Справа № 2а-5920/09/2670
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5920/09/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Власенкова
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя Грибан
І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з
Печенюк Р.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Кабінету Міністрів України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України
про визнання частково незаконною
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року №499, визнання
протиправною бездіяльності Кабінету
Міністрів України, постановлення
окремої ухвали -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
Кабінету Міністрів України про
визнання незаконним абзацу 3 частини 2
пункту 2 Порядку та умов призначення і
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті), поранення
(контузії, травми або каліцтва) чи
інвалідності військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призначених на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок);
визнання протиправною бездіяльності
Кабінету Міністрів України щодо
невиконання статті 16 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей»та статті 29 Закону України «Про
Службу безпеки України» в частині
визначення порядку та умов призначення
і виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або
каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців; постановлення
окремої ухвали про порушення Кабінетом
Міністрів України статей 9, 16 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей», статті 29 Закону України «Про
Службу безпеки України» та статті 7
Закону України «Про звернення
громадян».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 жовтня 2009 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
незаконним та нечинним абзац 3 частини 2
пункту 2 Порядку та умов призначення і
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті), поранення
(контузії, травми або каліцтва) чи
інвалідності військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призначених на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.08 № 499, в частині визначення
грошового забезпечення для
військовослужбовців, звільнених із
служби у разі інвалідності, що сталася
включно до 31 грудня 2007 р., - виходячи з
посадового окладу, окладу за
військовим званням, відсоткової
надбавки за вислугу років та
щомісячної надбавки у розмірі 100
відсотків грошового забезпечення
відповідно до Указів Президента
України від 10 квітня 1996 р. N 925 та від 23
лютого 2002 р. N 173 і постанови Кабінету
Міністрів України від 22 травня 2000 р. N 829.
Стягнуто на користь позивача з
рахунків Державного бюджету судові
витрати у розмірі 2394 грн. 70 коп.

Відповідачем на зазначену постанову
подано апеляційну скаргу, в якій
апелянт вказуючи на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
оскаржувану постанову скасувати в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову в цій частині
відмовити.

Сторони, належним чином повідомлені, в
судове засідання на апеляційний
розгляд не з'явилися. Враховуючи, що в
матеріалах справи достатньо письмових
доказів для правильного вирішення
справи, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а постанова суду скасування в частині
стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково
суд першої інстанції виходив з того, що
абзац 3 частини 2 пункту 2 Порядку не
відповідає вимогам частини 2 статті 9
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Голови Служби безпеки України
від 27 квітня 2007 року №719 лс позивача
звільнено зі служби за станом здоров'я.
Відповідно до довідки МСЕК від 17
вересня 2007 року серії КР-2007 № 01045,
позивачу встановлена ІІІ група
інвалідності у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з
проходженням військової служби.

Статтею 16 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» визначено порядок виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або каліцтва
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори.

Згідно частини 2 цієї статті Закону у
разі поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю під час виконання
ним обов'язків військової служби, а
також інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року N 499 затверджено Порядок
та умови призначення і виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті), поранення (контузії,
травми або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб.

Абзацом 3 частини 2 пункту 2 Порядку
встановлено, що грошове забезпечення
визначається для військовослужбовців,
які перебувають на кадровій військовій
службі або проходять військову службу
за контрактом, - за останньою посадою,
яку вони займали на день втрати
працездатності, а звільнених із служби
- на день звільнення виходячи з
посадового окладу, окладу за
військовим званням, відсоткової
надбавки за вислугу років, а у разі
поранення (контузії, травми або
каліцтва) без встановлення групи
інвалідності чи у разі інвалідності, що
сталися включно до 31 грудня 2007 р., -
виходячи з посадового окладу, окладу за
військовим званням, відсоткової
надбавки за вислугу років та
щомісячної надбавки у розмірі 100
відсотків грошового забезпечення
відповідно до Указів Президента
України від 10 квітня 1996 р. N 925 та від 23
лютого 2002 р. N 173 і постанови Кабінету
Міністрів України від 22 травня 2000 р. N 829.

Листом Головне управління Служби
безпеки України в Автономній
Республіці Крим від 19 травня 2009 року №
76/П-32/20, повідомило позивачу, що його
грошове забезпечення складалося, в
тому числі, із збільшеного посадового
окладу, надбавки за секретність, за
особливі умови служби, СБ, за
оперативно-розшукову діяльність, за
контррозвідувальну діяльність, за
безперервну службу, премії. У зв'язку з
тим, що такі види надбавок, як надбавки,
доплати, винагороди, які мають
постійний характер, премії, не
передбачені Порядком, тому вони не були
враховані при обчисленні та виплаті
позивачу одноразової грошової
допомоги.

Позивач вважаючи, що постанова
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року N 499, якою затверджено Порядок та
умови призначення і виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті), поранення (контузії,
травми або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, порушує його права
та інтереси звернувся до суду з даним
позовом.

За таки підстав, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач є суб'єктом
правовідносин, щодо яких
застосовується оскаржувана норма
нормативно-правового акта

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам та фактам колегія суддів
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» до складу грошового
забезпечення входять посадовий оклад,
оклад за військовим званням, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(підвищення посадового окладу,
надбавки, доплати, винагороди, які
мають постійний характер, премія),
одноразові додаткові види грошового
забезпечення.

В абзаці 3 частини 2 пункту 2 Порядку
визначені в Законі види додаткового
грошового забезпечення відсутні.

Отже, ч. 2 ст. 9 вказаного Закону
передбачено ширший перелік видів
виплат, які входять до складу грошового
забезпечення військовослужбовців, ніж
це передбачено оскаржуваним абзацом 3
частини 2 пункту 2 Порядку.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами,
Закон України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» має вищу юридичну
силу в порівнянні з постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 N
499 «Про затвердження Порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб».

Крім того, зазначену постанову
прийнято відповідно до ст. 16 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей».

Враховуючи те, що оскаржуваний в
частині Порядок було прийнято на
виконання положень Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», як нормативно-правового акта
вищої юридичної сили, колегія суддів
звертає увагу на те, що положення
даного Порядку не можуть суперечити
або звужувати положення, які
закріплені безпосередньо в Законі.

Закріплене законодавцем в ч. 2 ст. 16
цього Закону право Кабінету Міністрів
України щодо визначення порядку та
умов виплати одноразової грошової
допомоги не надає права встановлювати
такий порядок та умови, звужуючи зміст
та обсяг наданих військовослужбовцям
Законом України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» прав.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що складові грошового
забезпечення, визначені Порядком, не
відповідають таким складовим,
визначеним Законом, а тому
оскаржуваний в частині абзацу 3 частини
2 пункту 2 Порядок підлягає визнанню
незаконним та нечинним.

Щодо вимог про стягнення на користь
позивача судових витрат, пов'язаних з
прибуттям до суду, то колегія суддів
звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
справи належать витрати зокрема,
витрати сторін та їхніх представників,
що пов'язані із прибуттям до суду (ч.3
ст.87 КАС України).

Відповідно до ст. 91 КАС України витрати,
пов'язані з переїздом до іншого
населеного пункту сторін та їхніх
представників, а також найманням житла,
несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, та її
представнику сплачуються іншою
стороною добові (у разі переїзду до
іншого населеного пункту), а також
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.
Компенсація за втрачений заробіток
обчислюється пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за
судовим рішенням витрат сторін та
їхніх представників, що пов'язані із
прибуттям до суду, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції не взяв до уваги,
що відповідно до наведених вище норм до
виключного переліку витрат, пов'язаних
з прибуттям до суду, які підлягають
відшкодування належать добові та
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.

За таких підстав, колегія суддів вважає
необхідним відмовити в цій частині
позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 41,160, 195, 196, 198, 200, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів
України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 жовтня 2009 року в
частині стягнення на користь ОСОБА_3 з
рахунків Державного бюджету судових
витрат у розмірі 2394 грн. 70 коп. -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити.

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 23.05.2014 р.

Головуючий суддя

Грибан І.О.

Судді:

Беспалов О.О.

Парінов А.Б.