Справа № 599/1290/13-а, 2а-599/103/13
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
Справа № 876/11964/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Осядача В.Б.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області на постанову
Зборівського районного суду
Тернопільської області від 06 серпня 2013
року по справі №599/1290/13-а, 2а-599/103/13 за
позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області про скасування
постанови про накладення стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, яким
просив визнати незаконною та скасувати
постанову №61/13 від 15.07.2013 року про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності.

Постановою Зборівського районного
суду Тернопільської області від 06
серпня 2013 року адміністративний позов
задоволено: скасовано постанову
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області №61/13 від 15.07.2013
року про накладення штрафу в розмірі 11
470 грн. та провадження по справі
закрито.

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області постанову суду
першої інстанції оскаржила, подала
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить
постанову суду скасувати та направити
справу на новий розгляд до
Тернопільського окружного
адміністративного суду.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що постановою про накладення штрафу
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 15.07.2013
року накладено фінансові санкції на
ОСОБА_1, що передбачені Законом України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності». Таким чином, враховуючи
те, що інспекцією накладено санкцію, що
не передбачена Кодексом України про
адміністративні правопорушення, а
фінансову санкцію передбачену Законом
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», дана справа підлягає
передачі до Тернопільського окружного
адміністративного суду.

В судовому засіданні позивач,
представник позивача надали пояснення
та заперечили проти доводів
апеляційної скарги, а представник
відповідача підтримав їх.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції, та
приймає нову постанову, якщо визнає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, що мають значення для
справи, порушив норми матеріального
права, що призвели до неправильного
вирішення справи.

Судом встановлено, що на підставі
протоколу від 12 липня 2013 року на ОСОБА_1
винесено постанову № 61/13 від 15.07.2013 року
про накладення штрафу в розмірі 11 470
грн. Згідно постанови позивач провів
роботи з реконструкції власного
нежитлового приміщення павільйону під
магазин-склад з допоміжним приміщенням
гаражу, влаштований водонепроникний
вигріб. Роботи проведено самочинно, без
реєстрації об'єкта в органах
державного архітектурно-будівельного
контролю, чим порушив ст. ст. 9, 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»
та ст. ст. 29, 34 Закону України «Про
планування та забудову території».

З цим не погодився позивач, який подав
позов до Зборівського місцевого суду,
який своїм рішенням від 06 серпня 2013
року позов задовольнив.

З приводу цього колегія суддів
зауважує, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України - однією з підстав для
скасування рішення суду є вирішення
справи неповноважним судом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
18 Кодексу адміністративного
судочинства України, місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні усі адміністративні
справи з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень у справах про притягнення
до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини 2 статті 18
Кодексу адміністративного судочинства
України окружним адміністративним
судам підсудні адміністративні справи,
у яких однією зі сторін є орган
державної влади, інший державний орган,
орган влади Автономної Республіки
Крим, обласна рада, Київська або
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ з приводу їхніх рішень, дій
чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області є
територіальним органом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України - органу державної виконавчої
влади.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
№3038-VI та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» №
208/94-ВР до повноважень органу
державного архітектурно-будівельного
контролю віднесено розгляд справ про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та застосування санкцій за
ці правопорушення, зокрема, накладення
штрафу.

Таким чином, суд першої інстанції
порушив норми процесуального права,
оскільки дана справа підсудна
окружному адміністративному суду, а не
місцевому загальному суду як
адміністративному суду.

Відтак, дану постанову необхідно
скасувати та прийняти нову про
задоволення позову частково з
наступних підстав.

У своїй постанові Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області вказує, що
позивач самочинно здійснив
реконструкцію нежитлового приміщення,
чим порушив вимоги ст. ст. 9, 27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»
та ст. ст. 29, 34 Закону України «Про
планування та забудову території».

Однак, норми ст. ст. 29, 34 Закону України
«Про планування та забудову території»
втратили чинність на підставі Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» №3038-VI від
17.02.2011 року.

Крім того, 19 січня 2012 року згідно із
Законом України від 22 грудня 2011 року №
4220-VI, Закон України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» №
208/94-ВР викладено у новій редакції,
пункт 2 частини другої статті 2 якої
передбачає, що суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
(у разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за виконання
будівельних робіт без повідомлення про
початок їх виконання або будівництво
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків I та II категорій складності,
закінчене у період з 5 серпня 1992 року до
12 березня 2011 року без дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
наведення недостовірних даних у такому
повідомленні - у розмірі десяти
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99 Конституційний Суд України
зазначив, що за закріпленим у наведеній
статті Конституції України принципом
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Тобто Закон № 208/94-ВР, зокрема положення
пункту 2 частини другої статті 2 щодо
накладення штрафу, регулює питання
відповідальності тих суб'єктів
містобудування, які вчинили
правопорушення у сфері містобудування,
після набрання чинності цим Законом.

Конституційний принцип незворотності
дії законів, які погіршують становище
особи, дає суду підстави для висновку
про неможливість застосування санкцій
за дії (бездіяльність), які на момент,
коли вони мали місце, за попереднього
правового регулювання не були
правопорушенням.

Як встановлено в судовому засіданні на
час вчинення правопорушення, зокрема
самочинного будівництва, Закон не
передбачав такої відповідальності, як
вказано у постанові Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Тернопільській області. Ця
норма була прийнята 19 січня 2012 року.
Самочинне будівництво було розпочато і
закінчено з травня 2009 року по травень
2010 року, про що вказано в постанові
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області. Відтак, до
позивача не можна було застосувати
штраф, який на той час Законом не був
передбачений.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», штраф може бути накладено
на субєктів містобудування протягом 6
місяців з дня виявлення
правопорушення, але не пізніше як через
три роки з дня його вчинення.

Правопорушення було виявлено в липні
2013 року, тоді ж і було накладено
стягнення. Отже, з часу вчинення
правопорушення до моменту виявлення
пройшло більше трьох років. А тому із
цих підстав постанова Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Тернопільській області
незаконна.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
протиправність винесення оскаржуваної
постанови Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності та
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо її скасування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, а тому
постанова суду підлягає скасуванню з
постановленням нової, якою позов
задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 94, 100, 160, 195, ст. 196, п. 3 ч.1
ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Тернопільській області
задоволити частково.

Постанову Зборівського районного суду
Тернопільської області від 06 серпня 2013
року по справі №599/1290/13-а, 2а-599/103/13 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області №61/13 від 15
липня 2013 року про накладення на ОСОБА_1
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності у розмірі
11470грн..

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В.П. Дякович

Судді:
Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич