Справа № 812/2360/14
Суддя: А.М. Каюда
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2360/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді: Каюди А.М.

при секретарі: Запорожцевій
І.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1
(довіреність від 27.05.2013),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної
виконавчої служби Лутугинського
районного управління юстиції у
Луганській області про зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до
Луганського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділу Державної виконавчої служби
Лутугинського районного управління
юстиції у Луганській області в якому з
урахуванням уточнення просив,
зобов'язати ВДВС Лутугинського РУЮ
Луганської області вчинити дії
передбачені ч. 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче
провадження», а саме звернутись до
Лутугинського районного суду
Луганської області з заявою про
визнання частки, яка належить ОСОБА_3 у
спільній власності подружжя, а саме
квартирі, яка розташова за адресою,
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказав,
що відповідно до рішення №913/1274/13
Господарського суду Луганської
області з ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП
ОСОБА_2 було стягнуто борг в сумі 129
421,60грн., штраф 64710,80грн., судовий збір в
сумі 3882,65грн. Наказ Господарського суду
по даній справі разом з заявою про
відкриття виконавчого провадження
було направлено стягувачем до ВДВС
Лутугинському районі. На теперішній
час ФОП ОСОБА_3 не має достатньо
грошових коштів аби погасити
заборгованість, однак має квартиру яка
розташована за адресою АДРЕСА_1. яка
знаходиться у неї з чоловіком у
спільній сумісній власності. Позивач
звертався до Відділу Державної
виконавчої служби Лутугинського
районного управління юстиції у
Луганській області з заявою відповідно
до якої просив звернутись відділ до
районного суду задля визначення частки
яка належить ОСОБА_3 у квартирі за
адресою АДРЕСА_1 та накладення арешту
на цю частку, однак у відповідь отримав
відмову. Вказану відмову вважає
протиправною посилаючись на ч. 5 та 6 ст.
52 Закону України «Про виконавче
провадження»

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеному у
позові, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час місце та
дату розгляду справи був повідомлений
належним чином. 06 травня 2014 року надав
до суду заперечення на
адміністративний позов в яких вказав,
що згідно до статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» чітко
визначено перелік питань за якими
державний виконавець може звертатись з
поданням до суду. Визнання частки в
сумісній власності подружжя до цього
переліку не входить, і тому вважає що в
цьому випадку звернення до суду з
поданням щодо визнання частки не
передбачено.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 10 червня 2013 року
Господарським судом Луганської
області було прийнято рішення по
справі №913/1274/13 відповідно до якого
стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 борг в сумі 129
421,60грн., штраф в сумі 64 710,80грн., та
судовий збір в сумі 3882,65грн. (а.с.23-25)

Зазначене рішення Господарського суду
набрало чинності 23.06.2013, в зв'язку з чим
судом 24 червня 2013 року видано наказ про
примусове виконання рішення. (а.с.27).

З метою примусового виконання рішення
суду щодо стягнення з ФОП ОСОБА_3 суми
боргу позивач звернувся до Відділу
Державної виконавчої служби
Лутугинського районного управління
юстиції у Луганській області.

Під час здійснення державним
виконавцем виконавчих дій, було
з'ясовано що за ОСОБА_3 не зареєстровано
прав власності на нерухоме майно, що
підтверджується інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна в
порядку доступу державних виконавців.
(а.с.18-19)

Відповідно до матеріалів справи,
позивач двічі звертався до Відділу
Державної виконавчої служби
Лутугинського районного управління
юстиції у Луганській області з заявами
в яких просив державного виконавця
звернутись до районного суду з позовом
про визнання частки, яка належить
ОСОБА_3 у квартирі яка розташована за
адресою АДРЕСА_1 та накласти арешт на цю
частку квартири. У відповідях від 19.05.2014
№9930 та від 14.11.2013 №30370 на вказане
звернення позивача було відмовлено,
оскільки Законом не передбачено
звернення державного виконавця до суду
з поданням про виділення частки у
спільному майні подружжя, придбаного
під час шлюбу та повідомлено, що згідно
довідки Лутугинського КП БТІ квартира
за адресою, АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4,
який не є боржником у виконавчому
провадженні з виконання виконавчого
листа №913/1274/13 від 10.06.2013, який видано
Господарським судом Луганської
області про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на
користь ФОП ОСОБА_2 боргу в сумі 195
645,05грн. (а.с.4,5)

Вирішуючи даний спір суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України від
21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження". (далі - Закон № 606).

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення)
(стаття 1 Закону №606).

Частинами 1,2 ст.8 Закону №606
встановлено, що сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

Статтею 11 Закону №606 визначені
обов'язки і права державних виконавців,
- державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 3 вказаної статті визначено
вичерпний перелік дій що має право
здійснити державний виконавець під час
проведення виконавчих дій.

Статтею 371 Цивільного кодексу України
визначено, що кредитор співвласника
майна, що є у спільній сумісній
власності, у разі недостатності у нього
іншого майна, на яке може бути звернене
стягнення, може пред'явити позов про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, для звернення
стягнення на неї здійснюється у
порядку, встановленому статтею 366 цього
Кодексу.

Згідно з частинами 5 та 6 статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Відповідно до наведеної норми
визначено, що стягнення за виконавчим
провадженням може бути звернено на
майно боржника, яким він володіє чи
спільно володіє з іншими особами. Але в
даному випадку встановлено, що
боржниця за виконавчим провадженням,
яке відкрито на підставі наказу
Господарського суду Луганської
області від 24 червня 2013 року по справі
№913/1274/13 ОСОБА_3 не має у власності чи у
спільній власності майна на яке у
рамках виконання виконавчого
провадження державним виконавцем може
бути звернено стягнення.

Майно на яке посилається позивач -
квартира за адресою адресою АДРЕСА_1 не
зареєстрована яка спільна власність
боржника ОСОБА_3 та її чоловіка, а
знаходиться у власності чоловіка -
ОСОБА_4, який у свою чергу не є боржником
за виконавчим провадження.

За таких обставин суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позову.

Частиною 2 статті 94 КАС України
встановлено, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони - суб'єкта
владних повноважень, суд присуджує з
іншої сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Оскільки відповідачем,
суб'єктом владних повноважень,
зазначені витрати не здійснювалися,
вони не підлягають стягненню з
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
2, 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Відділу Державної
виконавчої служби Лутугинського
районного управління юстиції у
Луганській області про зобов'язання
вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

На підставі частини 3 статті 160 КАС
України у судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено, про що
згідно вимог частини 2 статті 167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Постанову у повному обсязі складено та
підписано 26 травня 2014 року

Суддя
А.М. Каюда