Справа № 872/13226/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2014 рокусправа № 804/5464/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Дерманська К.О.,
дов. від 08.01.14 р.

відповідача: - Чохелі Т.Р.,
дов. від 26.12.13 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
травня 2013 р. у справі № 804/5464/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Птахокомплекс
Дніпровський"

до Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Птахокомплекс
Дніпровський" звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби :

- № від 03.04.2013 р. щодо збільшення
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі 1
100 350,04 грн., в тому числі за основним
платежем 18282 грн., штрафними санкціями
1082068,04 грн.;

- № від 03.04.2013 р. щодо зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
23313,15 грн. у декларації за травень 2012 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач не погоджується з висновками
податкового органу, вважає
обґрунтування акту перевірки
безпідставними, а притягнення позивача
до відповідальності незаконним з
огляду на те, що позивачем під час
проведення перевірки були надані всі
первинні документи, що підтверджують
реальність господарських відносин по
закупівлі товару, в тому числі і докази
його оплати, товарно-транспортні
накладні, які оформлені у
відповідності до вимог ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Окрім того, позивач зазначає, що він
жодним чином не порушував податкове
законодавство, а порушення податкового
законодавства іншими платниками
податків не породжують у позивача
відповідальності, оскільки діюче
законодавство не передбачає
покладення відповідальності за дії
свого контрагента.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
травня 2013 р. у справі № 804/5464/13-а
вищевказаний адміністративний позов
задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що актом
перевірки не встановлено жодного
фактичного порушення вимог наведених
норм законодавства, яке б позбавляло
позивача права на формування валових
доходів і витрат, а також податкового
кредиту у періоді, що перевірявся. Крім
того, відповідач в ході судового
розгляду справи не зміг надати жодних
доказів та не навів жодних підстав, які
б свідчили про законність та
обґрунтованість прийнятих податковою
інспекцією податкових
повідомлень-рішень або спростовували
надані докази та твердження позивача.

Не погодившись з постановою суду,
Нікопольською ОДПІ подано апеляційну
скаргу, згідно якої скаржник просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2013
р. у справі № 804/5464/13-а, та прийняти нову
постанову про відмові у задоволенні
позову. Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не в повному обсягу
встановив обставини по справі та не
дослідив реальності виконання
укладених позивачем угод, зокрема, те,
що дані документи не дають можливості
встановити реальність здійснених
операцій та факт використання в
господарській діяльності позивача
придбаних товарно-матеріальних
цінностей, а лише фіксують
господарські операції з вказаними
контрагентами.

ТОВ "ПК Дніпровський" проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
оскаржену постанову суду першої
інстанції цілком обґрунтованою та
правомірною, зазначаючи, при цьому, про
правомірність висновків суду першої
інстанції про те, що акт перевірки не
містить посилань на відсутність
первинних документів, які
підтверджують господарські операції,
здійснені позивачем з вищевказаними
контрагентами та не містить підстав і
доказів на яких ґрунтуються висновки
податкового органу.

Представниками сторін в судовому
засіданні апеляційної інстанції
підтримані пояснення та заперечення ,
подані щодо доводів апеляційної
скарги.

Обставини, пов'язані з
проведенням Нікопольською ОДПІ
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ "Птахокомплекс
Дніпровський" з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині повноти нарахування та сплати
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Ангстрем
Континенталь», ТОВ «Лігран», ТОВ
«Шоковіта» за період з 01.01.2010 р. по 31.01.2013
р.; з питань дотримання вимог
податкового законодавства в частині
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість по взаємовідносинам
з ТОВ «Друкарня «Друкарський Світ» за
грудень 2011 р., з ТОВ «Джібісібі Плюс» за
квітень, серпень 2012 р. (акт № 683/221/36020648
від 28.02.2013 р., т.1, а. с.15-58), встановлені
під час цих перевірок порушення вимог
чинного законодавства, зміст цих
порушень та зміст прийнятих на
підставі вказаного акту перевірки та
за результатами процедури
адміністративного оскарження спірного
податкового повідомлення-рішення (т.1,
а. с.11, 12) відображені в постанові
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2013
р. і відповідають матеріалам даної
справи.

Спірним в даній справі є питання щодо
висновків відповідача про
неправомірність формування позивачем
податкового кредиту за рахунок ПДВ,
сплаченого у ціні придбання товарів
(робіт, послуг) за господарськими
операціями з ТОВ «Ангстрем
Континенталь», ТОВ «Лігран», ТОВ
«Шоковіта» ТОВ «Друкарня «Друкарський
Світ», ТОВ «Джібісібі Плюс», реальність
яких не встановлена.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
Нікопольської ОДПІ не підлягає
задоволенню з таких підстав:

Згідно висновків акту перевірки
від 28.02.2013 р. не підтверджено реальність
здійснення господарських відносин ТОВ
«ПК «Дніпровський» із ТОВ «Лігран», ТОВ
«Ангстрем Континенталь», ТОВ
«Шоковіта», ТОВ «Друкарня «Друкарський
Світ», ТОВ «Джібісібі Плюс», їх вид,
обсяг, якість та розрахунки, а саме
встановлено дефектність первинних
документів, відсутність об'єктів
оподаткування та встановлено
порушення:

- ст.ст. 185, 188, 198, 201, 209 ПК України, в
результаті чого:

- завищено податковий кредит з податку
на додану вартість по загальній
Декларації всього за період, що
перевірявся, у сумі 41 595,15 грн., в тому
числі за травень 2012 р. у сумі 23313,15 грн.,
за жовтень 2012 р. у сумі 18 282 грн.;

- завищено податковий кредит з податку
на додану вартість по податкових
(скорочених) деклараціях
сільськогосподарських підприємств
всього за період, що перевірявся, у сумі
843 217,50 грн., в тому числі за грудень 2011 р.
у сумі 37 064,87 грн., за квітень 2012 р. у сумі
360 903,92 грн., за травень 2012 р. у сумі 317 315,09
грн., за липень 2012р. у сумі 6351,67 грн., за
серпень 2012 р. у сумі 121581,95 грн.

В тому числі, зроблено висновок,
що позивачем завищено залишок
від'ємного значення у декларації за
травень 2012 р. по рядку 24 в сумі 23 313,15 грн.
та занижено суму податку на додану
вартість по декларації за жовтень 2012 р.
по рядку 25 в сумі 18 282 грн.

Матеріалами справи
підтверджується і не спростовується
відповідачем, що позивач у періоді, що
перевірявся, мав господарські
відносини з придбання ТМЦ у ТОВ «ПК
«Дніпровський» із ТОВ «Лігран», ТОВ
«Ангстрем Континенталь», ТОВ
«Шоковіта», ТОВ «Друкарня «Друкарський
Світ», ТОВ «Джібісібі Плюс».

Частиною 2 статті 5 КАС України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

З 01.01.2011 р. набрав чинності
Податковий кодекс України.

Відповідно до ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, а тому до
правовідносин, які виникли у цій
справі, слід застосовувати норми
законів, які діяли на момент виникнення
правовідносин (квітень 2009р.), тобто
Закон України «Про податок на додану
вартість» (чинний в редакції станом на
2009р.) та норми Податкового кодексу
України виходячи з того, що перевірка
позивача податковим органом здійснена
у січні-лютому 2012 р.

Пунктом 5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (далі - Закон № 334)
валові витрати виробництва та обігу
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів
(робіт,послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Не належить до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати на: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України
Закону Україна «Про податок на додану
вартість» від 03.04.97 р. № 168/97 (чинного на
2009 р., далі - Закон № 168) визначено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168
(чинного на момент виникнення
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари
(послуги) починають використовуватися
в операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно з п.п.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону № 168 якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
№ 168 передбачено, що суми податку, які
підлягають сплаті до бюджету,
визначаються як різниця між загальною
сумою податкових зобов'язань, що
виникли у зв'язку з продажем товарів
(робіт, послуг) звітного періоду, та
сумою податкового кредиту звітного
періоду. Сплата податку проводиться не
пізніше двадцятого числа місяця, що
настає за звітним періодом.

У відповідності до п.198.2 ст.198 ПК України
(в редакції, що діяла на момент
формування позивачем податкового
кредиту) датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно положень п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6
статті 201 ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

За приписами статей 183 та 184 ПК України
про реєстрацію особи платником податку
на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Податкова накладна як звітний
податковий документ, що є підставою для
включення покупцем у податковому
обліку до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), що підлягають
використанню в його господарській
діяльності, має таке юридичне значення
при обов'язковій умові нарахування
податку та виписування податкової
накладної особою, яка зареєстрована як
платник податку на додану вартість у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Доказів того, що станом на момент
проведення господарських операцій
позивачем з контрагентами ТОВ «ПК
«Дніпровський» із ТОВ «Лігран», ТОВ
«Ангстрем Континенталь», ТОВ
«Шоковіта», ТОВ «Друкарня «Друкарський
Світ», ТОВ «Джібісібі Плюс», вказані
контрагенти не знаходились в Єдиному
реєстрі як юридичні особи та не були
зареєстрованими платниками ПДВ,
відповідачем суду не надано.

Також не надано доказів того, що
придбані послуги отримано позивачем не
з метою подальшого його використання у
власній господарській діяльності.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за №168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88, який
наведено вище, встановлено, що первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується скаржником, що ТОВ
"Птахокомплекс Дніпровський" до
перевірки надано наступні первинні
документи: договори, видаткові
накладні, податкові накладні,
товарно-транспортні накладні тощо.

Оплата придбаних позивачем ТМЦ також
підтверджена відповідачем в акті
перевірки від 28.02.2013 р. (а. с.51).

При цьому, доказів порушень
відображення вищевказаних
господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача акт перевірки від 28.02.2013 р. не
містить, що свідчить про правомірність
відображення господарських операцій з
придбання ТМЦ в бухгалтерському та
податковому обліку позивача і
спричинення реальних змін майнового
стану платника податків.

Крім того, відповідачем не надано суду
доказів і того, що податкові накладні,
які виписані вищевказаними
контрагентами позивача і які за
приписами Закону № 168 та Податкового
кодексу України є підставою для
формування податкового кредиту
платника податків, не відповідають
положенням Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом ДПА України від 30.05.97 р. № 165,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23.06.97 р. за № 233/2037 та
Наказу ДПА України від 21.12.2010 р. № 969,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 29.12.2010 р. за № 1401/18696
«Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення»,
Наказу Міністерства фінансів України
«Про порядок заповнення податкової
накладної» від 01.11.2011 р. № 1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 листопада 2011 р. за №
1333/20071, які діяли на момент здійснення
господарських операцій позивачем.

Факт наявності та надання позивачем до
перевірки усіх вищевказаних первинних
бухгалтерських документів
відповідачем також підтверджується,
однак, зазначається про їх дефектність
(тобто недостатність для підтвердження
реальності господарських операцій) з
огляду, зокрема, на помилки при
заповненні товарно-транспортних
накладних (т.1, а. с.52), та не зазначення у
накладних по ТОВ «Джібісібі Плюс»
посади осіб підприємств, а також даних,
що дають можливість ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
господарської операції від ТОВ
«Джібісібі Плюс» (т.1, а. с.31).

Щодо товарно-транспортних накладних то
відповідно до наказу Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року № 363
«Про затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні», яким передбачено
застосування ТТН, конкурують з
положеннями Закону про прибуток і
Закону № 996, які мають вищу юридичну
силу, і не відносять
товарно-транспортні накладні до
обов'язкових документів ведення
податкового чи бухгалтерського обліку.

Щодо відсутності вищевказаних
реквізитів у накладних, то наявність
таких помилок у заповненні первинних
документів само по собі є недостатньою
підставою для висновку про
нереальність (фіктивність)
господарської операції.

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Частинами 5 ст.203 ЦК України
передбачено, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Проте, доказів того, що договори з
придбання ТМЦ, що укладались позивачем
з вищевказаним контрагентами, визнані
недійсними у порядку, передбаченому
чинним законодавством, відповідачем
суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що наявність первинних документів є
достатньою підставою для відображення
вказаних операцій в бухгалтерському
обліку, на якому базується податковий
облік, що свідчить про неправомірність
позиції відповідача щодо незаконності
віднесення ТОВ "Птахокомплекс
Дніпровський" сум податку на додану
вартість по операціях з ТОВ «Лігран»,
ТОВ «Ангстрем Континенталь», ТОВ
«Шоковіта», ТОВ «Друкарня «Друкарський
Світ», ТОВ «Джібісібі Плюс» до складу
податкового кредиту, що, в свою чергу,
зумовлює безпідставність висновку про
відсутність фактичного здійснення
господарських операцій.

Стосовно посилань податкового органу
на дані актів перевірок контрагентів
позивача, (ТОВ «Лігран», ТОВ «Ангстрем
Континенталь», ТОВ «Шоковіта», ТОВ
«Друкарня «Друкарський Світ», ТОВ
«Джібісібі Плюс»), з яких вбачається
неможливість підтвердження реальності
господарських операцій вказаних
підприємств з їх контрагентами по
ланцюгу постачання колегія суддів
зазначає наступне:

Жодною нормою податкового
законодавства України не передбачався
обов'язок платників податків -
одержувачів товарів (робіт, послуг) -
вимагати від
контрагентів-постачальників будь-яких
відомостей повноти сплати податків за
окремою операцією придбання товарів,
відомостей про походження дані
товарів, відомостей щодо третіх осіб
(постачальників в ланцюгу), відомостей
про знаходження за місцем реєстрації
тощо.

Тим більш, що статтею 61 Конституції
України встановлений індивідуальний
характер відповідальності юридичної
особи.

Не надано суду також і вироків відносно
посадових осіб контрагентів позивача
по ланцюгу постачання.

При цьому, за приписами ч.4 ст.72 КАС
України обов'язковими такі вироки суду
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
буде лише в питаннях, чи мало місце
діяння та чи вчинене воно цією особою.

Також, слід зазначити, що акт перевірки
від 28.02.2013 р. фактично не містить
посилань на відсутність документів
бухгалтерського обліку та порушення
саме позивачем будь-яких норм чинного
податкового законодавства України.

При цьому, норми Податкового кодексу
України не пов'язують право платника
податку на податковий кредит з
проведенням будь-яких зустрічних
перевірок (звірок) та не ставить право
платника податку на формування
податкового кредиту в залежність від
сплати податку іншими учасниками по
всьому ланцюгу товарообігу.

За приписами ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Так, практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача по
ланцюгу постачання не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також колегія суддів бере до уваги, що
податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Таким чином, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірність та законність
своїх висновків, викладених в акті
перевірки від 28.02.2013 р.

Посилання скаржника на те, що надані
документи не дають можливості
встановити реальність здійснених
операцій та факт використання в
господарській діяльності позивача
придбаних товарно-матеріальних
цінностей, а лише фіксують
господарські операції з вказаними
контрагентами, колегією суддів до
уваги не приймаються, оскільки надання
документів, які фіксують господарські
операції і передбачається Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за № 168/704, тому порушень у даному
випадку порушення приписів чинного
законодавства з боку позивача
відсутні.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС
України, не надано суду доказів
правомірності прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень:

- № від 03.04.2013 р., яким Товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
1 100 350,04 грн., в тому числі за основним
платежем - 18282 грн., за штрафними
санкціями 1082068,04 грн.;

- № від 03.04.2013 р., у зв'язку з чим
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 23313,15 грн. у декларації за
травень 2012р. (т.1, а. с.11, 12).

Отже, колегія суддів вважає
обґрунтованим задоволення судом
першої інстанції позовних вимог ТОВ
«ПК «Дніпровський» щодо визнання
протиправними та скасування вказаних
податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції.

Крім того, відповідач звернувся з
клопотанням, викладеним в апеляційній
скарзі, про заміну Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби
правонаступником - Нікопольською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в зв'язку з чим вказане
клопотання відповідача підлягає
задоволенню в силу приписів ст.55 КАС
України.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2013
р. у справі №804/5464/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
травня 2013р. у справі № 804/5464/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко