Справа № 803/650/14
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Справа № 803/650/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання
Мартинюк О.П.,

за участю представника позивача
Кравчук Н.В.,

представника відповідача Остапюка С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Україна»
(далі - СГТзОВ «Україна», позивач)
звернулося з адміністративним позовом
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.03.2014 року №
.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Луцькою ОДПІ проведена позапланова
виїзна документальна перевірка СГТзОВ
«Україна» з питань дотримання вимог
податкового законодавства,
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків за
період з 01.01.2009 року по 31.12.2013 року, про
що складено акт № 753/22-1/03737416 від 17.02.2014
року.

Перевіркою зроблено висновок, що в
порушення пункту 209.6 статті 209
Податкового кодексу України (ПК
України) підприємством укладено 675
договорів оренди земельних ділянок
загальною площею 1327,3805 га, з яких лише 95
загальною площею 250,3577 га, або 19 % від
загальної площі орендованих земель,
були зареєстровані в Управлінні
Держкомзему у Луцькому районі, тобто
пройшли державну реєстрацію.
Враховуючи вищевикладене,
підприємство мало віднести лише 19 %
обсягу придбаних та реалізованих,
товарів, робіт і послуг до скороченої
декларації з податку на додану
вартість (ПДВ), а решту 81 % до основної
декларації. Внаслідок вищезазначеного,
в порушення пункту 185.1 статті 185, пункту
188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187 ПК
України СГТзОВ «Україна» занижено суму
податкових зобов'язань по основній
декларації на загальну суму 5084712,00 грн.,
занижено ПДВ по основній декларації на
загальну суму 2543836,00 грн. Крім того,
СГТзОВ «Україна» не подано основної
декларації з ПДВ за грудень 2013 року,
внаслідок чого товариством занижено
податкові зобов'язання на загальну
суму 283823,00 грн., в т.ч. за грудень 2013 року
на суму 283823 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Луцькою ОДПІ 03.03.2014 року було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на 3154294,00
грн., в т. ч.: за основним платежем на
2543836, за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 610458,00 грн.

Позивач не погоджується із висновками
перевірки та вказаним податковим
повідомленням-рішенням, з огляду на
таке.

Визначальним для встановлення права
особи застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість є дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно. У податкових органів
відсутні підстави для застосування
будь-яких негативних наслідків до
платників фіксованого
сільськогосподарського податку та
осіб, що застосовують спеціальний
режим оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності, у разі недотримання
останніми норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
якщо при цьому дотримано вимог
законодавства податкового.

Крім того, подати податкову звітність
СГТзОВ «Україна» за грудень 2013 року
було фізично неможливо, оскільки
починаючи із липня 2013 року головний
бухгалтер ОСОБА_3 свої службові
обов'язки не виконувала та 06.12.2013 року
звільнилася із підприємства.

Позивач просить визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
03.03.2014 року № .

В поданих до суду письмових
запереченнях проти позову від 17.04.2014
року (а. с. 110-111) представник відповідача
адміністративний позов не визнав та
просить відмовити в його задоволенні з
тих підстав, що позивач повинен був
зареєструвати в обов'язковому порядку
договори оренди, що давало йому б право
на застосування спеціального режиму
оподаткування, проте, лише 95 із
укладених 675 договорів оренди
земельних ділянок були зареєстровані в
Управлінні Держкомзему у Луцькому
районі, тому підприємство мало
віднести лише 19 % обсягу придбаних та
реалізованих, товарів, робіт і послуг
до скороченої декларації з ПДВ, а решту
81 % до основної декларації. Перевіркою
встановлено порушення пункту 185.1
статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту
187.1 статті 187 ПК України, СГТзОВ
«Україна» занижено ПДВ по основній
декларації на загальну суму 2543836,00 грн.
Крім того, відсутність бухгалтера на
підприємстві не звільняє платника
податку від обов'язку подавати
податкову звітність.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві, просить позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях проти позову,
просить у його задоволенні відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити частково з таких мотивів
та підстав.

Судом встановлено, що СГТзОВ «Україна»
зареєстроване юридичною особою, до
основного виду діяльності якої
віднесено «01.11 Вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур», що
підтверджується Спеціальним витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців №
18471648 від 04.04.2014 року (а. с. 102-104), випискою
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців від
10.12.2013 року (а. с. 155). Як слідує із пунктів
2.4, 2.4.1 акту перевірки № 753/22-1/03737416 від
17.02.2014 року, позивач взятий на
податковий облік Луцькою ОДПІ 04.04.2000
року, про що видана довідка форми №
4-ОПП від 04.04.2000 року № 1071, а також
зареєстрований платником ПДВ, про що
видано свідоцтво № 200087987 від 07.12.2012 року
(а. с. 12).

Луцькою ОДПІ, згідно із постановою
слідчого СУ УМВС України у Волинській
області від 24.12.2013 року про призначення
позапланової документальної перевірки
з питань дотримання податкового
законодавства СГТзОВ «Україна» (а. с.
117-118), на підставі наказу від 23.01.2014 року
№ 179 «Про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки» (а. с.
116), направлень на перевірку від 24.01.2014
року № 000109, № 000110 (а. с. 113-114), проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка СГТзОВ «Україна» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків за період з 01.01.2009 року
по 31.12.2013 року, про що складено акт №
753/22-1/03737416 від 17.02.2014 року (а. с. 11-83), який
підписаний платником без заперечень (а.
с. 120).

Перевіркою, серед іншого, зроблено
висновок, що в порушення пункту 209.6
статті 209 ПК України підприємством
укладено 675 договорів оренди земельних
ділянок загальною площею 1327,3805 га, з
яких лише 95 загальною площею 250,3577 га,
або 19 % від загальної площі орендованих
земель, були зареєстровані в
Управлінні Держкомзему у Луцькому
районі, тобто пройшли державну
реєстрацію. Враховуючи вищевикладене,
підприємство мало віднести лише 19 %
обсягу придбаних та реалізованих,
товарів, робіт і послуг до скороченої
декларації з ПДВ, а решту 81 % до основної
декларації. Внаслідок вищезазначеного,
в порушення пункту 185.1 статті 185, пункту
188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187 ПК
України СГТзОВ «Україна» занижено суму
податкових зобов'язань по основній
декларації на загальну суму 5084712,00 грн.
Крім того, СГТзОВ «Україна» не подано
основної декларації з ПДВ за грудень 2013
року, внаслідок чого товариством
занижено податкові зобов'язання на
загальну суму 283823,00 грн., в т.ч. за
грудень 2013 року на суму 283823 грн.

Перевіркою СГТзОВ «Україна»
встановлено, зокрема, порушення пункту
185.1 статті 185, пункту 198.2, пункту 198.3,
пункту 198.6 статті 198, пункту 209.6 статті 209
ПК України, внаслідок чого СГТзОВ
«Україна» занижено ПДВ по основній
декларації (завищено суму ПДВ по
скороченій декларації на спецрахунок)
на загальну суму 2543836,00 грн., в т.ч.: за
січень 2011 року на суму 4052,00 грн., за
лютий 2011 року на суму 2590,00 грн., за
травень 2011 року на суму 95364,00 грн., за
липень 2011 року на суму 238880,00 грн., за
серпень 2011 року на суму 26868,00 грн., за
вересень 2011 року на суму 52861,00 грн., за
жовтень 2011 року на суму 79988,00 грн., за
листопад 2011 року на суму 139635,00 грн., за
січень 2012 року на суму 15229,00 грн., за
лютий 2012 року на суму 22801,00 грн., за
березень 2012 року на суму 47635,00 грн., за
травень 2012 року на суму 28984,00 грн., за
липень 2012 року на суму 152179,00 грн., за
серпень 2012 року на суму 37008,00 грн., за
жовтень 2012 року на суму 68625,00 грн., за
листопад 2012 року на суму 335035,00 грн., за
грудень 2012 року на суму 134888,00 грн., за
січень 2013 року на суму 28847,00 грн., за
липень 2013 року на суму 135503,00 грн., за
серпень 2013 року на суму 103432,00 грн., за
вересень 2013 року на суму 230567,00 грн., за
жовтень 2013 року на суму 2699,00 грн., за
листопад 2013 року на суму 287884,00 грн., за
грудень 2013 року на суму 272282,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Луцькою ОДПІ 03.03.2014 року було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на 3154294,00
грн., в т. ч.: за основним платежем на
2543836, за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 610458,00 грн. (а. с.
10).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від
02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами
та доповненнями) передбачено, що з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
про нарахування грошового зобов'язання
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюються на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів
правомірність оскаржуваного в даній
адміністративній справі податкового
повідомлення-рішення в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з ПДВ на 3143586,00 грн., в т. ч.: за основним
платежем на 2535270,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
608316 грн., з огляду на таке.

Згідно із пунктами 209.1, 209.2 статті 209 ПК
України резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування. Згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей. Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 209.6 статті 209 ПК України
передбачено, що сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є постачання
вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах, а також на давальницьких
умовах, в якій питома вага вартості
сільськогосподарських товарів/послуг
становить не менш як 75 відсотків
вартості всіх товарів/послуг,
поставлених протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Відповідно до пункту 209.13 статті 209
цього ж Кодексу сільськогосподарське
підприємство - суб'єкт спеціального
режиму оподаткування подає податкову
декларацію у строки та в порядку, що
встановлені для інших платників
податку. Форма податкової декларації,
яка подається сільськогосподарським
підприємством - суб'єктом спеціального
режиму оподаткування, затверджується
відповідно до пункту 201.15 статті 201
цього Кодексу.

Згідно із пунктами 5, 6 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України від 13.11.2013 року
№ 678 (зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11.12.2013 року № 2094/24626),
усі платники податку на додану
вартість подають податкову декларацію
з позначкою "0110", у якій відображаються
розрахунки з бюджетом (далі -
декларація 0110). Платники податку, які
згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу
застосовують спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, крім декларації 0110
подають податкову декларацію з
позначкою "0121"/"0122"/"0123" (далі - декларація
0121 - 0123), яка є невід'ємною частиною
звітності за відповідний звітний
період. До такої податкової декларації
включаються лише ті операції, що
стосуються спеціального режиму,
установленого указаною статтею.

Як слідує із акту перевірки № 753/22-1/03737416
від 17.02.2014 року, СГТзОВ «Україна»
протягом 2011 - 2013 років застосовувало
спеціальний режим оподаткування
згідно із статтею 209 ПК України,
подавало до Луцької ОДПІ т. з. «повну
декларацію» (тобто, податкову
декларацію з позначкою "0110") та т. з.
«скорочену декларацію» (тобто,
податкову декларацію з позначкою "0121").
При цьому, для здійснення
сільськогосподарської діяльності
позивач уклав 675 договорів оренди
земельних ділянок загальною площею
1327,3805 га, з яких лише 95 загальною площею
250,3577 га (або 19 %) від загальної площі
орендованих земель, були зареєстровані
в Управлінні Держкомзему у Луцькому
районі, тобто пройшли державну
реєстрацію. На думку податкового
органу, підприємство мало віднести
лише 19 % обсягу придбаних та
реалізованих, товарів, робіт і послуг
до скороченої декларації з ПДВ, а решту
81 % - до основної декларації з ПДВ.

Суд не погоджується з такою позицією
відповідача, з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 209.6 статті 209
ПК України сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є постачання
вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах, а також на давальницьких
умовах, в якій питома вага вартості
сільськогосподарських товарів/послуг
становить не менш як 75 відсотків
вартості всіх товарів/послуг,
поставлених протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Умови, за яких сільськогосподарське
підприємство втрачає право
застосування спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість, встановлені пунктом 209.11
статті 209 Податкового кодексу України.
Відповідно до вказаної норми, якщо
суб'єкт спеціального режиму
оподаткування поставляє протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25 відсотків вартості всіх
поставлених товарів/послуг, то на таке
підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку.

Таким чином, визначальним для
встановлення права особи
застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість є дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

При цьому, сільськогосподарськими
відповідно до пункту 209.7 статті 209
Податкового кодексу України
вважаються товари, зазначені у
товарних групах 1 - 24, товарних позиціях
4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та
послуги, які отримані в результаті
здійснення діяльності, на яку
відповідно до пункту 209.17 цієї статті
поширюється дія спеціального режиму
оподаткування у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником. Відповідно,
єдиними критеріями для віднесення
товарів до сільськогосподарських для
цілей застосування спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість є належність цих
товарів до певної товарної групи, а
також створення цих товарів у процесі
діяльності, визначеної пунктом 209.17
статті 209 Податкового кодексу України
(які також визначаються за
відповідними групами класифікатора
видів економічної діяльності). Якщо
товари відповідають визначеним
товарним групам та отримані в
результаті здійснення діяльності, що
відповідає визначеним видам, вони є
сільськогосподарськими і повинні
враховуватися при визначенні питомої
ваги сільськогосподарських товарів
для цілей застосування спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. При цьому,
недотримання питомої ваги щодо
реалізації сільськогосподарських
товарів є єдиною підставою для
застосування до
сільськогосподарського
товаровиробника правил загального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. В інших випадках,
зокрема, в разі недотримання вимог щодо
оформлення земельних ділянок, які
використовуються при виробництві
сільськогосподарських товарів,
відсутні підстави для застосування до
особи загальних правил оподаткування
податком на додану вартість.

Крім того, земельне законодавство
України дійсно, як про це стверджує
податковий орган, вимагає державної
реєстрації документа, що встановлює
право користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до частини другої
статті 20 Закону України «Про оренду
землі» право оренди земельної ділянки
виникає з дня державної реєстрації
цього права відповідно до закону, що
регулює державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, для цілей регулювання
земельних відносин виникнення права
оренди земельної ділянки пов'язане із
фактом державної реєстрації
відповідного договору.

Водночас, податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
відповідної ділянки як такої, що
знаходиться у користуванні
сільськогосподарського
товаровиробника.

Враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормами інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, суд приходить до
висновку, що недотримання норм
земельного законодавства щодо
реєстрації права оренди земельних
ділянок не може бути перешкодою для
кваліфікації сільськогосподарських
угідь як таких, що знаходяться у
користуванні товаровиробника для
цілей застосування спеціального
режиму оподаткування.

З урахуванням викладеного, у
податкових органів відсутні підстави
для застосування будь-яких негативних
наслідків до осіб, що застосовують
спеціальний режим оподаткування
податком на додану вартість
сільськогосподарської діяльності, у
разі недотримання останніми норм
земельного законодавства щодо
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок, якщо при цьому дотримано вимог
законодавства податкового. Зокрема,
відсутні підстави для визначення особі
податкових зобов'язань із ПДВ за
правилами загального режиму в разі,
якщо такою особою дотримано питому
вагу сільськогосподарських товарів у
загальному обсязі реалізації.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у відповідача були відсутні правові
підстави для визначення позивачу
згідно з оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням грошових
зобов'язань з ПДВ за правилами
загального режиму за період з січня 2011
року по грудень 2013 року у зв'язку з
недотримання останнім норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
при цьому, відповідач не заперечує, що
позивач відповідає критеріям та
умовам, за яких має право на
застосування спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності.

Судом також встановлено, що СГТзОВ
«Україна» не подало податкові
декларації з ПДВ, реєстри виданих та
отриманих накладних до них за грудень
2013 року, про що вказано у пункті 4
висновків акту перевірки № 753/22-1/03737416
від 17.02.2014 року, і дана обставина не
заперечується позивачем.

При цьому, в акті перевірки № 753/22-1/03737416
від 17.02.2014 року та розрахунку основного
платежу та штрафних санкцій (а. с. 143-146)
вказано, що в грудні 2013 року СГТзОВ
«Україна» здійснило операції, не
пов'язані з сільськогосподарською
діяльністю на загальну суму 51396 грн., в
т. ч. ПДВ 8566 грн. Зокрема, СГ ТзОВ
«Україна» були здійснені наступні
фінансово-господарські операції:
реалізація тракторів на ТзОВ
«Україна-Баїв» на загальну суму 42000
грн., в т.ч. ПДВ 7000 грн. (податкова
накладна № 5/2 від 02.12.2013 року), та
комп'ютерної техніки (нетбук) на
загальну суму 9395,00 грн., в т.ч. ПДВ 1566,00
грн. (податкова накладна № 12/2 від 05.12.2013
року). При цьому, факти здійснення
вказаних господарських операцій
позивач не спростував.

Відтак, суд погоджується з доводами
податкового органу про те, що позивач
повинен був задекларувати у податковій
декларації з позначкою "0110" за грудень
2013 року суму ПДВ та сплатити до бюджету
8566,00 грн. Тому, з цих підстав суд вважає
правомірним визначення позивачу
згідно з оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням основного
грошового зобов'язання з ПДВ за грудень
2013 року в сумі 8566,00 грн. та застосування
штрафної санкції в розмірі 2142,00 грн.

Суд не бере до уваги доводи позивача
про неможливість подання податкової
звітності з ПДВ за грудень 2013 року у
зв'язку із звільненням головного
бухгалтера, оскільки відсутність на
підприємстві головного бухгалтера не
звільняє платника податків від
обов'язку подавати податкову
звітність, декларувати податкові
зобов'язання, сплачувати податки та не
звільняє від юридичної
відповідальності за невиконання
вказаних обов'язків.

Крім того, суд враховує, що за неподання
податкових декларацій з ПДВ, реєстрів
виданих та отриманих накладних до них
за грудень 2013 року до позивача були
застосовані штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) по 340,00 грн. згідно із
податковими повідомленнями-рішеннями
від 03.03.2014 року № , № (а. с.
170-171), які у встановленому порядку
оскаржені позивачем не були.

Отже, з урахуванням встановлених
обставин справи та наведених норм
чинного законодавства України, суд
приходить до висновку про
правомірність визначення позивачу
згідно з оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням за грудень 2013
року основного грошового зобов'язання
з ПДВ в сумі 8566,00 грн. та застосування
штрафної санкції в розмірі 2142,00 грн., а
решта суми грошового зобов'язання з ПДВ
та штрафних санкцій, на думку суду,
визначена позивачу неправомірно.

Відтак, з наведених вище підстав,
виходячи з наданих суду статтею 162 КАС
України повноважень, адміністративний
позов підлягає до задоволення частково
шляхом прийняття постанови про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ від 03.03.2014 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ на 3143586,00 грн., в т. ч.:
за основним платежем на 2535270,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 608316,00 грн., а в задоволенні
решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 03 березня 2014 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 3143586 гривень, в тому числі:
за основним платежем на 2535270 гривень, за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 608316 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 26
травня 2014 року