Справа № 806/8566/13-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"28" травня 2014 р.
Справа № 806/8566/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі
Кратюк А. О. ,

за участю

представника позивача Каменчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, Виробничо-комерційної фірми у
формі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд-авто" на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "11" березня
2014 р. у справі за позовом
Виробничо-комерційної фірми у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд-авто" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Житомирський окружний
адміністративний суд постановою від 11
березня 2014 року позов задовольнив
частково.

Визнав протиправним та скасував
податкове повідомлення-рішення від
11.12.2013 р. № в частині нарахування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
2194,41 грн..

В решті позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, сторони звернулись до суду
з апеляційними скаргами.

Відповідач, посилаючись в апеляційній
скарзі на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову в частині
задоволених позовних вимог та прийняти
в цій частині нову постанову про
відмову в задоволенні позову.

Позивач, посилаючись в апеляційній
скарзі на невідповідність висновків
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
та прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи його
апеляційної скарги.

Відповідач заявив клопотання про
перенесення розгляду справи на іншу
дату, посилаючись на те, що, зокрема
інспектор, за яким закріплений
супровід даної справи, не може бути
присутній в судовому засіданні у
зв"язку із зайнятістю в інших судових
засіданнях.

Колегія суддів відхилила вказане
клопотання, оскільки згідно з ч.4 ст.196
КАСУ неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Крім того, податкова інспекція могла
уповноважити іншу особу представляти
її інтереси у суді.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
судова колегія вважає, що скарги
задоволенню не підлягають, враховуючи
таке.

Виробничо-комерційна фірма у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд-Авто"
звернулася до суду з позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 11.12.2013 року
№ та №, якими позивача
зобов'язано сплатити штраф за
порушення вимог п.п.57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI у
розмірі 16771,60 грн., а саме: за затримку
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток.

Позивач вважає, що зазначені
повідомлення прийняті всупереч
вимогам закону та підлягають
скасуванню, оскільки податковий орган
самостійно зарахував сплачені суми
податку у рахунок погашення боргу, які
не були зазначені в призначенні
платежу під час перерахування коштів
до бюджету. Вказав, що всі грошові
зобов"язання сплачувались своєчасно, в
повному обсязі, а іноді й з переплатою,
що підтверджується банківськими
виписками та платіжними дорученнями
про сплату податку за період з 2010 по 2013
років, а тому висновки податкового
органу щодо порушення п. 57.1 ст. 57
Податкового кодексу України є
безпідставними та необґрунтованими.

Суд першої інстанції встановив, що
02.12.2013 року Житомирською ОДПІ було
проведено камеральну перевірку
податкової звітності з податку на
прибуток Виробничо-комерційної фірми у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд-Авто".

За результатами перевірки було
складено акт від 02.12.2013 року № 3519/15-2,
яким встановлено порушення ВКФ у формі
ТОВ "Гранд-Авто" терміну сплати
самостійно визначеного грошового
зобов"язання з податку на прибуток
протягом строків, визначених п.57.1 ст. 57
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI.

На підставі вказаного акту 11.12.2013 року
Житомирською ОДПІ були прийняті
податкові повідомлення - рішення
№ на суму 377,79 грн. та № на
суму 16393,81 грн. про зобов'язано позивача
сплатити штраф за вищезазначені
порушення.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що у податкового органу на час сплати
позивачем податкового зобов"язання по
податку на прибуток за 2009 - 2010 роки не
було правових підстав направляти у
рахунок погашення податкового боргу
сплачені платником податків суми за
інші періоди, ніж визначені платником,
а тому визначення періоду, протягом
якого відбулася затримка сплати
узгоджених податкових зобов"язань,
виходячи із дати погашення платником
податків інших зобов"язань, є
помилковим.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Так, підставою для застосування до
позивача штрафних санкцій стала
несвоєчасна, на думку контролюючого
органу, сплата товариством сум
самостійно узгоджених податкових
зобов'язань.

Зазначений факт пов'язаний з тим, що
суми, сплачені позивачем,
зараховувалися податковим органом у
рахунок погашення податкового боргу в
порядку календарної черговості його
виникнення.

Пунктом 7.7 ст.7 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000р. №2181-ІІІ (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
по тексту - Закон) визначений принцип
рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Як визначено пп. 7.1.1 п. 7.7 ст. 7 Закону,
джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно із п. 6 ст. 7 Закону України "Про
Національний банк України" від 20.05.1999р.
№679-XIV, Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004р. №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004р.
за №377/89/76 встановлено, що кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно із п.3.8 зазначеної Інструкції
реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу". Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Враховуючи викладене, суд правильно
вказав, що право визначати призначення
платежу відповідно до чинного
законодавства України належить
виключно платнику.

Таким чином, суми податкових
зобов'язань або податкового боргу з
урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" слід вважати сплаченими у день
реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Суд також правомірно виходив з того, що
Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", який є спеціальним законом з
питань оподаткування і установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Отже, у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п.7.7 ст.7 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ,
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків,
а тому самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Слід також зазначити, що з аналізу норм
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", які встановлюють
відповідальність за порушення
податкового законодавства, вбачається,
що перелік таких порушень є вичерпним і
не підлягає розширеному тлумаченню.
Серед зазначених порушень немає
недотримання порядку погашення
податкового боргу та податкових
зобов'язань, встановленого п.7.7 ст.7
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

У вказаних випадках до платника
податків уживаються передбачені
Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000р. №2181-ІІІ заходи
примусового стягнення податкового
боргу, а також застосовуються штрафні
санкції за порушення граничних строків
сплати податкових зобов'язань.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що податкове
повідомлення-рішення від 11.12.2013 року
№ в частині нарахування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 2194,41 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується погашення податкового
боргу та податкових зобов"язань,
починаючи з 01 січня 2011 року, то суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що з 01 січня 2011 року набрав
чинності Податковий кодекс України від
02.12.2010 року №2755-VІ (далі по тексту ПК
України), який регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Пунктом 57.1. ст. 57 ПК України
встановлено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України, у
разі наявності у платника податків
податкового боргу органи державної
податкової служби зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Спрямування коштів платником податків
на погашення грошового зобов'язання
перед погашенням податкового боргу
забороняється, крім випадків
спрямування цих коштів на виплату
заробітної плати та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до ст. 126 ПК України у разі
якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму грошового зобов'язання
та/або авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Отже, згідно з вказаними вимогами
закону, зарахування податкових
платежів здійснюється податковими
органами відповідно до встановленої
черговості зарахування таких платежів
в автоматичному режимі, а саме:
податковий борг погашається
попередньо погашенню грошових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що загальна сума штрафної санкції по
податку на прибуток становить 14577,19 грн.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог в
цій частині.

Підсумовуючи наведене, слід вказати, що
постанова суду першої інстанції
прийнята з повним з"ясуванням всіх
обставин справи, відповідає матеріалам
справи та нормам чинного
законодавства, а тому її належить
залишити без змін. Доводи апеляційних
скарг не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області,
Виробничо-комерційної фірми у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд-авто" залишити
без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "11" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "29" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2,3 - позивачу Виробничо-комерційна
фірма у формі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд-авто" вул.
Ватутіна,13,м.Житомир,10001; представнику
позивача Каменчуку О.П. АДРЕСА_1

4- відповідачу Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,