Справа № К/9991/5989/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/5989/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю "Арсенал"
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2011 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал" до
Головного управління Державного
казначейства України у Донецькій
області, Головного управління
Державного казначейства України у
місті Києві, Східної митниці про
визнання дій неправомірними, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2010 року залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2011
року відмовлено в позові товариства з
обмеженою відповідальністю «Арсенал»
до Східної митниці, Головного
управління Державного казначейства
України в Донецькій області, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві про визнання
неправомірною відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
визнання недійсним рішення про
визначення митної вартості товару за
резервним методом, стягнення з
Державного бюджету України суму
надмірно сплачених коштів в розмірі
14337,96 грн.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 25 січня 2008 року між
позивачем (покупець) та компанією «Baramist
Limited», Великобританія (продавець) був
укладений контракт № 808, за умовами
якого продавець передає у власність
позивача, а позивач приймає та сплачує
на умовах цього контракту цинк
металевий в чушках марки Ц0, Ц0А або ЦВ
(ГОСТ 3640-94). Відповідно до пунктів 1.2., 1.3.
контракту № 808, цинк постачається
окремими партіями на
умовахросійсько-український кордон.
Згідно положень контракту № 808, умови
поставки, кількість та асортимент
кожної партії визначається в
спеціальних додатках до цього
контракту, які є його невід'ємними
частинами. Пунктом 2.2. контракту № 808
був встановлений термін оплати
покупцем поставленого товару протягом
30 календарних днів з моменту поставки.
Відповідно до пункту 2.6. контракту
комплект товаросупровідних документів
включає оригінал рахунку-фактури,
оформлений у відповідності до
відвантаженої кількості товару;
оригінал товаросупровідної накладної;
копію сертифікату якості виробника;
копію експортної митної декларації.

Відповідно до виставленого компанією
«Baramist Limited», Великобританія рахунку -
фактури № 71 від 22 березня 2010 року
загальна вартість поставленого товару
складає 148226,05 доларів США (2401,9 доларів
США за 1 тн).

29 березня 2010 року позивач з метою
здійснення митного оформлення товару,
надав митному органу вантажну митну
декларацію № 700030001/2010/000580 та додані до
неї документи: копію контракту № 808 від
25 січня 2008 року, додаток №68 від 01
березня 2010 року, рахунок-фактуру № 71
від 22 березня 2010 року, облікову картку
суб'єкта зовнішньоекономічної
діяльності № 70003/3/08/00320, митну
декларацію МД-2 № 702090304.2010.100494,
експортну накладну Ж 0384524, пакувальні
листи, довідку Костянтинівської ОДПІ
про відсутність за межами України
валютних цінностей та майна, експортну
вантажну митну декларацію №51416/05090/0000138.

Митну вартість позивачем було
визначено на рівні 1175 432,58 грн. за першим
методом визначення митної вартості.
Виходячи із визначеної позивачем
митної вартості, сума митних платежів
складала 235 086,52 грн.

29 березня 2010 року у декларації митної
вартості до ВМД №700030001/2010/000580 митним
органом було здійснено відмітку про
необхідність надання позивачем
додаткових документів на
підтвердження митної вартості: договір
із третіми особами, що пов'язаний з
договором на поставку товарів, митна
вартість якого визначається, рахунки
про здійснення платежів третім особам,
рахунки про плату комісійних,
брокерських (посередницьких) послуг,
пов'язаних з виконанням умов договору
(контракту); каталоги, специфікації,
прайс-листи фірми виробника товару,
калькуляція фірми виробника товару;
сертифікат про походження товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів; інформацію
зовнішньо-торгівельних та біржових
організацій про вартість товару.

Проте, надати додаткові документи
декларант позивача відмовився через
неможливість їх надання у встановлений
термін, про що ним був зроблений
відповідний надпис на зворотному боці
декларації митної вартості.

У зв'язку із відмовою надати додаткові
документи на підтвердження
правильності визначення ним митної
вартості першим відповідачем 29 березня
2010 року було прийнято картку відмови №
700030001/0/00011, якою було відмовлено
позивачу у прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон.

29 березня 2010 року відповідачем було
прийнято рішення про визначення митної
вартості товарів № 700000006/2010/000244/2, яким
перший відповідач самостійно визначив
митну вартість товарів, що надійшли на
адресу позивача, із застосуванням 6
(резервного) методу, яким було
збільшено визначену позивачем митну
вартість товару на 157 365,60 грн.

Листом № 11-41/2327 від 29 березня 2010 року,
перший відповідач повідомив позивача
про можливість випуску ввезених
позивачем товарів у вільний обіг за
умови сплати до бюджету обов'язкових
платежів згідно визначеної митницею
митною вартістю товару.

30 березня 2010 року позивачем було
здійснено митне оформлення ввезеного
ним товару «цинк нелегований,
металевий марки ЦВ, ЦВО, ЦОА в чушках»
за ВМД № 700030001/2010/000596, митна вартість
якого була визначена позивачем із
врахуванням прийнятого Східною
митницею рішення про визначення митної
вартості № 700000006/2010/000244/2.

Листом за вих. № 10/165 від 11 травня 2010
року позивач направив до Східної
митниці на підтвердження визначеної
ним митної вартості наступні
документи: лист ТОО «Казцинк» про
неможливість надання калькуляції
формування собівартості товару,
сертифікат про походження товару,
платіжні документи, що підтверджують
сплату ввезеного твору,
оборотно-сальдову відомість за
рахунком № 632/281 та прибуткові накладні.

За наслідками розгляду наданих
додатково позивачем документів на
підтвердження митної вартості, листом
вих. № 11-41/5015 від 16 червня 2010 року Східна
митниця повідомила позивача про
неможливість застосування визначеної
позивачем митної вартості.

Отже, предметом даного спору є
правомірність визначення митної
вартості товару.

Так, відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р., митна декларація -
письмова заява встановленої форми, яка
подається митному органу і містить
відомості щодо товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, необхідні для їх
митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія
суддів вважає, що у разі незгоди
Митниці із митною вартістю
імпортованого товару, вона відповідно
до вимог статті 266 МК зобов'язана
провести процедуру консультацій, у
ході яких мала б дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів,
при цьому кожний наступний метод
застосовується у разі неможливості
застосування попереднього із
наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Аналізуючи матеріали справи колегією
суддів встановлено, що у митниці
виникли обґрунтовані сумніви у
достовірності заявленої митної
вартості товару в зв'язку з чим і були
витребувані додаткові документи, однак
позивачем їх надано не було.

Обов'язок суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
подати додаткові документи на вимогу
митного органу встановлений ч.2 ст. 264
Митного кодексу України, а також
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1766 від 20.12.2006р. За
ст. 267 МК України перший метод
визначення митної вартості може бути
використаний лише за умови, якщо дані,
заявлені декларантом, підтверджені
документально та є достовірними.

У зв'язку з ненаданням позивачем
додаткових документів, у митниці не
було можливості застосувати митну
вартість, визначену позивачем. При
визначенні митної вартості товару за
шостим методом митниця діяла
відповідно до вимог ст. 266 МК України та
мотивувала позивачу неможливість
застосування попередніх методів
визначення митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
приймаючи спірні рішення про
проведення митної оцінки і карток
відмови в митному оформлені, Митниця
діяла в межах повноважень та підставі
вимог чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Арсенал»
залишити без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: