Справа № К/9991/15112/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/15112/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року у справі за позовом заступника
прокурора Чернігівської області в
інтересах держави в особі управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова до
відкритого акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Інтернет технології та електронні
комунікації» про стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року заступник
прокурора в інтересах держави в особі
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова
звернувся до суду із зазначеним
позовом до відповідача. Просив
стягнути на користь управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
період з січня 2006 року по березень 2009
року в розмірі 491743 грн. 93 коп.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 3 грудня
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
період з березня 2006 року по березень 2009
року в розмірі 478826 грн. 26 коп. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в м.
Чернігові, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати судове
рішення цих судів та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відкрите
акціонерне товариство
«Науково-виробниче підприємство
«Інтернет технології та електронні
комунікації» зареєстровано в
управлінні Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова як
платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 7 березня 2006
року порушено провадження у справі про
банкрутство відповідача та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що дія мораторію на задоволення
вимог кредиторів поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів. Що стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно пп. 6 п. 2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Конкурсними кредиторами, відповідно до
цього Закону, є кредитори за вимогами
до боржника, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство.
До конкурсних кредиторів відносяться
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Ст. 12 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» передбачено,
що протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування,податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Враховуючи вищенаведене суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, залишивши без
задоволення вимоги, які виникли до
введення мораторію.

Зазначений висновок узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною у постановах від 25
червня 2011 року, 7 травня 2012 року та 11
червня 2012 року (справи №№ 21-113а11, 21-289а11,
21-179а12 відповідно).

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Посилання управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові у касаційній
скарзі на те, що залишені без
задоволення судами попередніх
інстанцій вимоги про стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків є поточними зобов'язаннями
відповідача, не ґрунтуються на доказах.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судового рішення,
порушення норм матеріального та
процесуального права безпідставні, не
ґрунтуються на доказах та матеріалах
справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк