Справа № 2а/0470/8416/12
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2014 рокусправа № 2а/0470/8416/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2012 року

у справі № 2а/0470/8416/12

за позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до Комунального підприємства
«Кривбасводоканал»

про стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до
Комунального підприємства
«Кривбасводоканал», в якому просило
стягнути з відповідача на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 230 556,36 грн., пеню за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 46,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
згідно наданого відповідачем звіту
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів у 2011 році була
менша, ніж встановлено нормативом, у
зв'язку з чим згідно ст.20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідач
повинен сплатити передбачені законом
санкції в сумі 230 556,36грн. Оскільки в
добровільному порядку відповідач
зазначену суму не сплатив, йому була
нарахована пеня в розмірі 46,11грн. за
період з 18.04.2012 по 18.04.2012.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22серпня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено. Постанова мотивована
безпідставністю та необґрунтованістю
заявлених позивачем вимог, відсутністю
вини відповідача в незабезпеченні
нормативу працевлаштування інвалідів
в 2011 році як однієї з обов'язкових умов
відповідальності.

Не погодившись з постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на необґрунтованість
висновків суду щодо виконання
відповідачем усіх належних заходів по
виконанню нормативу з
працевлаштування інвалідів, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою задовольнити позов. Зазначає, що
згідно Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» виконанням нормативу робочих
місць у кількості, визначеній згідно з
ч.1 ст.19 цього Закону, вважається
працевлаштування підприємством
інвалідів, для яких це місце є основним.
Висновок суду щодо виконання усіх
належних заходів відповідачем щодо
виконання нормативу з
працевлаштування інвалідів є
помилковим.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися, про час і місце судового
засідання сторони повідомлені судом
належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідач - Комунальне підприємство
«Кривбасводоканал» є юридичною особою
та відноситься до підприємств, яким
відповідно до ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Виходячи із даних, наведених
відповідачем у звіті форми № 10-ПІ за 2011
рік (а.с.4), середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
фактично становила у звітній період 1928
осіб, відповідно, кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
за вимогами Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», повинна складати - 77 особа.
Фактично за рік працювало 70 особа.

Вказаний факт визнаний позивачем як
невиконання нормативу та підставою для
нарахування відповідачу
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 230 556,69 грн., а через їх
несвоєчасну сплату позивачем
нарахована пеня в сумі 46,11 грн. за
період прострочення з 18.04.2012 по 18.04.2012.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», роботодавці
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості (ч.1 ст. 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»).

Відповідно Закону України «Про
зайнятість населення» підбір
підходящої роботи для інвалідів
здійснюється відповідно до їхніх
професійних навичок, знань,
рекомендацій медико-соціальної
експертної комісії та з урахуванням
побажань інваліда (ст.7 Закону).

Статтею 19 цього ж Закону України «Про
зайнятість населення» визначено право
державної служби зайнятості
направляти для працевлаштування на
підприємства, в установи і організації
всіх форм власності при наявності там
вільних робочих місць (вакантних посад)
інвалідів, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки та
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікації і знань та з урахуванням
їх побажань.

З огляду на викладене, обов'язок по
працевлаштуванню інвалідів відповідно
до встановленого Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» нормативу
покладається як на роботодавців так і
на державну службу зайнятості.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування визначені ст.18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» і це,
зокрема, виділення та створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальних
робочих місць, створення для них умов
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечення
інших соціально-економічних гарантій,
передбачених чинним законодавством,
надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи (ч.2 ст.18
цього Закону).

Таким чином на підприємство
покладається обов'язок створювати та
належним чином атестувати створені
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, інформувати про таку
кількість створених робочих місць
органи працевлаштування інвалідів.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач обов'язки зі створення
робочих місць для інвалідів та їх
працевлаштування виконував у повному
обсязі відповідно до вимог чинного
законодавства.

Як вбачається матеріалів справи,
відповідачем до Центрально-Міського
центру зайнятості протягом 2011 року
подавались Звіти (Форма №3-ПН) про
наявність вакансій, з яких вбачається,
що відповідач щомісячно зазначав про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів.

Довідкою від 17.08.2012 року наданою
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1,
підтверджено, що відповідач в 2011 році
розміщував об'яви про вакантні
підсобні робочі місця для інвалідів в
журналі «Работа и Карьера» (а.с.48).

Випадків безпідставної відмови
відповідачем у прийнятті інвалідів на
роботу протягом 2011 року не було, всі
інваліди, які звертались на
підприємство у 2011 році,
працевлаштовані.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що відповідачем вчинено усіх
залежних від нього заходів для
виконання нормативу з
працевлаштування інвалідів.

Сам по собі факт відсутності
працевлаштованих інвалідів відповідно
до нормативу, ще не є безспірною
підставою для відповідальності,
оскільки у разі відсутності на обліку
інвалідів, які мешкають на території,
де знаходиться підприємство
відповідача, і бажають працювати на
вказаному підприємстві, не вбачається
за можливе виконання законодавчо
встановленого нормативу.

Адміністративно-господарська
відповідальність, передбачена ст.20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», за
своєю суттю є господарсько-правовою
відповідальністю, підставою для
застосування якої є вчинене
роботодавцем правопорушення у сфері
господарювання (ч.1 ст.218 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.2 зазначеної статті
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У зв'язку з цим колегія суддів не вбачає
підстав для застосування до
відповідача штрафних санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
цих санкцій.

Суд першої інстанції під час розгляду
даної справи в повному обсязі дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін,
а апеляційна скарга позивача -
залишенню без задоволення, оскільки
доводи апеляційної скарги
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2012 року у с/праві № 2а/0470/ 8416/12
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко