Справа № 2а-1670/5183/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/32915/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29.02.2012

у справі № 2а-1670/5183/11

за позовом СПД ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ)

про визнання протиправними та
скасування наказу та податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним
і скасування наказу Кременчуцької ОДПІ
від 11.05.2011 № 2385 про проведення
позапланової виїзної перевірки, а
також податкового
повідомлення-рішення від 03.06.2011 №
/796, за яким СПД ОСОБА_1 визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 18 895,83 грн. (у тому
числі 15116,66 грн. за основним платежем та
3779,17 грн. за штрафними санкціями).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.09.2011 позов
задоволено частково; оспорюване
податкове повідомлення-рішення
визнано протиправним та скасовано з
тих мотивів, що реальність виконання
операцій з придбання СПД ОСОБА_1 товару
(тканини тентової) в рамках
господарських правовідносин з
приватним підприємством «Кремнет»
(далі - ПП «Кремнет») підтверджується
документально; в решті позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.02.2012
назване рішення суду першої інстанції
скасовано в частині задоволення
позовних вимог та прийнято рішення про
відмову в позові у цій частині. У
прийнятті цієї постанови апеляційний
суд виходив з того, що розглядувані
операції носили фіктивний характер та
здійснювалися виключно з метою
створення сприятливих наслідків у
податковому обліку позивача.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду вимогам
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, СПД ОСОБА_1
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить частково скасувати
оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову Полтавського окружного
адміністративного суду як помилково
скасовану.

Переглянувши судові акти у межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального і процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
Вищий адміністративний суд України
вважає за необхідне задовольнити
розглядувані касаційні вимоги з
урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, оспорювану суму
податкового зобов'язання з ПДВ було
донараховано позивачеві за наслідками
проведення ДПІ позапланової виїзної
документальної перевірки СПД ОСОБА_1 з
питання правильності визначення,
повноти нарахування та своєчасності
сплати ПДВ по взаємовідносинам з ПП
«Кремнет» за період з 01.07.2009 по 31.03.2011,
оформлену актом від 24.05.2011 №
3264/17-311/НОМЕР_1.

Під час цієї перевірки податковою
інспекцією було виявлено факт
незаконного включення позивачем до
податкового кредиту сум ПДВ у ціні
придбаного товару (тканини тентової) в
рамках господарських правовідносин з
ПП «Кремнет», які, за висновком ДПІ,
мали фіктивний характер та не
опосередковувалися дійсним рухом
активів.

На обґрунтування цього висновку
відповідач посилається на матеріали
досудового слідства у кримінальній
справі, порушеній відносно директора
ПП «Кремнет» ОСОБА_2, в ході якої
встановлено, що ПП «Кремнет» ніякої
фактичної господарської діяльності не
провадило, а було створено виключно з
метою надання послуг з транзиту
фінансових потоків, конвертації
безготівкових грошових коштів у
готівку та сприяння іншим суб'єктам у
формуванні даних податкового обліку на
підставі завідомо підроблених
документів. Також ДПІ зазначає про
відсутність у ПП «Кремнет» майна,
основних фондів, транспортних засобів
та трудових ресурсів, об'єктивно
необхідних для виконання
розглядуваних поставок, а також про
невідображення цим контрагентом у
податковій звітності операцій з СПД
ОСОБА_1

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (який на час
виникнення спірних правовідносин
регулював порядок формування
податкового кредиту) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З викладених правових норм випливає, що
при реалізації права на податковий
кредит платник повинен довести факти
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою виконання операцій, які є
об'єктом оподаткування ПДВ; платник
повинен представити належним чином
оформлені первинні облікові документи
на купівлю товарів (робіт, послуг) та
податкові накладні. Зазначені
документи повинні відповідати
встановленим законодавством вимогам,
містити несуперечливу та достовірну
інформацію, підтверджувати реальність
виконання платником відповідних
господарських операцій.

У справі, що переглядається, суди
дійшли різних висновків щодо
дотримання позивачем наведених умов
формування податкового кредиту. Так,
суд першої інстанції зазначив, що
операції з придбання тканини тентової
здійснювалися СПД ОСОБА_1 у рамках
провадження його основної діяльності з
виробництва тентових накриттів для
автомобілів; реальність виконання
операцій з поставки ПП «Кремнет»
зазначеного товару в адресу позивача
підтверджується накладними,
податковими накладними, платіжними
дорученнями, рахунками, які містять
необхідні для цілей оподаткування
відомості про зміст та обсяг
розглядуваних операцій та
підтверджують факт їх виконання.

У той же час апеляційний суд підтримав
правову позицію податкового органу по
справі, визнавши заявлені ДПІ доводи
такими, що підтверджують безтоварність
спірних операцій.

Втім доводи відповідача про
відсутність у спірного постачальника
задекларованих основних засобів,
матеріально-технічної бази, персоналу
самі по собі не є доказом безтоварності
господарських операцій за участю цього
постачальника; ці доводи є оцінкою
контрагента, за дії та поведінку якого
позивач не може нести
відповідальність.

Крім того, у комерційній діяльності
виконання поставок товарів, робіт,
послуг не завжди вимагає наявності
власних основних та транспортних
засобів, значної кількості персоналу;
звичаями ділового обороту встановлені
й інші можливості залучення
матеріальних ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо); до того ж податковою інспекцією
не доведено неможливості виконання
спірним постачальником наявними у
нього силами та засобами з урахуванням
видів та обсягів поставлених товарів.

Так само і результати
оперативно-розшукових заходів в рамках
кримінальної справи є не доказами, а
лише відомостями про джерело тих
фактів, які можуть стати доказами у
податковому спорі після їх закріплення
належним процесуальним шляхом. А
відтак отримана у ході досудового
слідства про кримінальній справі
інформація, на яку посилається ДПІ на
обґрунтування своїх доводів про
недобросовісність учасників спірних
правочинів, не може слугувати належним
підтвердженням фактів, зафіксованих в
акті перевірки.

За відсутності доказів узгодженості
дій позивача та ПП «Кремнет» з метою
свідомого перекладання податкового
навантаження на особу, яка не виконує
свого податкового обов'язку, саме по
собі порушення постачальником
податкового законодавства (що
виявилося у недекларуванні ним
податкових зобов'язань) також не може
бути доказом недобросовісності СПД
ОСОБА_1 як платника податків.

З урахуванням викладеного твердження
ДПІ, які були підтримані апеляційним
судом, не можуть слугувати доказом
необґрунтованості податкової вигоди
платника (позивача у справі) та
свідченням законності оспорюваного
донарахування.

За таких обставин Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду зі спору як
помилково скасовану.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.02.2012 у
справі № 2а-1670/5183/11 скасувати.

3. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.09.2011 у
справі № 2а-1670/5183/11 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько