Справа № 21-29а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
відкритого акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат"; далі - ПАТ) до Криворізької
митниці Державної митної служби
України (правонаступником якої є
Дніпропетровська митниця Міністерства
доходів і зборів України; далі -
Митниця), Головного управління
Державної казначейської служби
України у Дніпропетровській області
(далі - Управління) про визнання
протиправним рішення, скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, повернення надмірно
сплачених платежів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ПАТ звернулося до суду
з позовом, у якому просило: визнати
протиправним рішення Митниці про
визначення митної вартості товарів від
1 грудня 2009 року № 113000010/2009/000302/1 (далі -
рішення); скасувати картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 1 грудня 2009 року №
113050000/9/000769 (далі - картка відмови);
стягнути з Державного бюджету України
в особі Управління суми надмірно
сплачених податку на додану вартість
(далі - ПДВ) у розмірі 41 243 грн 49 коп.
та ввізного мита у розмірі 14 435 грн 22
коп.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ
послалося на те, що Митниця при
визначенні митної вартості товару
порушила порядок застосування методів
визначення митної вартості товарів,
передбачений статтею 266 Митного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
МК).

Суди встановили, що 10 квітня 2009 року ПАТ
уклало зовнішньоекономічний контракт
із відкритим акціонерним товариством
"Белшина" (Республіка Білорусь) №
356/2626-37-09, за умовами якого була
здійснена поставка товару - шин 33.00-51
ФТ-116АМ2.

Митне оформлення вказаного товару
здійснювалось позивачем на підставі
вантажної митної декларації від 30
листопада 2009 року № 113050000/9/008926, у якій
заявлена митна вартість товару за
першим методом (за ціною договору) - 8250
доларів США за одиницю.

Під час порівняння заявленої митної
вартості товарів з рівнем вартості на
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари, митне оформлення яких вже
здійснено, було виявлено, що товар
цього ж виробника та цієї ж марки вже
ввозився на митну територію України за
ціною 8960 доларів США за одиницю. Для
підтвердження митної вартості Митниця
витребувала додаткові документи, а
саме прайс-листи виробника товару та
калькуляцію виробника.

Оскільки декларант додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів не надав, посадова
особа Митниці прийняла оскаржуване
рішення, в якому митну вартість
визначила за шостим (резервним) методом
та оформила картку відмови.

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд постановою від 16
вересня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2012 року, у задоволенні
позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України
постановою від 12 червня 2013 року рішення
судів попередніх інстанцій скасував та
прийняв нове, яким позов задовольнив.

Скасовуючи рішення судів попередніх
інстанцій, касаційний суд виходив із
того, що оскільки ПАТ подало всі
необхідні документи для підтвердження
митної вартості за першим методом, то,
приймаючи оскаржуване рішення та
оформляючи картку відмови, Митниця
діяла поза межами повноважень та у
спосіб, що суперечать вимогам чинного
законодавства, адже не довела
неможливість визначення митної
вартості за цим методом або із
застосуванням наступних у порядку,
встановленому статтею 266 МК.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС),
Митниця, посилаючись на неоднакове
застосування Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року № 618 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 25 вересня 2007 року за №
1097/14364; далі - Порядок повернення), та
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженого наказом
Державної митної служби України,
Державного казначейства України від 20
липня 2007 року № 611/147 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року за № 1095/14362; який був чинним на
час виникнення спірних відносин; далі -
Порядок взаємодії), просить постанову
Вищого адміністративного суду України
від 12 червня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції однієї й тієї самої норми
права заявник надав постанову Вищого
адміністративного суду України від 10
грудня 2013 року № К/800/29091/13, у якій
касаційний суд за результатами
розгляду подібних відносин відмовив у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві коштів у вигляді надмірно
сплачених ПДВ та ввізного мита
виходячи з того, що Порядком повернення
та Порядком взаємодії визначено
процедуру повернення надмірно
сплачених митних платежів, яка
позивачем не була дотримана. Крім того,
суди попередніх інстанцій не
встановили розміри надмірно сплачених
платежів та не з'ясували, чи зараховані
вони до бюджету і до якого саме бюджету
зараховані спірні митні платежі, що не
дає можливості в судовому порядку
стягнути спірні митні платежі.

Усуваючи розбіжності у застосуванні
Порядку повернення та Порядку
взаємодії, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України виходить із
такого.

Відповідно до частини шостої статті 264
МК у разі якщо після сплати декларантом
податків і зборів (обов'язкових
платежів) згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
буде прийнято рішення про застосування
митної вартості, заявленої
декларантом, сума надміру сплачених
податків і зборів (обов'язкових
платежів) повертається декларанту у
місячний термін з дня прийняття
рішення у порядку, передбаченому
законодавством.

Так, саме Порядок повернення визначає
процедуру повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264 МК.

Відповідно до абзаців першого, другого
пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ

Порядку повернення для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до відділу митних платежів митного
органу (далі - Відділ) для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
форма якого наведена в додатку 1 до
Порядку взаємодії, керівництвом
Відділу за потреби ініціюється
проведення перевірки в митному органі
щодо правильності митного оформлення
із залученням відповідних підрозділів
митного органу. Порядок і форма
складання документа, у якому
відображатимуться результати
перевірки, визначаються наказом
Державної митної служби України.

Разом з тим взаємовідносини митних
органів та органів Державного
казначейства України в процесі
повернення помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи,
регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до пункту 2 вказаного
Порядку повернення помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів здійснюється на
підставі висновку митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації. Зазначений висновок
оформляється відповідно до заяви
платника, яка подається до митного
органу, що здійснював оформлення
митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на
підставі отриманого Висновку про
повернення відповідний орган
Державного казначейства України готує
платіжні документи на перерахування
коштів з рахунку з обліку доходів
державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку про повернення,
та протягом п'яти робочих днів від дати
отримання Висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.

Таким чином, за Порядком взаємодії
основною умовою повернення коштів є
обов'язкова їх сплата та зарахування на
рахунки відповідного бюджету.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України визнала, що
законодавством відповідно до частини
шостої статті 264 МК визначено механізм
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу чи помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету, а
тому на підставі аналізу наведених
вище норм права дійшла такого
правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом
податків і зборів (обов'язкових
платежів) згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
буде прийнято рішення про застосування
митної вартості, заявленої
декларантом, сума надміру сплачених
податків і зборів (обов'язкових
платежів) повертається декларанту у
порядку, передбаченому Порядком
повернення та Порядком взаємодії, на
підставі його заяви та у місячний
термін з дня прийняття висновку
митного органу, що здійснював
оформлення митної декларації, про
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи.

Таким чином, висновок касаційного суду
у справі, що розглядається, не
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
а тому постанова Вищого
адміністративного суду України від 12
червня 2013 року підлягає скасуванню, а
справа - направленню на новий
касаційний розгляд.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів і зборів України
задовольнити.

Постанову Вищого адміністративного
суду України від 12 червня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.Б.
Гусак О.А. Коротких
О.В.
КривендаП.В. Панталієнко
О.Б. ПрокопенкоО.О.
Терлецький
Ю.Г. Тітов