Справа № 722/475/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 722/475/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Побережна
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

при секретарі судового засідання:
Лозінській Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Новоженя
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Сокирянського районного
суду Чернівецької області від 28
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Селищанської сільської ради про
визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в
суд з позовом до Селищанської
сільської ради Сокирянського району
Чернівецької області про визнання
нечинним пункту 3 Рішення №137/29-14 29
сесії 6 скликання Селищанської
сільської ради від 04 лютого 2014 року та
зобов'язання відповідача прийняти
рішення щодо виділення позивачу єдиним
масивом земельну ділянку розміром 1,72
га для ведення особистого селянського
господарства, зазначивши її місце
розташування та межеві відмітки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
04.07.2005 року на 21 сесії 4 скликання
Селищанської сільської ради прийнято
рішення № 45/21-05 про вилучення у
місцевого товариства "Хлібороб" та
зарахування до земель запасу сільської
ради 63,9 га пасовищ та 16 га природних
сіножатей, 22 га багаторічних насаджень
вирішено перевести в ріллю, однак через
вісім місяців після надання позивачці
та її чоловікові земельних ділянок -
вільних земельних ділянок уже не
виявилося. 01.11.2013 року Селищанська
сільська рада на 27 сесії 6 скликання
прийняла рішення №120/27-13 щодо
погодження передачі в оренду земельної
ділянки загальною площею 30 га в
урочищах "Дуби" та "Біла" для ведення
сільськогосподарського товарного
господарства ОСОБА_5, який не є жителем
с. Селище Сокирянського району
Чернівецької області.

Сокирянський районний суд
Чернівецької області постановою від 28
березня 2014 року у задоволенні
позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням позивач
оскаржив його в апеляційному порядку.
В своїй апеляційній скарзі позивач
порушує питання про скасування
постанови Сокирянського районного
суду Чернівецької області від 28
березня 2014 року і направлення справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Селищанська сільська рада
Сокирянського району Чернівецької
області надала письмові заперечення
на апеляційну скаргу позивача, в яких
просить залишити апеляційну скаргу
позивача без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін (вх.
№10766/14 від 19 травня 2014 року).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які прибули до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.03.2006 року за вх. № 100 позивачем,
жителькою села Селище Сокирянського
району Чернівецької області була
подана письмова заява, згідно якої вона
просить передати їй у приватну
власність безоплатно земельну ділянку
в розмірі 1,72 га в урочищі "Іванівський
горб" в межах населеного пункту для
ведення особистого селянського
господарства.

Згідно пункту сьомого рішення № 22/27-06
двадцять сьомої сесії ІV скликання
Селищанської сільської ради народних
депутатів від 14.03.2006 року ОСОБА_4 надано
для ведення особистого селянського
господарства 1,72 га в урочищі
"Іванівський горб" в межах населеного
пункту.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечується представником
позивача в суді апеляційної інстанції,
ОСОБА_4 не зверталася з заявою про
надання їй дозволу на розробку проекту
приватизації наданої їй земельної
ділянки та нею не замовлявся проект її
відведення відповідній організації.

Доводи позивача щодо періодичного
звернення до посадових осіб
Селищанської сільської ради з приводу
надання їй земельної ділянки
спростовуються матеріалами справи.

Крім того, будь-яких письмових заяв до
Селищанської сільської ради стосовно
отримання земельної ділянки позивач
не подавала до 10.01.2014 року, рішення чи
бездіяльність посадових осіб
відповідача не оскаржувала.

10.01.2014 року до Селищанської сільської
ради позивачем була подана письмова
заява спільно з її чоловіком - ОСОБА_6
про необхідність виділення їм згідно
рішення № 22/27-06 двадцять сьомої сесії ІV
скликання Селищанської сільської ради
народних депутатів від 14.03.2006 року
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства у
розмірі ОСОБА_6 - 1,19 га та ОСОБА_4 - 1,72 га
в урочищі "Іванівський горб" єдиним
масивом.

Рішенням №137/29-14 двадцять дев`ятої
сесії VІ скликання Селищанської
сільської ради від 04.02.2014 року (пункт 3)
відповідачем у відповідності до пункту
34 частини1 статті 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування", статтей 12, 118,
121, 122, 123 Земельного кодексу України
відмовлено у задоволенні даної заяви у
зв'язку з відсутністю земельних
ділянок.

Незгода позивача із зазначеним
рішенням слугувала зверненню з цим
позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з їх
безпідставності, оскільки оскаржене
позивачем рішення прийнято
відповідачем у в межах своїх
повноважень та у спосіб, передбачений
Конституцією і законами України. як
наслідок суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог про зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
виділення позивачці земельної ділянки
розміром 1,72 га для ведення особистого
селянського господарства, зазначивши
її місце розташування та межові
відмітки.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на нижченаведене.

Відповідно до статті 25 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що сільські, селищні, міські
ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Відповідно до статті 12 Земельного
кодексу України міські ради
здійснюють повноваження щодо
розпорядження землями територіальної
громади, передають земельні ділянки
комунальної власності у власність
громадян, надають земельні ділянки у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 12 розділу Х "Перехідні
положення" Земельного кодексу України
визначено, що до розмежування земель
державної та комунальної власності,
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до статі 81 Земельного
кодексу України, громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі: а) придбання за
договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

За правилами положень статтей 116, 118
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), безоплатна передача
земельних ділянок у власність
громадян проводиться у разі
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації.
Громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки. У разі згоди
зазначених органів на передачу
земельної ділянки у власність
громадянам, вони дають дозвіл на
розробку проекту її приватизації.

Статтею 125 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності та
право користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
підтверджує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Як зазначалось вище ОСОБА_4 не
використала своє право на безоплатну
приватизацію земельної ділянки в
урочищі "Іванівський горб", а тому
остання залишилася у власності
територіальної громади. Виділення і
відведення, як і встановлення меж в
натурі зазначеної земельної ділянки
відповідно до рішення № 22/27-06 двадцять
сьомої сесії ІV скликання Селищанської
сільської ради народних депутатів від
14.03.2006 року не здійснювалось.

Зі змісту роз'яснення на запит
представника відповідача щодо
розгляду заяви позивача, наданого
відділом Держземагенства у
Сокирянському районі від 27.02.2014 року за
№178, встановлено, що рішення 22/27-06
двадцять сьомої сесії ІV скликання
Селищанської сільської ради народних
депутатів від 14.03.2006 року не відповідає
вимогам чинного земельного
законодавства.

Крім того, як вірно зазначено судом
першої інстанції, на час прийняття
спірного рішення у відповідності до
рішення 20 сесії VІ скликання
Селищанської сільської ради від 24.01.2012
року встановлено граничний розмір
виділення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства у розмірі 1 га для жителів
с. Селище без зобов'язання виділення
земельної ділянки єдиним масивом.

На думку колегії суддів вінницького
апеляційного адміністративного суду,
суд першої інстанції правильно не взяв
до уваги посилання позивача про
незаконність відмови у наданні
земельної ділянки у зв'язку з
прийняттям Селищанською сільською
радою рішень №45/21-05 від 04.07.2005 року та №
120/27-13 від 01.11.2013 року, адже зазначені
рішення не стосуються предмету
оскарження.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами частини 3 статті 24 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

За правилами положень пункту 34 частини
1 статті 26 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання регулювання земельних
відносин відповідно до закону.
Відповідно до положень частини 1 статті
59 зазначеного вище Закону, рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень.

Матеріалами справи підтверджується
відсутність земельної ділянки
зазначеного позивачем розміру та
цільового призначення - для ведення
особистого селянського господарства в
урочищі "Іванівський горб" на час
подання заяви та прийняття спірного
рішення, зокрема, довідкою
Селищанської сільської ради від 27.03.2014
року за № 186.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач не довів належними доказами
обставини на яких ґрунтуються її
вимоги, натомість, відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, який
заперечує проти задоволення
адміністративного позову довів
правомірність пункту 3 рішення №137/29-24
від 04.02.2014 "Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198,
статті 200 КАС України суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного та
приписів статті 159 КАС України, колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду дійшла
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196,198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Сокирянського
районного суду Чернівецької області
від 28 березня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.