Справа № 406/2640/13-а (2а/406/80/13)
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року м. Київ
К/800/43563/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Алчевську Луганської області (далі -
УПФ) про перерахунок пенсії за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 7 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом, відповідно до якого просив
визнати протиправною відмову УПФ у
перерахунку йому щомісячного
довічного утримання судді у відставці
в розмірі меншому ніж передбачено
чинним законодавством та зобов'язати
провести такий перерахунок за період з
1 листопада 2010 року по 1 січня 2012 року в
розмірі 90% працюючого на відповідній
посаді судді відповідно до статті 43
Закону України від 15 грудня 1992 року №
2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон
№ 2862-ХІІ), а з 1 січня 2012 року -
відповідно до частини третьої статті 138
Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI
«Про судоустрій і статус суддів» (далі -
Закон №2453-VI) згідно відомостей,
викладених у довідках територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Луганській
області, з урахуванням проведених
виплат.

Посилався на незаконність дій
відповідача щодо відмови в
перерахунку, нарахуванні і виплаті
йому довічного грошового утримання у
розмірі 90% від грошового утримання
судді з 1 листопада 2010 року.

Постановою Алчевського міського суду
Луганської області від 14 травня 2013 року
позовні вимоги задоволено. Визнано
протиправними дії УПФ щодо нарахування
позивачу щомісячного довічного
утримання у розмірі 80% грошової
винагороди судді, який працює на
відповідній посаді. Зобов'язано
провести перерахунок і виплату ОСОБА_2
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці в розмірі
90% від грошового утримання судді, який
працює на відповідній посаді, за період
з 1 листопада 2010 року по 1 січня 2012 року,
з урахуванням проведених виплат, з 1
січня 2012 року згідно довідки №60, з 1
січня 2013 року за довідкою №20, але не
більше десяти прожиткових мінімумів,
встановлених для осіб, які втратили
працездатність, з урахуванням
проведених виплат.

Донецький апеляційний
адміністративний суд рішенням від 7
серпня 2013 року постанову міського суду
скасував і ухвалив нову про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущених судом, просить скасувати
судове рішення апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, як помилково скасоване.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з
урахуванням наступного.

Судами установлено, що ОСОБА_2 з 11
квітня 1976 року по 1 листопада 2010 року
працював суддею Алчевського міського
суду Луганської області та вийшов у
відставку зі стажем роботи на посаді
судді понад 30 років. З 1 листопада 2010
року йому призначено та виплачувалося
щомісячне грошове утримання у розмірі
80 % із заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

18 березня 2013 року він звернувся до УПФ
із заявою про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання з 1 січня
2012 року на підставі довідок
територіального управління Державної
судової адміністрації в Луганській
області, проте рішенням УПФ від 20
березня 2012 року №16/Г-5, яке є предметом
оскарження, в задоволенні його вимоги
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з посиланням на
положення статті 43 Закону України
№2862-ХІІ, прийшов до висновку про
необхідність призначення позивачу
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 90% від суддівської
винагороди працюючого судді на
відповідній посаді.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову
суду першої інстанції, виходив з
безпідставності позову, оскільки у
спірний період позивач не мав права на
перерахунок грошового утримання в
збільшеному розмірі, так як дія статті
43 Закону № 2862-ХІІ втратила чинність з
прийняттям Закону № 2453-VI.

Висновок апеляційного суду, на відміну
від суду першої інстанції, не
відповідає вимогам закону та є
необґрунтованим.

Частиною третьою статті 138 Закону №2453-VI
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Позивач при звільненні у відставку мав
право на 90% щомісячного довічного
грошового утримання.

Законом України від 8 липня 2011 року
№3668-VI «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» (далі - Закон №3668-VI),
який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року,
частини третю та п`яту статті 138 Закону
№2453-VI викладено в новій редакції,
згідно з якої щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону).

Максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

В силу частини першої статті 37, статті
37-1 Закону України «Про державну
службу» пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Уразі підвищення розміру
заробітної плати працюючим державним
службовцям, а також у зв'язку із
набуттям особою права на пенсійне
забезпечення державного службовця за
цим Законом відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

Враховуючи те, що розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці і розмір пенсії колишнього
державного службовця залежать від суми
грошового утримання діючого судді
(заробітної плати працюючого на
відповідній посаді державного
службовця), з якої було сплачено єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, та виходячи з
принципу єдності статусу суддів, у разі
підвищення розміру грошового
утримання діючого судді має
здійснюватися перерахунок раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Аналізуючи зазначені норми законів,
суд касаційної інстанції погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
розрахунок розміру довічного
грошового утримання необхідно
здійснювати із винагороди судді, який
працює на відповідній посаді.
Перерахунок довічного грошового
утримання проводиться у випадку
збільшення заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.
Проте судом допущено помилку при
визначенні максимального розміру
довічного грошового утримання судді у
відставці десятьма прожитковими
мінімумами, установленими для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесення змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Конституційний
Суд України неодноразово розглядав
питання, пов'язані з реалізацією прав
на соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно якої
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме - у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції.
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони. Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

Виходячи з висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій окремих категорій громадян,
зокрема суддів, зміст та обсяг
досягнутих ними соціальних гарантій не
може бути звужено шляхом внесення змін
до законодавства, а правовідносини
щодо їхнього пенсійного забезпечення
виникають на момент звернення за
призначенням пенсії.

При виході у відставку позивач мав
право на 90 відсотків грошового
утримання судді без обмежень
максимальної виплати, тому положення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI
(в редакції Закону №3668-VІ), якою
визначено максимальний розмір
щомісячного грошового утримання, не
може бути застосований, а отже рішення
суду в цій частині підлягає зміні
шляхом виключення з резолютивної
частини вимоги про те, що виплата
щомісячного грошового утримання не
може перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність.

З урахуванням наведеного, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
як таке, що ухвалене помилково, а
рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 7 серпня 2013
року скасувати, а постанову
Алчевського міського суду Луганської
області від 14 травня 2013 року змінити,
виключивши з резолютивної чистини
посилання на те, що виплата щомісячного
грошового утримання не може
перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, проте може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський