
2.8 рішення виконкому міської ради від
24.02.2000р. № 217 і п. 5 рішення міської ради
від 22.09.2006 р. № 374" та п. 17 рішення
Вінницької міської ради № 1645 від 25.12.2007
р. "Про передачу земельних ділянок у
власність і оренду та визнання п. 1.12
рішення виконкому міської ради від
30.12.1999р. № 1797, п. 1.21 рішення виконкому
міської ради від 30.04.1998р. № 532 такими, що
втратили чинність" щодо затвердження
проекту відведення земельної ділянки,
площею 70,00 кв. м ОСОБА_8, ОСОБА_9;

- п. 2.8 рішення виконкому Вінницької
міської ради № 217 від 24.02.2000р. "Про
передачу і надання земельних ділянок
громадянам у приватну власність і
користування та виділення в окреме
будинковолодіння" в частині передання
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку ОСОБА_8 по АДРЕСА_1,
площею 245,00 кв. м;

- п. 8 рішення Вінницької міської ради №
662 від 22.12.2006р. в частині передачі
земельної ділянки, площею 20,00 кв. м у
власність ОСОБА_9;

- п. 8.1 рішення Вінницької міської ради
№ 662 від 22.12.2006р. в частині передачі
земельної ділянки, площею 01,00 кв. м
ОСОБА_9, ОСОБА_8;

- п. 8.2 рішення Вінницької міської ради
№ 662 від 22.12.2006р. в частині передачі
земельної ділянки, площею 47,00 кв. м в
оренду ОСОБА_9, ОСОБА_8;

- п. 8.3 рішення Вінницької міської ради
№ 662 від 22.12.2006р. в частині передачі
земельної ділянки, площею 02,00 кв. м у
власність ОСОБА_8;

- п. 17 рішення Вінницької міської ради №
1645 від 25.12.2007р. в частині передачі
ОСОБА_10 земельної ділянки, площею 14,00
кв. м в короткострокову оренду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що,
вони є власниками 8/25 та 3/25 часток
домоволодіння по АДРЕСА_2, площа
земельної ділянки якого становить 1349
кв.м.

Постановою Староміського районного
суду м.Вінниці від 27.12.2010р., залишеною
без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 02.06.2011р., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_6
та ОСОБА_7 звернулись з касаційною
скаргою, у якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права просить їх
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачі є співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_2. Іншими
співвласниками цього ж домоволодіння є
треті особи ОСОБА_11 та ОСОБА_12
(спадкоємець співвласника ОСОБА_13).
Треті особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1, що межує з домоволодінням
позивачів. Третя особа ОСОБА_10 є
співвласником домоволодіння по
АДРЕСА_3, що межує з домоволодінням
позивачів.

Рішенням Староміського суду м. Вінниці
від 24 липня 1990 року (справа №2-50/90)
встановлено порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_2 по
фактичному користуванню відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 04 січня 1990 року, зокрема:
- ОСОБА_6 виділено в користування 348,2
кв.м : під будівлями 45,6 кв. м, під двором
70,5 кв.м, під садом 232,1 кв.м.; - ОСОБА_15
(тепер власник її частки домоволодіння
ОСОБА_7) виділено в користування 171 кв. м:
під будівлями 73,7 кв.м, під двором 97,3
кв.м; - ОСОБА_13 виділено в користування
191 кв. м; - ОСОБА_11 виділено в
користування 191,8 кв.м. Частина двору,
площею 159,3 кв.м залишена в спільному
користуванні ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_6
Рішення суду набрало законної сили.

Маючи намір приватизувати частину
своєї земельної ділянки, позивачі під
час замовлення кадастрового плану
дізнались, що частина їхньої земельної
ділянки згідно оскаржуваних рішень
відійшла в користування до інших осіб.

Не погоджуючись з даними рішеннями в
частині, що порушує їхні права,
позивачі і звернулись з вимогою про їх
скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди вмотивували свої висновки
тим, що відповідачем протиправних дій
при прийнятті оспорюваних рішень не
допущено.

Однак, колегія суддів вважає такі
рішення судів передчасними, без
дослідження всіх обставин справи.

Зокрема, вирішуючи питання про
законність або незаконність
оскаржуваного рішення суб'єкту владних
повноважень, судам належало зробити
висновки на відповідність цього
рішення приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підставами для визнання рішення
недійсним (нечинним) є невідповідність
його вимогам чинного законодавства
та/або визначеній законом компетенції
органу, який прийняв це рішення. При
цьому обов'язковою умовою визнання
рішення недійсним (нечинним) є також
порушення у зв'язку з його прийняттям
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Судами попередніх інстанцій також
залишилося не з'ясоване питання щодо
відповідності оскаржуваних рішень
Вінницької міської ради та виконкому
Вінницької міської ради вимогам
чинного законодавства, а також не
перевірено повноваження Вінницької
міської ради та виконкому Вінницької
міської ради, згідно з Законом України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
на прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що при
розгляді справи судам необхідно було
дати оцінку оскаржуваним рішенням
міської ради на відповідність чинному
на той час законодавству.

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. В порядку ч. 2
ст. 71 КАС України відповідачем не було
надано належних та допустимих доказів
правомірності оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідно до ст. 116 КАС
України суд може своєю ухвалою
об'єднати в одне провадження кілька
однорідних позовних вимог за позовами
одного й того ж позивача до того ж
відповідача чи до різних відповідачів
або за позовними заявами різних
позивачів до одного й того самого
відповідача, а також роз'єднати одну чи
декілька поєднані в одне провадження
позовні вимоги у самостійні
провадження, якщо їхній спільний
розгляд ускладнює чи сповільнює
вирішення справи.

Отже, при новому розгляді необхідно
також вирішити питання щодо можливого
роз'єднання позовних вимог у
самостійні провадження.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст.159 КАС України
не відповідають. Неповнота у
встановленні фактичних обставин
справи не дає можливості суду
касаційної інстанції визначитись в
правильності правової оцінки позовних
вимог, проведеної судами попередніх
інстанцій. Відповідно до приписів ст.220
КАСУ допущені порушення не можуть бути
перевірені і усунуті судом касаційної
інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задовольнити.

Постанову Староміського районного
суду м.Вінниці від 27.12.2010р. та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2011р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: