Справа № 824/1971/14-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/1971/14-а

12:00

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області до Управління Державної
казначейської служби України у
Новоселицькому районі Чернівецької
області про зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області (далі-позивач), звернувся з
адміністративним позовом до
управління Державної казначейської
служби України у Новоселицькому районі
Чернівецької області (далі-відповідач),
в якому просив суд: зобов"язати
відповідача вчинити дії щодо
перерахування грошових коштів в сумі
36769,09 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що управління
Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області направило до відділу Державної
виконавчої служби Новоселицького
районного управління юстиції
виконавчі документи про стягнення
заборгованості.

Постановами Новоселицького відділу
Державної виконавчої служби по
виконавчих документах було відкрито
виконавче провадження щодо
примусового стягнення заборгованості,
а саме з СВК «Ванчиківці», СТОВ
«Тарасівці» та ОСОБА_1

08 квітня 2014 року відповідно до
платіжного доручення відділом
Державної виконавчої служби
Новоселицького РУЮ №221 на суму 17684,31
грн., №217 на суму 13015,52 грн., №219 на суму
4879,33 грн., №232 на суму 990 грн. та
відповідно до платіжного доручення №264
від 15 квітня 2014 року на суму 199,93 грн.
виконавчі провадження по виконавчих
листах Чернівецького окружного
адміністративного суду №2а/2470/1694/12 та
№2а/2470/2488/12 фактично виконано, а по
виконавчих документах №2а/2470/1224/12
,№2а/2470/1424/11 та по постанові №3 у справі
про адміністративне правопорушення
виконано частково.

Позивач зазначає, що станом на 16.05.2014
року загальна сума коштів 36769,09 грн. по
вищезазначених платіжних дорученнях
продовжую перебувати на рахунках
управління Державної казначейської
служби України у Новоселицькому районі
Чернівецької області.

Відповідач надав суду заперечення
проти позову в письмовій формі, в яких
просив суд у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі. Зазначав,
що жодним нормативно-правовим актом не
передбачено термін проведення
платіжних доручень розпорядників
(одержувачів) бюджетних коштів
органами Казначейства, а лише
визначено строк дії платіжних
доручень. Отже, управлінням
Казначейства не порушено строків
проведення платежів по відділу
Державної виконавчої служби
Новоселицького РУЮ.

Також відповідач зазначив, що органи
Казначейства не є банками в розумінні
Закону України «Про банки та
банківську діяльність». Органи
Казначейства не мають банківської
ліцензії, а тому згідно чинного
законодавства не є банками. Державна
казначейська служба України та її
територіальні органи є органами
виконавчої влади, які реалізують
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
державних коштів.

Управлінням Казначейства з
дотриманням встановлених термінів
прийнято до опрацювання платіжні
доручення, однак жодним
нормативно-правовим актом не
передбачено терміну, протягом якого
органом Казначейства повинна бути
здійснена оплата даних платіжних
доручень.

Між управлінням Казначейства та
відділом державної виконавчої служби
Новоселицького РУЮ укладено договір
про здійснення розрахунково-касового
обслуговування від 29 січня 2013 року №121,
яким передбачено права та обов'язки
управління Казначейства в процесі
обслуговування відділу Державної
виконавчої служби Новоселицького РУЮ.

Отже, управління Казначейства вважає
безпідставною вимогу позивача
здійснити перерахування коштів згідно
платіжних доручень, наданих іншою
юридичною особою, а саме відділом
державної виконавчої служби
Новоселицького РУЮ,

Представник позивача та представник
відповідача подали до суду клопотання
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе та доцільне розглянути дану
адміністративну справу без участі
сторін на підставі наявних в ній
матеріалів в порядку письмового
провадження, що відповідає вимогам ст.
122 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов належить до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області направлено до відділу
Державної виконавчої служби
Новоселицького районного управління
юстиції виконавчі документи про
стягнення заборгованості, а саме:

-13.09.2012 року виконавчий лист
Чернівецького окружного
адміністративного суду №2а/2470/1224/12 про
стягнення заборгованості з СТОВ
«Тарасівці» в сумі 29062,83 грн.;

-13.03.2013 року виконавчий лист
Чернівецького окружного
адміністративного суду №2а/2470/1694/12 про
стягнення заборгованості з СТОВ
«Тарасівці» в сумі 13015,52 грн.;

-11.04.2013 року виконавчий лист
Чернівецького окружного
адміністративного суду №2а/2470/2488/12 про
стягнення заборгованості з СТОВ
«Тарасівці» в сумі 4879,33 грн.;

-09.08.2011 року виконавчий лист
Чернівецького окружного
адміністративного суду №2а/2470/1424/11 про
стягнення заборгованості з СВК
«Ванчиківці» в сумі 77519,13 грн.;

-04.07.2012 року постанова №3 від 15.02.2012 року
у справі про адміністративне
правопорушення про стягнення штрафу з
ОСОБА_1 в сумі 1700 грн.(а.с. 10-22).

08 квітня 2014 року відповідно до
платіжного доручення відділом
Державної виконавчої служби
Новоселицького РУЮ №221 на суму 17684,31
грн., №217 на суму 13015,52 грн., №219 на суму
4879,33 грн., №232 на суму 990 грн. та
відповідно до платіжного доручення №264
від 15 квітня 2014 року на суму 199,93 грн.
виконавчі провадження по виконавчих
листах Чернівецького окружного
адміністративного суду №2а/2470/1694/12 та
№2а/2470/2488/12 фактично виконано, а по
виконавчих документах №2а/2470/1224/12,
№2а/2470/1424/11 та по постанові №3 у справі
про адміністративне правопорушення
виконано частково(а.с. 5-9).

В адміністративному позові зазначено,
що станом на 16.05.2014 року загальна сума
коштів 36769,09 грн. по зазначених вище
платіжних дорученнях продовжує
перебувати на рахунках управління
державної казначейської служби
України у Новоселицькому районі
Чернівецької області.

До встановлених обставин суд
застосовує наступні положення закону
та робить відповідні висновки.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року № 606-XIV.

Згідно положень статті 45 Закону
України "Про виконавче провадження"
грошові суми, стягнуті з боржника,
зараховуються державним виконавцем на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження" розроблено
Інструкцію з організації примусового
виконання рішень, що затверджена
наказом Міністерства юстиції України
від 02 квітня 2012 року №512/5,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі
- Інструкція №512/5). Зазначена
Інструкція визначає окремі питання
організації виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню.

Пунктами 12.1, 12.2 Інструкції №512/5
передбачено, що органи ДВС мають
відповідні рахунки в органах Державної
казначейської служби України для
обліку депозитних сум і зарахування
стягнутих з боржників коштів та їх
виплати стягувачам у національній
валюті, а також відповідні рахунки для
обліку аналогічних операцій в
іноземній валюті в банках. Розрахунки з
таких рахунків здійснюються тільки в
безготівковій формі. Не допускаються
видача та переказ стягнутих державними
виконавцями сум стягувачам без
зарахування на депозитний рахунок
органу ДВС.

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції з
обліку коштів, розрахунків та інших
активів бюджетних установ,
затвердженої наказом Державного
казначейства України 26 грудня 2003 року
за №242 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 23 січня
2004 року за №106/8705 (діяла на час
виникнення спірних правовідносин),
депозитні рахунки - рахунки, які
відкривають в органах Державного
казначейства та/або установах банків
за коштами, які отримали бюджетні
установи в тимчасове зберігання згідно
з законодавством (без права
користування цими коштами, що
перебувають на цих рахунках) і з
настанням відповідних умов належать
поверненню або перерахуванню за
призначенням.

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави вважати, що органи
державної виконавчої служби
зобов'язані відкрити депозитні рахунки
в органах Державної казначейської
служби України для обліку депозитних
сум, а останні обслуговувати їх з метою
обліку депозитних коштів боржників і
зарахування їх стягувачам. При цьому
використовувати стягнуті з боржників
грошові суми, що підлягають виплаті
стягувачам, на інші цілі забороняється.

За змістом Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року №460/2011
(далі - Положення №460/2011), Державна
казначейська служба України
(Казначейство України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України.
Казначейство України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для реалізації державної
політики у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України є учасником
системи електронних платежів
Національного банку України.

Казначейство України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (у разі їх
утворення) (пункт 7 Положення №460/2011).

У своїй діяльності Казначейство
України керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
наказами Міністерства фінансів
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України і Міністра.

Враховуючи наведені норми, а також
керуючись принципом законності (стаття
9 Кодексу адміністративного
судочинства України) та застосовуючи
аналогію закону, суд вважає, що на
Казначейство України та його
територіальні органи, як учасників
системи електронних платежів
Національного банку України,
поширюється чинне законодавство
України, що регулює питання здійснення
міжбанківських розрахунків.

Загальні засади функціонування
платіжних систем і систем розрахунків
в Україні, поняття та загальний порядок
проведення переказу коштів у межах
України, відповідальність суб'єктів
переказу, а також загальний порядок
здійснення нагляду (оверсайта) за
платіжними системами визначає та
встановлює Закон України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ.

Статтею 1 указаного Закону визначено,
що платіжне доручення - розрахунковий
документ, який містить доручення
платника банку, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до Законів України "Про
Національний банк України", "Про банки і
банківську діяльність", "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України,
Податкового кодексу України, інших
законодавчих актів України та
нормативно-правових актів
Національного банку України було
розроблено Інструкцію про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, що затверджена
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року №22 та
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 29 березня 2004 року за №377/8976
(далі - Інструкція №22). Ця Інструкція
встановлює загальні правила, види і
стандарти розрахунків клієнтів банків
та банків у грошовій одиниці України на
території України, що здійснюються за
участю банків.

Зокрема, пунктом 1.4 Інструкції №22
визначено, що платіжне доручення -
розрахунковий документ, що містить
письмове доручення платника
обслуговуючому банку про списання зі
свого рахунку зазначеної суми коштів
та її перерахування на рахунок
отримувача. А згідно пункту 3.5
Інструкції №22 банк платника приймає
платіжне доручення до виконання
протягом 30 календарних днів з дати його
виписки.

З огляду на приписи вищезазначених
норм, суд приходить до висновку про те,
що управлінням Державної
казначейської служби України у
Новоселицькому районі Чернівецької
області протягом тривалого часу
(більше, ніж протягом 30 календарних
днів з дати виписки) безпідставно не
було виконано платіжні доручення №221
від 08 квітня 2014 року, №264 від 15 квітня 2014
року, №232 від 08 квітня 2014 року, №219 від 08
квітня 2014 року, №217 від 08 квітня 2014 року
відділу Держаної виконавчої служби
Новоселицького районного управління
юстиції й не перераховано на особовий
рахунок позивача належні йому як
стягувачу кошти у розмірі 36769,09, що
призвело до необґрунтованого
порушення прав позивача.

Заперечення які наведені відповідачем
не спростовують обгрунтувань
наведених позивачем, оскільки вказані
заперечення по своїй суті не містять
правових норм, які б надавали право
відповідачу чинити у вказаних
правовідносинах бездіяльність.

Враховуючи вищезазначені норми
законодавства суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню повністю.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 94 КАС
України судові витрати з відповідача
не стягуються.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі викладеного керуючись
ст.ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Зобов"язати управління Державної
казначейської служби України у
Новоселицькому районі Чернівецької
області вчинити дії щодо перерахування
грошових коштів в сумі 36769,09 грн.

3. Копію постанови направити сторонам.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому та
скороченому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
О.В.
Боднарюк