Справа № 2-а-128/08/1810
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2009-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2009 р. Справа № 2-а-128/08/1810Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григоров А.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Лебединському районі
Сумської області на постанову
Лебединського районного суду Сумської
області від 29.12.2008р. по справі №
2-а-128/08/1810

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Лебединському районі
Сумської області

про стягнення недоплаченої щомісячної
соціальної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Лебединського
районного суду Сумської області з
позовом, в якому просила суд відновити
пропущений строк для звернення до суду,
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Лебединському районі
Сумської області нарахувати
недоплачену їй як дитині війни
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2006-2008 роки в сумі 3739,10 грн.

Постановою Лебединського районного
суду Сумської області від 29 грудня 2008
року по справі зазначений
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано бездіяльність управління
пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
неправомірною.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Лебединському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати за період з 09 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року.

Зобов"язано Управління Пенсійного
фонду України в Лебединському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 20 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»та провести
відповідні виплати за період з 22 травня
2008 року по 29 грудня 2008 року.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
просить суд апеляційної інстанції
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити, посилаючись порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що відповідачем
пропущено строк звернення до суду за
захистом порушених прав та свобод. Крім
того, відповідач вказує, що,
задовольняючи позов, суд першої
інстанції не врахував, що на
законодавчому рівні не вирішено
питання щодо визначення величини
мінімального розміру пенсії за віком,
яка повинна застосовуватися для
обчислення підвищення пенсій згідно зі
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Таким чином, на
думку відповідача, на законодавчому
рівні залишилося невизначеним питання
щодо органу, на який покладено
обов'язок здійснення виплат підвищення
до пенсії особам, які мають статус
дитини війни, за рахунок яких коштів
повинні здійснюватись такі виплати та
який розмір мінімальної пенсії за
віком необхідно застосовувати при
обчисленні таких доплат.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
та відноситься до категорії громадян,
яким встановлено статус «дитина
війни», що підтверджується пенсійним
посвідченням. Відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV позивач
має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Управління Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
не здійснює позивачу зазначені
виплати, посилаючись на відсутність у
нього коштів на ці виплати та на
невизначеність розрахункової величини
(мінімальної пенсії за віком) для
розрахунку підвищень до пенсії
категорії громадян, які мають статус
дітей війни.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про нарахування на користь
позивача недоплаченої йому як дитині
війни щомісячної доплати до пенсії за
2006 р., суд першої інстанції виходив з
того, що у 2006 році дана виплата була
обмежена Законом України «Про
державний бюджет на 2006 рік».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст.6
зазначеного Закону на 2006 рік було
зупинено.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 19.01.2006 року до статті 110
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у 2006
році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» запроваджені не були.

Закони України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006
року неконституційними не визнані та
діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову щодо перерахунку та
виплати підвищення до пенсії за 2007 та
2008 роки , суд першої інстанції виходив з
Рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік дії
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 18.11.2004 року №
2195-IV та рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008,
яким визнано неконституційним
положення п. 41 розділу 2 Закону України
«Про Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідно до зазначених рішень
Конституційного Суду України
Управління Пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області
з 09.07 2007 р. по 31.12.2007 року повинно було
діяти у відповідності з нормою ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" та здійснити позивачеві
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30 % , а з 22.05.2008 року
здійснити перерахунок та виплату
підвищення до пенсії в розмірі 20 %.

Між тим, колегія суддів частково
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Статтєю 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни «
передбачає, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання
чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік» дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст.
111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, з
урахуванням ст. 111 цього Закону.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту З розділу 3
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, Управління Пенсійного
фонду України в Лебединському районі
Сумської області, з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
повинно було нараховувати та
сплачувати позивачу підвищення до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
від 18.11.2004 № 2195-IV, яка набула чинності
із зазначеної дати, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71
Закону України «Про державний бюджет
України» та п. 41 розділу 2 Закону
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення мін до деяких
законодавчих актів України», ці норми
втратили чинність та не підлягали
застосуванню, а тому суд першої
інстанції незаконно зобов'язав
відповідача здійснити нарахування
соціальних виплат позивачеві за весь
2007 рік та 7 місяців 2008 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, прийшов до
вірного висновку стосовно періоду
нарахування підвищення до пенсії,
однак помилково зобов'язав управління
пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії
позивачки з підвищенням її на 20
відсотків мінімальної пенсії за віком
з розміру, встановленому ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» за період з
22.05.2008р.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
допущені судом порушення норм
матеріального права, вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню в
частині зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії позивача
з підвищенням її на 20 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та проведення
відповідних виплат в період з 22.05.2008
року, і в цій частині прийняти нову
постанову якою зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії
позивачки з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 22.05.2008 року.

Оскільки в 2008 році позивачці було
здійснено виплату підвищення до
пенсії в розмірі 10 % мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленому ч.1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», тому виплата повинна
бути здійснена з урахуванням фактично
виплачених сум.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що рішення суду підлягає
частковому скасуванню, з прийняттям
нового рішення про часткове
задоволення позову.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги з наступних
підстав.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, колегія
суддів вважає хибними з таких підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не може бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, колегія
суддів зазначає наступне.

Позивач відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 № 2195-IV має право на
отримання доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
не погоджується з доводами відповідача
про те, що, мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
статті 28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 № 2195-IV.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни"
покладено на УПФУ в Лебединському
районі Сумської області, за місцем
проживання позивача.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» реалізовано
конституційне право на соціальний
захист громадян, які мають статус
«дитини війни», серед яких їм надано
право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002 року за
№121/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо:

- щодо призначення пенсії;

- підготовки документів для її
виплати;

- забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за №8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»,
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем в порушення ч.2
ст.71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у
відповідача, який не вчинив жодної дії
щодо їх отримання для забезпечення
виконання своїх зобов'язань або
невиконання іншим органом виконавчої
влади свого обов'язку щодо виділення
коштів на здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правомірно поновив строк для
звернення до суду позивачу, врахувавши
його похилий вік та обізнаність в
змінах законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст. 160, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198 , 205, 207, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Лебединськомурайоні Сумської області
задовольнити частково.

Постанову Лебединського районного
суду Сумської області від 29 грудня 2008
року скасувати в частині зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 20 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати за період з 22 травня
2008 року по 29 грудня 2008 року.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Лебединському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року та здійснити
виплату підвищення з урахуванням
фактично виплачених сум.

В іншій частині постанову
Лебединського районного суду Сумської
області від 29 грудня 2008 року залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.Судді
Подобайло З.Г. Григоров А.М.