Справа № 2а-176/11/2019
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/43412/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити грошову допомогу, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області, у якому просила визнати дії
відповідача у відмові виплати позивачу
грошової допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів - протиправною та
стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в Коломацькому районі
Харківської області на користь
позивача грошову допомогу у розмірі 10
місячних посадових окладів у розмірі
9410 грн.

Постановою Коломацького
районного суду Харківської області від
16 березня 2011 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області в частині невиплати позивачу
при звільненні грошової допомоги в
розмірі 10 посадових окладів.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Коломацькому районі
Харківської області виплатити
позивачу грошову допомогу в розмірі 10
посадових окладів, що становить 9410 грн.

Постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 червня 2012 року було скасовано
постанову суду першої інстанції та
ухвалено нову постанову, якою позов
відмовлено позивачу у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
ОСОБА_3 звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить постанову суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач у період з 25
лютого 1994 року по 17 січня 2011 року
включно працювала в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області та була державним службовцем,
що підтверджують відповідні записи в
трудовій книжці.

Згідно довідки Управління Пенсійного
фонду України в Коломацькому районі
Харківської області №183-02/36 від 21 січня
2001 року позивач перебуває на обліку у
вказаному управлінні і її загальний
страховий стаж складає 38 років 27 днів, з
них стаж державної служби становить 16
років 10 місяців 24 дні.

Відповідно до наказу Управління
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області №1-0 від 17 січня 2011 року,
позивача звільнено з роботи у зв'язку з
виявленою невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров'я, який
перешкоджає виконанню службових
обов'язків на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП
України.

24 січня 2011 року позивачка звернулась до
відповідача із заявою про виплату їй
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Листом від 25 січня 2011 року за №192-07/36
Управління Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області відмовило позивачу у
проведенні виплати грошової допомоги
у розмірі 10 посадових окладів, через
відсутність підстав для її виплати.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій, виходили з того, що позивач
має право на отримання грошової
допомоги при звільненні в розмірі 10
посадових окладів відповідно до
частини 2 статті 37 Закону України «Про
державну службу».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що обов'язковими
умовами для виплати 10 посадових
окладів є наявність припинення
державної служби відповідно до пункту 3
статті 30 Закону України «Про державну
службу», у зв'язку з досягненням
граничного віку перебування на
державній службі та виходом на пенсію
державного службовця, про що він
особисто має зазначити у своїй заяві
про звільнення з роботи, однак оскільки
позивачем вказаний порядок дотримано
не було, тому відсутні підстави для
задоволення позову.

Однак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону
України «Про державну службу» на
одержання пенсії державних службовців
мають право особи, які досягли
встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку. Пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а
особам, які на час звернення за
призначенням пенсії не є державними
службовцями, - у розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Частиною 13 статті 37 вищенаведеного
Закону передбачено, що державним
службовцям у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Згідно статті 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» встановлено,
що особам передпенсійного віку,
трудовий договір з якими було
розірвано з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку зі
змінами у організації виробництва і
праці, а також у зв'язку з виявленою
невідповідністю працівника за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий стаж
для чоловіків - 25 років, для жінок - 20
років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах - стаж
роботи що дає право на даний вид пенсії.

Разом з цим, згідно висновку
викладеному в рішенні Конституційного
Суду України від 26 листопада 2013 року №
11-рп/2013 у справі за конституційним
зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного
тлумачення положення частини
тринадцятої статті 37 Закону України
«Про державну службу» в системному
зв'язку з положеннями пункту 2 частини
першої, частини другої статті 40 Кодексу
законів про працю України, статті 21
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні» необхідно розуміти так, що у
разі дострокового виходу на пенсію
державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яке не пов'язане з
досягненням пенсійного віку,
визначеного в частині першій статті 37
Закону України «Про державну службу».

Враховуючи вказане, задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3
має право на отримання грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, оскільки позивач за
своїм віком, страховим стажем та стажем
державної служби набула права на
достроковий вихід на пенсію відповідно
до ст. 21 Закону України « Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні» та реалізувала це право,
припинивши з відповідачем трудові
відносини.

Таким чином, повно та всебічно
дослідивши всі обставини справи та
давши належну правову оцінку доказам,
суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, оскільки
дії суб'єкта оскарження не
відповідають чинному законодавству, а
суд апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, про
необхідність скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 червня 2012 року скасувати.

Постанову Коломацького районного
суду Харківської області від 16 березня
2011 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: