Справа № 345/7200/13-а 2а/345/20/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Справа №
876/2829/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 11
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

23.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом в суд до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області
(далі-Управління), просив визнати
причини пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними;
визнати дії Управління неправомірними
щодо зарахування стажу за роботу в
районах Крайньої Півночі з 02.08.1978р. по
01.01.2002р. в одинарному розмірі;
зобов'язати Управління зарахувати стаж
за роботу в районах Крайньої Півночі з
02.08.1978р. по 01.01.2002р. в пільговому
обчисленні (1 рік роботи - за 1 рік і 6
міс.), тобто додатково зарахувати 11
років 7 місяців 17 днів; зобов'язати
Управління здійснити перерахунок і
виплату перерахованої пенсії з 01.03.2011р.
згідно позовних вимог та у
відповідності із законодавством
України і міжнародними Угодами, а також
стягнути з Управління всю заборговану
суму; зобов'язати Управління виконати
постанову суду негайно щодо стягнення
всієї суми боргу з врахуванням
виплачених сум; зобов'язати Управління
подати до суду звіт про виконання
судового рішення та встановити строк
подання зазначеного звіту.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 11
лютого 2014 року поновлено строк
звернення до адміністративного суду та
задоволено позовну заяву ОСОБА_1
частково: визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші щодо зарахування стажу за
роботу в районах Крайньої Півночі з
02.08.1978р. по 01.01.2002р. в одинарному розмірі;
зобов'язано Управління зарахувати стаж
за роботу в районах Крайньої Півночі з
02.08.1978р. по 01.01.2002р. в пільговому
обчисленні один рік роботи - за один рік
і шість місяців; зобов'язано Управління
здійснити перерахунок і виплату
перерахованої пенсії з 01.03.2011р. згідно
позовних вимог та у відповідності із
законодавством України і міжнародними
Угодами; зобов'язано Управління
виконати постанову суду негайно щодо
стягнення всієї суми боргу з
врахуванням виплачених сум;
зобов'язано Управління подати до суду
звіт про виконання судового рішення та
встановити строк подання зазначеного
звіту один місяць, з часу отримання
копії постанови. В решті позову
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції Управління оскаржило його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 11
лютого 2014 року скасувати та прийняти
нове рішення, яким в задоволені позову
відмовити повністю. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції не враховано, що
згідно п.5 прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» стаж роботи на
Крайній Півночі та в місцевостях,
прирівняних до таких районів після
01.01.1991р. особам обраховується в
одинарному розмірі. Окрім того,
позивачем не подано для призначення
пенсії на пільгових умовах належного
документа, який би підтвердив пільгове
обчислення стажу. Вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до суду.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не забезпечили, а тому
відповідно до п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України
розгляд даної справи судом апеляційної
інстанції здійснюється в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги та
заперечення позивача на апеляційну
скаргу в їх сукупності, на основі
наявних у справі доказів, колегія
суддів приходить до переконання, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін з наступних
підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.3 Ради Міністрів СРСР
№148 від 10.02.1960р. Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» зарахування одного
року роботи за один рік та шість
місяців запроваджено з 01.03.1960р.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26 вересня 1967 року «Про розширення
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі» скорочено тривалість
трудового договору, що надає право на
отримання пільг, передбачених ст. 5
вищезгаданого Указу Президії
Верховної Ради СРСР з п'яти до трьох
років.

Обов'язку щодо укладення трудового
договору в письмовій формі жодний з
вищевказаних нормативно-правових
документів не передбачав.

В підпункті 3 пункті 6 Інструкції про
порядок надання пільг особам, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях прирівняних до Крайньої
Півночі, від 06.05.1981р. зазначено, що
робітникам експедицій, круглорічних
партій, нафтових розвідок, відділів,
які розміщені в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі надаються
пільги, передбачені Указами від 10
лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року.

Гарантії прав громадян, які працювали в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі, у галузі пенсійного
забезпечення, передбачені Тимчасовою
Угодою між Урядом України і Урядом
Російської Федерації від 15 січня 1993
року.

Відповідно до ст.4 Тимчасової Угоди при
обчисленні пенсії або її частини, яка
відповідає тривалості трудового стажу,
виробленого в районах Крайньої Півночі
або в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, до 01 січня 1991
року на підставі статті 1 даної Угоди на
території України визначення
загального трудового стажу роботи,
середньомісячного заробітку і розміру
пенсії здійснюється згідно з її
законодавством.

Питання врахування періодів роботи для
стажу при призначенні пенсій в районах
Крайньої Півночі колишнього СРСР, а
згодом Російської Федерації після
01.01.1991р. на території України
регулюються нормами міжнародних угод,
підписаних Україною та РФ, а саме:
частиною 2 статті 6 «Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасників
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення» від 13
березня 1992 року, де зазначено наступне:
« 2.Для встановлення права на пенсію, в
тому числі пенсій на пільгових, умовах
і за вислугу років, громадянам
держав-учасників Угоди зараховується
трудовий стаж, набутий на території
будь-якої з цих держав, а також на
території колишнього СРСР за час до
вступу в дію цієї Угоди»; абзацами 2 та 3
статті 6 «Угоди між Урядом України і
Урядом Російської Федерації про
трудову діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн», від
14.01.1993 року, де зазначено наступне: «
Трудовий стаж, включаючи стаж, який
обчислюється у пільговому порядку, і
стаж роботи за спеціальністю, набутий у
зв'язку з трудовою діяльністю на
територіях обох Сторін, взаємно
визначається Сторонами. Обчислення
стажу здійснюється згідно з
законодавством Сторони, на території
якої відбувалась трудова діяльність».

З вище наведених норм міжнародних угод,
підписаних Україною та РФ, слідує, що
обчислення стажу здійснюється
згідно законодавства держави, на
території якої відбувалась трудова
діяльність і стаж, набутий на території
однієї з цих двох держав, визнається
іншою державою. Тобто, якщо якийсь
період роботи особи на території РФ
згідно законодавства цієї держави
повинен обчислюватися на пільгових
підставах, то в такому ж порядку цей
стаж повинен враховуватися щодо цієї
особи і в Україні.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003р.,
період роботи до 1 січня 1991 року в
районах Крайньої Півночі колишнього
Союзу РСР, а також на острові
Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення
страхового стажу застосовується для
осіб, які працювали в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від
26.09.1967 року «Про розширення пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі». Пільгове
обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Аналіз вищевикладених норм Закону дає
можливість колегії суддів дійти
висновку, що законодавець визначив як
альтернативу для пільгового
обчислення страхового стажу подачу
зацікавленою особою на її вибір
документа передбаченого п.5 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Відсутність
письмового трудового договору не є
виключною підставою для відмови у
пільговому обчисленні страхового
стажу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка працівника.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач з дотриманням вимог ст. 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1, звернувся до
УПФ України в м. Калуші за призначенням
пенсії, подавши заяву та відповідні
документами та яка була призначена на
пільгових умовах з 01.03.2011р.

На заяву позивача від 11.07.2011р. про
зарахування стажу роботи в пільговому
обчисленні листом за №1035/Д-15 від
29.07.2011р. УПФ України в м.Калуші,
правонаступником якого є Управління,
відмовлено у застосуванні пільгового
обчислення стажу, оскільки для
підтвердження права на пільгове
обчислення страхового стажу до 1 січня
1991 року в трудовій книжці мають бути
записи (завірені печаткою) про те, що
при прийомі на роботу на позивача
поширювалися пільги з посиланням на
вказані нормативно-правові акти.

Судом першої інстанції встановлено, що
пільговий стаж роботи позивача в
районах Крайньої Півночі
підтверджується його трудовою книжкою,
дата заповнення якої 14.08.1978р., починаючи
з запису « 3» - 02.08.1978р. «Ямало-Ненецький
національний округ Тюменська область,
Польова організація, технолог ПВО та
закінчуючи записом « 20» - 26.12.2005р. «Район
Крайньої Півночі Ямало-Ненецький
автономного округ, звільнений з посади
майстра пусконалагоджувальної бригади
цеху буріння випробування
свердловини», а також архівними
довідками №400 від 06.09.2005р., №313 від 31.08.2005
р., №687 від 20.12.2010р. та №94 від 23.12.2005р.

Аналізуючи норми чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини та встановлені на
підставі поданих письмових документів
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що письмові документи
подані позивачем до УПФ України в
м.Калуші належним чином підтверджували
стаж роботи за період з 02.08.1978р. по
01.01.2002р., набутий в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, а тому представивши трудову
книжку, як основний документ про
підтвердження стажу роботи, а також
довідки з підприємства, на якому
працював позивач, в яких зазначено
період роботи в місцевості,
прирівняній до районів Крайньої
Півночі, та в яких вказано пільги, якими
користувався позивач у цей період, УПФ
України в м.Калуші протиправно
відмовило йому у пільговому обчислення
страхового стажу, що є підставою
поновлення порушеного права.

Надання письмового трудового договору
для підтвердження пільгового
обчислення страхового стажу не є
обов'язковою умовою для пільгового
обчислення страхового стажу, а
альтернативою у виборі між рядом
документів, які підтверджують вказаний
стаж.

Посилання апелянта на пропущення
строків звернення до
адміністративного суду колегія суддів
вважає необґрунтованим, оскільки суд
першої інстанції на підставі заявлено
позивачем клопотання про визнання
причин пропуску строків звернення до
суду поважними з покликанням на
письмові докази дійшов правильного
висновку про те, що причин пропустив
строк звернення до суду слід визнати
поважними.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано частково
задовольнив позовні вимоги в спосіб,
визначений ст.162 КАС України. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області - залишити без задоволення, а
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 11
лютого 2014 року по справі №345/7200/13-а- без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш