Справа № 2а/1301/15/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/68537/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Бориславі Львівської
області, третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Діагностичний
лікувально-реалібітаційний комплекс
"Ріксос-Прикарпаття" про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Бориславі Львівської області на
постанову Бориславського міського
суду Львівської області від 12 квітня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Бориславі
Львівської області щодо відмови в
призначенні пенсії за вислугою років
та зобов'язати зарахувати стаж роботи
на посаді медичної сестри, старшої
медичної сестри медичного центру ТОВ
«Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс «Ріксос-Прикарпаття» до
спеціального стажу, що дає право на
призначення пенсії за вислугою років з
04 січня 2011 року і сплатити
заборгованість, що виникне внаслідок
призначення даної пенси.

Постановою Бориславського міського
суду Львівської області від 12 квітня 2012
року адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року постанову Бориславського
міського суду Львівської області від 12
квітня 2012 року залишено без змін.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Бориславі Львівської області не
погодилось з постановою
Бориславського міського суду
Львівської області від 12 квітня 2012 року
та ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року і звернулось до суду з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 працювала з 01.12.2005 року по 30.06.2006
року - медичною сестрою ТзОВ
„Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс „Ріксос-Прикарпаття" по
строковому трудовому договору, з 01.07.2006
року - медичною сестрою з фізіотерапії
медичного центру ТОВ „Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс «Ріксос-Прикарпаття, з 02
жовтня 2006 року - старшою медичною
сестрою з фізіотерапії медичного
центру ТзОВ „Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс «Ріксос-Прикарпаття», з 01.01.2010
року по 30.12.2010 року - старшою медичною
сестрою з фізіотерапії (вища категорія)
медичного центру ТзОВ „Діагностичний
лікувально- реабілітаційний курортний
комплекс «Ріксос-Прикарпаття», 30.12.2010
року звільнена з роботи за власним
бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

04.01.2011 року позивачем подано заяву та
необхідні документи для призначення
пенсії за вислугу років до Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Бориславі
Львівської області.

Листом від 19.08.2011 року № 5396/03-21
відповідачем відмовлено ОСОБА_4 в
призначенні пенсії за вислугу років в
зв'язку з тим, що немає підстав для
зарахування до спеціального стажу
роботи, що дає право на призначення
пенсії відповідно до пункту „е" ст.55
Закону України „Про пенсійне
забезпечення" період роботи в ТОВ
„Ріксос-Прикарпаття" (ТОВ
„Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс „Ріксос-Прикарпаття") з 01.07.2006
року по 30.12.2010 року, а спеціальний стаж
становить лише 21 рік 11 місяців.

Зазначені вище фактичні обставини
сторонами не заперечуються та щодо них
немає спору. Спір виник щодо
правомірності відмови Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Бориславі
Львівської області в зарахування
позивачу періоду роботи ОСОБА_4 в ТОВ
„Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс „Ріксос-Прикарпаття" з 01.07.2006
року по 30.12.2010 року, тобто період часу за
який в товариства відсутня
акредитація.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанцій, з яким погодився
Львівський апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку
про те, що відмова Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Бориславі
Львівської області у призначенні
ОСОБА_4 пенсії відповідно до ст.55 п. «е»
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» є неправомірною,
оскільки не проведення акредитації
закладу охорони здоров'я не може
позбавити громадян їх конституційного
права на соціальний захист щодо
вирішення питань надання пенсій за
вислугу років відповідно до вказаної
норми.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції повністю
погоджується з висновками суду на
підставі наступного.

Згідно ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

В постанові Кабінету Міністрів
України, від 12.08.1993, № 637 "Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній" зазначено, що у такому
випадку трудовий стаж встановлюється
на підставі інших документів, виданих
за місцем роботи, служби, навчання, а
також архівними установами. У разі коли
документи про трудовий стаж не
збереглися, підтвердження трудового
стажу здійснюється органами
Пенсійного фонду на підставі показань
свідків.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Згідно із «Переліком закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років», затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 4
листопада 1993 р. № 909, право на пенсію за
вислугою років мають лікарі та
середній медичний персонал (незалежно
від найменування посад), що працюють у
лікарняних закладах,
лікувально-профілактичних закладах
особливого типу, лікувально-трудових
профілакторіях,
амбулаторно-поліклінічних закладах,
закладах швидкої та невідкладної
медичної допомоги, закладах
переливання крові, закладах охорони
материнства і дитинства,
санаторно-курортних закладах,
санаторно-епідеміологічних закладах,
діагностичних центрах.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій

ТОВ «Діагностичний лікувально -
реабілітаційний курортний комплекс
«Ріксос-Прикарпаття» зареєстровано
04.05.2006 року номер запису 0000462
виконавчим комітетом Трускавецької
міської ради Львівської області.

Ліцензія Серія АВ № 155079 Міністерства
охорони здоров'я України «Медична
практика» від 15.06.2006 року, строк дії по
15.06.2011 року та Серія АГ № 601954 з 16.06.2011
року.

Акредитаційний сертифікат вища
категорія Серія МЗ № 009286 від 17.11.2011
року, термін дії з 26.10.2011 року по 26.10.2014
року.

Згідно Довідки АА № 058162 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ) від 31.07.2008
року видами діяльності ТОВ
«Діагностичний лікувально-
реабілітаційний курортний комплекс
«Ріксос-Прикарпаття» є діяльність
готелів, медична практика, діяльність
ресторанів, діяльність
санаторно-курортних закладів.

Положенням ст.ст. 3, 16 «Основ
законодавства України про охорону
здоров'я», введених в дію Постановою
Верховної Ради України від 19 листопада
1992 року № 2802-XII, визначено, що закладами
охорони здоров'я є підприємства,
установи та організації, завданням
яких є забезпечення різноманітних
потреб населення в галузі охорони
здоров'я шляхом надання
медико-санітарної допомоги, включаючи
широкий спектр профілактичних і
лікувальних заходів або послуг
медичного характеру, а також виконання
інших функцій на основі професійної
діяльності медичних працівників.

Безпосередню охорону здоров'я
населення забезпечують санітарно
профілактичні,
лікувально-профілактичні,
фізкультурно-оздоровчі,
санаторно-курортні, аптечні,
науково-медичні та інші заклади
охорони здоров'я.

Цією ж статтею визначено, що заклади
охорони здоров'я створюються
підприємствами, установами та
організаціями з різними формами
власності, а також приватними особами
при наявності необхідної
матеріально-технічної бази і
кваліфікованих фахівців. Заклад
охорони здоров'я здійснює свою
діяльність на підставі статуту, що
затверджується власником або
уповноваженим ним органом.

Необхідною умовою створення закладів
охорони здоров'я є їх державна
реєстрація та акредитація, порядок
якої визначається актами
законодавства України.

Офіційним визнанням статусу закладу
охорони здоров'я, наявності в ньому
умов для надання певного рівня
медико-санітарної допомоги,
підтвердження його відповідності
встановленим критеріям та гарантії
високої якості професійної діяльності,
відповідно до пункту 1 Порядку
державної акредитації закладу охорони
здоров'я, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15 липня
1997 року N 765 (із змінами та доповненнями),
є державна акредитація закладу охорони
здоров'я.

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку
акредитації підлягають незалежно від
форми власності усі заклади охорони
здоров'я. Акредитація проводиться один
раз на три роки, перша акредитація
закладу проводиться не пізніше ніж
через два роки від початку здійснення
діяльності.

Таким чином, проведення державної
акредитації лише визначає наявність в
медичному закладі умов для надання
певного рівня медико-санітарної
допомоги, причому цей рівень не може
бути нижчим, ніж рівень спроможності,
який визначається при видачі ліцензії.
Тобто, сам факт отримання ліцензії на
здійснення певного виду господарської
діяльності вже свідчить про
спроможність закладу охорони здоров'я
провадити діяльність на певному рівні.

Як зазначено вище Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Діагностичний
лікувально-реалібітаційний комплекс
"Ріксос-Прикарпаття" отримали
ліцензії на зайняття медичною
практикою.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає, що Управління
Пенсійного фонду України в м. Бориславі
Львівської області неправомірно
відмовило ОСОБА_4 у призначенні пенсії,
оскільки на працівника медичного
закладу не може бути покладена
відповідальність за несвоєчасне
проведення акредитації відповідного
закладу охорони здоров'я.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку про
задоволення вимог ОСОБА_4 щодо
зарахування періоду її роботи в ТОВ
«Діагностичний
лікувально-реабілітаційний курортний
комплекс „Ріксос-Прикарпаття» з 01.07.2006
року по 30.12.2010 року до спеціального
стажу.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Бориславі
Львівської області залишити без
задоволення, а постанову
Бориславського міського суду
Львівської області від 12 квітня 2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Ф. Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін