Справа № 2а-251/09 (734/4236/13-а, 6а/734/545/13)
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-251/09
(734/4236/13-а, 6а/734/545/13) Головуючий у 1-й
інстанції: Соловей В.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Козелецького районного суду
Чернігівської області від 27 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області про перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заявник, ОСОБА_2, звернувся до суду з
заявою про зміну способу та порядку
виконання постанови від 07 грудня 2009
року Козелецького районного суду
Чернігівської області про здійснення
нарахування та виплату коштів у спосіб
і порядок, визначений судом.

Ухвалою Козелецького районного суду
Чернігівської області від 27 грудня 2013
року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду, оскільки
зазначені в ухвалі висновки не
відповідають нормам процесуального
права, та винести нову про задоволення
заяви про зміну способу та порядку
виконання рішення. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність рішення суду, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом норм процесуального
права, що є підставою для скасування
судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а ухвалу суду
слід залишити без змін з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою від 07 грудня 2009 року
Козелецького районного суду
Чернігівської області визнане
протиправним рішення Управління
Пенсійного Фонду України в
Чернігівській області про відмову у
перерахунку пенсії ОСОБА_2. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області з 01 серпня 2009 року провести
ОСОБА_2 перерахунок пенсії і виплату
пенсії по II групі інвалідності у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Козелецькому районі
Чернігівської області з 01 серпня 2009
року провести ОСОБА_2 перерахунок і
виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 50 Закону Україні «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За постановою від 14 листопада 2011 року
апеляційного суду Чернігівської
області постанова від 7 грудня 2009 року
Козелецького районного суду
Чернігівської області змінена у
частині визначення періоду, перахунку
пенсії ОСОБА_2, вказавши період
перерахунку пенсії з 24 вересня 2008
року. У іншій частині постанова суду
залишена без змін.

Заявник вказує, що рішення суду не
виконано в частині виплати коштів та
просить змінити чи встановити спосіб і
порядок виконання постанови від 07
грудня 2009 року Козелецького районного
руду Чернігівської області в такі
способи і порядки:

1. зобов'язати Державну казначейську
службу України виплатити йому з
Державного бюджету України нараховані
(перераховані)) боржником кошти за
рахунок коштів, передбачених для
перерахування боржнику з Державного
бюджету України, які не віднесені до
захищених статей видатків;

2. стягнути на його користь із
Державного бюджету України нараховані
(перераховані) боржником кошти у сумі
110989 гривень 23 копійки за рахунок
коштів, передбачених для перерахування
боржнику з Державного бюджету України,
які не віднесені до захищених статей
видатків;

3. дозволити територіальним органам
Державної виконавчої служби України
звернути стягнення на рахунки
боржника, які не віднесені до захищених
статей видатків, у сумі 110989 гривень 23
копійки, що нарахована йому боржником,
та перерахувати стягнуті кошти йому;

4. зобов'язати боржника виплатити йому
нараховані (перераховані) боржником
кошти в розмірі 110989 гривень 23 копійки
за рахунок коштів, передбачених для
перерахування боржнику з Державного
бюджету України, які не віднесені до
захищених статей видатків, та на яких
наявні кошти для виплати;

5. стягнути із боржника на його користь
нараховані (перераховані) боржником
кошти в розмірі 110989 гривень 23 копійки
за рахунок коштів, передбачених для
перерахування боржнику з Державного
бюджету України, які не віднесені до
захищених статей видатків, та на яких
наявні кошти для виплати.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні заяви прийшов до висновку
про відсутність підстав для зміни
способу та порядку виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне:

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
суду першої інстанції та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відповідно до ст.263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють

виконання судового рішення державний
виконавець може звернутись до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Суд
розглядає дане питання і у виняткових
випадках може змінити чи встановити
спосіб та порядок виконання рішення
суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Оскільки, заявник фактично просить суд
в порядку вирішення питання про зміну
способу виконання вже прийнятого
рішення суду стягнути з пенсійного
фонду конкретну суму коштів, то суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що дане
питання не може вирішуватися при
розгляді заяви про зміну способу
виконання рішення ухвалою суду,
оскільки вирішення цього питання
порушило б межі судового розгляду в
ході даного провадження

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Аналогічна позиція висловлена Вищим
адміністративним судом України в
ухвалі від 12.02.2014 року у справі К/800/598/14.

Разом з тим, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що вирішення
питання про зміну способу та порядку
виконання судового рішення можливе
лише у відкритому виконавчому
провадженні.

Виконавчий лист, що виданий 04 грудня 2011
року Козелецьким районним судом
Чернігівської області, перебував на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Козелецького
районного управління юстиції
Чернігівської області.

28 квітня 2012 року виконавче провадження
за постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Козелецького районного управління
юстиції Чернігівської області на
підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 і ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»
закінчене.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
заяви про зміну способу та порядку
виконання судового рішення.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм процесуального права,
а тому, апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а ухвалу суду
першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 8-11, 197, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без
задоволення.

Ухвалу Козелецького районного суду
Чернігівської області від 27 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.