Справа № 2а-15421/11/2670
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/47150/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Головуючого судді: Мороза В.Ф.

Суддів: Логвиненко А.О.

Донця О.Є

за участю секретаря судового
засідання: Головко О.В.

за участю: представника позивача
Білинова А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідання касаційну скаргу Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року у справі за позовом Товариства з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія «Альфа-Гарант» до Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України про визнання
протиправним та скасування припису,

в с т а н о в и л а:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» (далі - Страхова
компанія) звернулось із позовом про
визнання протиправним та скасування
припису №СК-421/11-1031 від 13.10.2011 року.

Позов мотивовано безпідставним
винесення припису про усунення
виявлених порушень. На думку позивача
сума страхового відшкодування у
розмірі вартості відновлюваного
ремонту з урахуванням зносу була
правомірно сплачена за виключенням
податку на додану вартість, оскільки
виплата здійснена фізичній особі, яка
не є платником податку на додану
вартість. Вважає, що виплата страхового
відшкодування без ПДВ узгоджується з
положеннями Закону України «Про
страхування», оскільки не перевищує
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник. Також вказав на те, що
відповідно до пп. 196.1.3. п. 196.1. ст.. 196
Податкового кодексу не є об'єктом
оподаткування операції з надання
послуг із страхування.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
листопада 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийняти нове, яким позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано припис
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України (далі -
Комісія) від 13 жовтня 2011 року №
СК-421/11-1031 в частині порушення ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів». В іншій частині
позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій Комісія просить скасувати
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року та постановити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, Страхова компанія
та громадянин ОСОБА_3 уклали договір
(поліс) обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВЕ/3441761. За умовами договору
(полісу) забезпеченим транспортним
засобом був автомобіль Iveco Magirus,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

01 червня 2011 року у зв'язку із
дорожньо-транспортною пригодою за
участю забезпеченого транспортного
засобу до Страхової компанії
звернувся ОСОБА_4 із заявою про виплату
страхового відшкодування.

Відповідно до звіту
автотоварознавчого дослідження СПД
ОСОБА_5 №06.11.04 від 07.06.2011 року вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу складає 10604,23 грн.

На підставі Акту №ЦВ/11/0220 від 29.08.2011
року страхову виплату ОСОБА_4 було
здійснено 29.08.2011 року в розмірі 8326,87грн.
(без ПДВ)

Вказані обставини були встановлені в
Акті про порушення вимог чинного
законодавства №418/42/6-ап від 27.09.2011 року,
в якому міститься висновок про те, що за
результатами перевірки документів за
зверненням ОСОБА_4 встановлено
порушення ст. 29, п. 37.1, 37.2 ст. 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» щодо визначення розміру
відшкодування витрат, пов'язаних із
пошкодженням транспортного засобу, не
у відповідності до порядку,
встановленого законодавством,щодо
нездійснення виплати страхового
відшкодування протягом одного місяця з
дня отримання страховиком визначених у
ст. 35 цього Закону документів, щодо
невиплати пені за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування з вини страховика.

На підставі акту Комісією винесено
припис №СК-421/11-1031 від 13.10.2011 року, яким
зобов'язано Страхову компанію усунути
виявлені порушення вимог чинного
законодавства України у сфері надання
фінансових послуг, повідомити про
виконання вимог цього припису та
надати підтверджуючі документи в
Державну комісію з регулювання ринків
фінансових послуг України в термін до 30
листопада 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач в порушення вимог ст.29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» зменшив суму
страхового відшкодування ОСОБА_4 на 20%,
що не було передбачено законодавчими
нормами, тому Комісією обґрунтовано
винесено оскаржуваний припис.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково апеляційний суд виходив з
того, що позивачем обґрунтовано
виплачено ОСОБА_4 суму страхового
відшкодування в сумі 8326,87 грн., тобто
суму вартості відновлювального
ремонту з урахуванням зносу за
виключенням податку на додану
вартість, оскільки виплата здійснена
фізичній особі, яка не є платником
податку на додану вартість і не має
підстав для здійснення нарахування
податку на додану вартість. Тому
припис Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України №
СК-421/11-1031 від 13.10.2011 року в частині
визначення порушення ст.29 Закону
України "Про страхування" є незаконним
та підлягає скасуванню.

Із даним рішенням апеляційної
інстанції колегія суддів не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі наступає при
настанні страхового випадку, страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
"Про страхування", здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

В даному випадку у встановлений спосіб
була встановлена сума
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу, яка склала 10604,23 грн.
Страхова компанія при виплаті
страхового відшкодування від
встановленої суми відновлюваного
ремонту відрахувала податок на додану
вартість, у зв'язку з чим була зменшена
сума страхової виплати.

Разом з тим, законодавчим нормами не
передбачено, що страхувальник
уповноважений на зменшення сум
страхового відшкодування на суму
податку на додану вартість. Посилання
позивача на пп. 196.1.3. п. 196.1. ст.. 196
Податкового кодексу щодо не віднесення
до об'єктів оподаткування податком на
додану вартість операцій з надання
послуг із страхування є
необґрунтованими, оскільки вказана
норма не регулює встановлення розміру
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок настання страхового випадку,
який визначається в порядку,
передбаченому Законом "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів". Також не є
підставою для зменшення розміру
страхового відшкодування те, що особа
не є платником податку на додану
вартість.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що Комісія в межах наданих їй
повноважень та відповідно діючих
законодавчих норм, правомірно винесла
оскаржуваний припис в частині усунення
позивачем порушень щодо незаконного
зменшення розміру страхового
відшкодування, у зв'язку з чим суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність правових
підстав для його скасування, а суд
апеляційної інстанції необґрунтовано
скасував рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року скасувати, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
листопада 2011 року залишити в силі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та
оскарженню не підлягає, крім як в
строки, з підстав та в порядку,
передбаченому главою 3 розділу ІV КАС
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець