Справа № 818/911/14
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 р.
Справа № 818/911/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.

за участю секретаря судового засідання
- Токар Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Сумцова С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкових
повідомленнь-рішеннь,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом в якому
просить суд визнати протиправними та
скасувати :

- податкове повідомлення-рішення
Сумської міжрайонної державної
податкової інспекції від 19 жовтня 2011
року № відповідно до якого
позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 30696 грн.25 коп., з яких:
24557 грн. - сума основного платежу, 6139 грн.
25 коп. штрафних санкцій;

- податкове повідомлення-рішення
Сумської міжрайонної державної
податкової інспекції від 08 серпня 2011
року № відповідно до якого
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи з
фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності на суму 68
грн.23 коп.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що спірне податкове
повідомлення - рішення ґрунтується на
помилкових судженнях суб'єкта владних
повноважень, що викладені в акті
перевірки, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2
КАС України, оскільки за відсутності
визначених законом підстав покладають
на платника податків додатковий
обов'язок по оплаті грошового
зобов'язання на користь Державного
бюджету України.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги і доводи
заявленого позову, просив суд прийняти
рішення про задоволення позову.

Представник Відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив ухвалити рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
з урахуванням обставин, викладених у
письмовому запереченні (а.с.15-18).

В обґрунтування заперечень проти
позову відповідач зазначив, що під час
проведення перевірки та складання акту
перевірки фахівці відповідного
податкового органу діяли згідно до
вимог чинного податкового
законодавства. За результатами
перевірки, в акті були зафіксовані
порушення вимог Податкового кодексу
України, за що позивачу були визначені
відповідні податкові зобов'язання.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного:

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку на
податковому обліку з 11.01.2002р.

Як свідчить з матеріалів справи,
27.08.2010р. позивач подав до Сумської МДПІ
(на даний час Сумська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Сумській області) заяву про
припинення підприємницької
діяльності. У зв'язку з цим, Сумською
МДПІ була проведена позапланова виїзна
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 за період з 1 липня 2008 року
по 7 липня 2011 року.

За наслідками перевірки податковим
органом було складено Акт перевірки
від 25 липня 2011 року
№203/1700/НОМЕР_2(а.с.24-41).

В акті перевірки зазначено, що
підприємець ОСОБА_1 у період з 1 липня 2008
року по 27 серпня 2010 року здійснював
підприємницьку діяльність,
застосовуючи спрощену систему
оподаткування та в період з 28 серпня 2010
року по 7 липня 2011 року знаходився на
загальній системі оподаткування.

Перевіркою встановлено, що на
порушення статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року №13-92, із змінами та доповненнями,
до загальної суми валового доходу,
задекларованого підприємцем, не були
включені проценти нараховані на
залишки на рахунку в ПАТ КБ
«Приватбанк» №3029 за період з 28
серпня 2010 року по 7 липня 2011 року в сумі
606,43 грн., в тому числі за 2010 рік - 2,79 грн.,
за 2011 рік - 603,64 гривень.

Як слідує з акта перевірки, валові
витрати визначені у відповідності до
норм витрат наведеними у додатку № 6 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян (в редакції наказу Державної
податкової адміністрації України від 14
лютого 2001 року №53), із змінами та
доповненнями, у розмірі 25 відсотків до
суми валового доходу.

Таким чином, перевіркою було
донараховано позивачу податок з
доходів фізичних осіб у сумі 68,23 грн.

Крім цього. в акті перевірки зазначено,
що ФОП ОСОБА_1 обрав касовий метод
обліку податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що на
порушення вимог абзацу дев'ятого
підпункту 7.3.9 пункту 7.3 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР,
із змінами та доповненнями, фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 21056 грн.
внаслідок не включення до податкового
зобов'язання суми податку на додану
вартість з неврегульованої
заборгованості приватного
підприємства «Массвет». Також
перевіркою встановлено завищення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 2150 грн., яке
документально не підтверджене.

На порушення підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту
7.4 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 до податкового
кредиту включений податок на додану
вартість на загальну суму 5704 грн., в
тому числі не підтвердженого
податковими накладними на суму 2385 грн.,
не пов'язаного з використанням в
господарській діяльності на суму 3319
грн.

За наслідками перевірки Сумською МДПІ 8
серпня 2011 року були прийняті податкові
повідомлення - рішення № про
визначення грошового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
68,23 грн. та № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 31831,25 грн., у тому
числі основного платежу - 25465 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 6366,25
гривень.

Слід зазначити, що ППР від 08.08.2011р.
№ на суму 68,23 грн. залишилось
незмінним. Тоді як ППР № було
змінено за наслідками його оскарження
в адміністративному порядку до ДПА в
Сумській області.

Так, предметом спору по даній справі є
податкові повідомлення-рішення №
від 08.08.2011р. (а.с.10) та податкове
повідомлення-рішення № від
19.10.2011р. (а.с.9).

Під час розгляду скарги податковим
органом було з'ясовано, що при
визначенні податкового зобов'язання з
податку на додану вартість не було
враховано встановлене перевіркою
завищення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 908 грн., внаслідок чого
донарахована сума податку на додану
вартість повинна бути зменшена на
вказану суму.

Державною податковою адміністрацією в
Сумській області було:

- залишено без змін податкове
повідомлення-рішення Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції від 08 серпня 2011 року №
про визначення грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб у
сумі 68,23 грн.;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції від 8 серпня 2011 року № у
частині визначення грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість у сумі 908 грн. та 227 грн.
застосованих штрафних санкцій, а в
частині визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 24557 грн. та 6139,25 грн.
застосованих штрафних санкцій -
залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову , суд
виходить з того, що оскаржуючи
вищезазначені податкові
повідомлення-рішення позивач
посилається на Закон України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»,
відповідно до якого строк заявлення
кредиторами своїх вимог закінчився ще
у листопаді 2010 року. Крім цього. Позивач
звертає увагу суду на те, що Сумською
МДПІ було несвоєчасно проведено
позапланову документальну перевірку,
тому державний реєстратор не міг
внести данні до ЄДР запису про
припинення підприємницької
діяльності. Перевірка була проведена
відповідачем лише після звернення
позивача до прокуратури. Щодо
виявлених в ході перевірки порушень,
позивач не погоджується з висновками
податкового органу. Але, при цьому слід
зазначити, що не зважаючи на
неодноразову пропозицію суду надати
первинні документи на обґрунтування
своєї позиції, позивачем відповідні
докази надано не було.

Отже, дослідивши висновки Акту
перевірки та докази надані сторонами
у справі, суд дійшов висновку про
правомірність позиції податкового
органу відносно наявності порушень
позивачем податкового законодавства, а
саме : вимог абз.9 п.п.7.3.9., п.7.3. ст..7,
п.п.7.4.1., п.п.7.4.4., п.7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
заниження податку на додану вартість в
період з 01.07.2008р. по 07.07.2011р. на суму 25465
грн. та завищення в травні 2009 року в
сумі 52 грн., в червні 2010 року в сумі 19
грн., в серпні 2010 року в сумі 167 грн.

Крім цього, суд погоджується з
висновками податкового органу щодо
наявності порушень з боку позивача,
які полягають у заниженні ФОП ОСОБА_1
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму 68,23
грн., чим порушено вимоги п.2 ст.13
розділу ІУ Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992р. «Про прибутковий
податок з громадян».

Згідно з статтею 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22 травня 2003 року №889
із змінами та доповненнями, ставка
податку становить 15 відсотків від
об'єкта оподаткування.

Пунктом 1.11 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» від З
квітня 1997 року №168/97-ВР, із змінами та
доповненнями, визначено, що касовий
метод - метод податкового обліку, за
яким дата виникнення податкових
зобов'язань визначається як дата
зарахування (отримання) коштів на
банківський рахунок (у касу) платника
податку або дата отримання інших видів
компенсацій вартості поставлених (або
тих, що підлягають поставці) ним
товарів (послуг), а дата виникнення
права на податковий кредит
визначається як дата списання коштів з
банківського рахунку (видачі з каси)
платника податку або дата надання
інших видів компенсацій вартості
поставлених (або тих, що підлягають
поставці) йому товарів (послуг).

Згідно з підпунктом 7.3.9 пункту 7.3 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» якщо товари (послуги)
залишаються неоплаченими у повній сумі
(з урахуванням цього податку) протягом
трьох податкових місяців, наступних за
місяцем, у якому відбулася їх поставка
платником податку, що вибрав касовий
метод (протягом кварталу, наступного за
кварталом їх надання, для платників
податку, що вибрали квартальний
податковий період), та такий платник не
розпочав процедуру врегулювання
сумнівної, безнадійної заборгованості
відповідно до законодавства, то сума
нарахованих податків підлягає
включенню до складу податкових
зобов'язань такого платника податку за
наслідками наступного податкового
періоду.

Відповідно до пункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункт 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», якщо платник Податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі,
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України у разі,
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Згідно з частиною 3 статті 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» від 15 травня 2003 року №
755-ІУ, із змінами та доповненнями,
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.
Здійснення окремих ліквідаційних
заходів, зокрема, публікація
оголошення чи повернення свідоцтва
платника податку на додану вартість не
звільняє від обов'язків та
відповідальності, пов'язаної зі
статусом фізичної особи' - підприємця.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є не
обґрунтованими та відповідно такими,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 до Сумської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про скасування
податкових повідомленнь-рішеннь від
19.10.2011р. № на суму 30696 грн. 25 коп. та
від 08.08.2011р. № на суму 68 грн. 23 коп.
-відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
23.05.2014р.

Суддя (підпис)
О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя
О.М. Кунець