Справа № 437/8998/13-а
Суддя: Бугера О. В.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №437/8998/13-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2013 року Ленінський
районний суд м.Луганська складі:

головуючого судді: Бугери
О.В.,

при секретарі
Білошицькій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області в особі відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби про визнання
незаконною бездіяльність, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із
відповідним позовом, в якому просила
визнати незаконною бездіяльність
відповідача в частині винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом від
17.06.2010 року №2а-373/09, визнати незаконною
бездіяльність відповідача у частині не
надсилання позивачу постанови про
закінчення виконавчого провадження,
зобов'язати відповідача направити на
адресу позивача винесену постанову про
закінчення виконавчого провадження,
зобов'язати відповідача здійснити всі
передбачені законодавством виконавчі
дії за ВП 34859315 за виконавчим листом
№2а-1183/11, зобов'язати відповідача у
порядку ст.163 КАС України надати звіт
суду та позивачеві про виконання
судового рішення, стягнути з
відповідача понесені судові витрати зі
сплати правової допомоги у розмірі 1000
гривень та витрати у вигляді судового
збору. В обґрунтування заяви зазначила,
що 24 червня 2010 року державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень ВДВС ГУЮ в Луганській
області було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим листом Ленінського
районного суду м.Луганська від 17.06.2010
року №2а-373/09. Листом від 06.06.2013 року,
який позивачкою було отримано10 червня
2013 року, вона дізналась, що 29 грудня 2010
року було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження,
копії постанови направлено сторонам та
виконавчий документ до суду. Вказану
постанову позивачка не отримала до
теперішнього часу. З такими діями
відповідача позивачка погодитися не
може, вважає, що державними виконавцями
було допущено порушення її права,
оскільки не вбачає, що в даному випадку
існують підстави для закінчення
виконавчого провадження. З метою
захисту своїх прав позивачка також
змушена була звернутись за правовою
допомогою до спеціалістів та сплатити
послуги у сумі 1000 гривень, що
підтверджується договором від 11.06.2013
року та квитанцією про сплату послуг.

У судове засідання позивач не з'явився,
надав клопотання про розгляд справи за
її відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату та час
судового засідання був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
відомі.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, відповідно до якого
усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно листа Головного управління
юстиції у Луганській області
Міністерства юстиції України №Г-815-4.3
від 06 червня 2012 року про надання
відповіді на звернення, 24 червня 2010
року на виконання до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області надійшов виконавчий лист
Ленінського районного суду м.Луганська
від 17.06.2010 року №2а-373/09 про зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м.Луганську ради здійснити на користь
ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного
бюджету України перерахунок та
виплатити щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 26.11.2007 року
по 31.12.2007 року у розмірі 365,16 грн.

24.06.2010 року державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. Боржнику
надано семиденний строк для
добровільного виконання, стягувачу та
до суду - для відома. 29.07.2010 року
державним виконавцем направлено запит
до Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м.Луганську ради щодо отримання
останніми постанови про відкриття
виконавчого провадження.

10.08.2010 року державним виконавцем до
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м.Луганську ради було направлено
вимогу про повне та фактичне виконання
рішення та надання строку для
виконання вищезазначеного рішення.

14.09.2010 року державним виконавцем до
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м.Луганську ради було направлено
вимогу про повне та фактичне виконання
рішення та надання строку для
виконання вищезазначеного рішення.

22.09.2010 року державним виконавцем
направлено подання до прокуратури
Луганської області про притягнення
посадових осіб Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м.Луганську ради
до кримінальної відповідальності за
невиконання судового рішення.

18.11.2010 року прокуратурою Луганської
області відмовлено в порушенні
кримінальної справи у відношенні
посадових осіб Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м.Луганську ради.

29.12.2010 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, копії
постанови направлено сторонам та
виконавчий документ до суду (а.с.5).

З даного листа вбачається, що вказана
постанова державним виконавцем була
винесена на підставі п.11 ст.37 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 29.12.2010 року, згідно якої виконавче
провадження підлягає закінченню у
випадках повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу, які
видали виконавчий документ, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
76 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.76 Закону України
«Про виконавче провадження», якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції
та інші заходи, передбачені статтею 87
цього Закону, після чого виконавчий
документ постановою державного
виконавця, затвердженою начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
повертається до суду чи іншого органу,
що видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що державним
виконавцем всупереч ст.87 Закону
України «Про виконавче провадження» не
було проведено всіх необхідних дій з
примусового виконання виконавчого
листа від 17.06.2010 року №2а-373/09, а саме:
застосувати санкції у вигляді штрафу, а
в разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин - штраф
боржника у подвійному розмірі, та як
наслідок - було поспішно прийнято
рішення про винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження, у
зв'язку з чим вказана постанова
підлягає скасуванню.

З листа Головного управління юстиції у
Луганській області Міністерства
юстиції України №Г-815-4.3 від 06 червня 2012
року, що міститься в матеріалах справи,
вбачається, що державним виконавцем
після винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження від
24.06.2010 року єдиними діями, направленими
на примусове виконання рішення, було
лише направлення запиту до Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м.Луганську ради
щодо отримання останнім постанови про
відкриття виконавчого провадження та
вимог про повне та фактичне виконання
рішення та надання строку для
виконання вищезазначеного рішення, не
дочекавшись відповіді боржника
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м.Луганську ради, відповідачем
направлено подання до прокуратури
Луганської області про притягнення
посадових осіб Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м.Луганську ради
до кримінальної відповідальності за
невиконання судового рішення, в якому
йому було відмовлено. Таким чином, суд
погоджується з доводами позивача в
частині того, що відповідач Управління
державної виконавчої служби ГУЮ у
Луганській області в особі відділу
примусового виконання рішень не
здійснив всі передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»
заходи примусового виконання рішення
за виконавчим листом від 17.06.2010 року
№2а-373/09.

З листа Головного управління юстиції у
Луганській області Міністерства
юстиції України №Г-815-4.3 від 06 червня 2012
року, що міститься в матеріалах справи,
також вбачається, що 29 грудня 2010 року
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, копії постанови
направлено сторонам та виконавчий
документ до суду.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині визнання незаконної
бездіяльності відповідача щодо не
надсилання позивачу постанови про
закінчення виконавчого провадження за
виконавчим листом від 17.06.2010 року
№2а-373/09 не підлягають задоволенню.

Разом з тим, в ході розгляду справи
судом було встановлено, що позивач так
і не отримувала вказаної копії
постанови про закінчення провадження,
що є порушення права позивача,
передбаченого ст.37 Закону України «Про
виконавче провадження», тому суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання
відповідача направити на адресу
позивача копію постанови про
закінчення виконавчого провадження за
виконавчим листом від 17.06.2010 року
№2а-373/09.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені в
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк.

Відповідно до ч.1 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Відповідно до ч.4 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який
видав виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
щодо зобов'язання відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Луганській області відкрити виконавче
провадження, судом не вбачаються
підстави для задоволення позову в цій
частині, оскільки скасування постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження за виконавчим
листом від 17.06.2010 року №2а-373/09 не
передбачує його повторного відкриття,
а тому самого скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження
достатньо для відновлення вказаного
провадження.

Позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача у порядку ст.163 КАС України
надати звіт про виконання судового
рішення також не підлягають
задоволенню, оскільки є похідними від
попередніх вимог, складання звіту
Головним управлінням Державної
казначейської служби у Луганській
області є його правом, а не обов'язком.

Суд вважає, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача судових витрат
на правову допомогу у розмірі 1000 грн.,
оскільки, відповідно до вимог ст.90 КАС
України визначено, що витрати, повязані
з оплатою допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть
сторони.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 590 від 27.04.2006, визначено, що граничні
розміри компенсації витрат на правову
допомогу в адміністративних справ,
якщо компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави, не
повинна перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день. На підтвердження
понесених витрат позивачем надано до
суду копію договору про надання
юридичних послуг від 11 червня 2013 року
між відокремленим підрозділом
«Правовий захист підприємств та
громадян» ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ
«Донбаснафтопродукт» та ОСОБА_2 (а.с.7)
та квитанцію прибуткового касового
ордеру №68 про оплату послуг за
договором б/н від 11.06.2013 року у сумі 1000
грн (а.с.9). Документів, що підтверджує
статус представника як адвоката або
фахівця в галузі права, не надано. Окрім
того, витрати на правову допомогу є
предметом доказування, а стороною
позивача не надано розрахунку витрат
та вартості послуг за договором про
надання юридичних послуг позивачем та
його представником. Також слід
зазначити, що в квитанції не зазначено
до якого договору вона вчинена. Таким
чином, суду не надано доказів фактичних
витрат робочого часу адвокату або
іншого фахівця у галузі права на
здійснення захисту інтересів позивача
у суді, а саме витрати робочого часу є
підставою для розрахунку компенсації
витрат на правову допомогу в
адміністративних справ відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 590 від 27.04.2006. За таких обставин, суд
вважає, необґрунтованими вимоги
позивача щодо відшкодування витрат на
правову допомогу у сумі 1000 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд вважає за необхідне стягнути
судові витрати саме у розмірі 14 грн. 79
коп., відповідно до задоволених вимог
згідно ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.2, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати незаконною бездіяльність
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області в особі Відділу
примусового виконання рішень в частині
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження за виконавчим
листом від 17.06.2010 року №2а-373/09.

Зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області направити на адресу ОСОБА_1
винесену постанову про закінчення
виконавчого провадження за виконавчим
листом від 17.06.2010 року №2а-373/09.

Зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області провести всі передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження» заходи примусового
виконання за виконавчим листом від
17.06.2010 року №2а-373/09.

Стягнути з Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Луганській
області в особі Відділу примусового
виконання рішень на користь ОСОБА_1
понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 14 грн. 79 коп.

У задоволенні іншої частини вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення постанови суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
судового рішення.

Головуючий: суддя
О.В.Бугера