Справа № К/9991/49075/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/49075/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову
Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 16 жовтня 2008 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 листопада
2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України Миколаївській області про
визнання права та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відповідачів. Просив зобов'язати
Головне управління Пенсійного фонду
України Миколаївській області
провести донарахування і виплату
проіндексованої пенсії за минулий час
з урахуванням з 1 вересня 1999
року 40% надбавки посадового окладу на
підставі Указу Президента України від
14 липня 1999 року № 847/99, з 1 січня 2003 року -
100% надбавки, введеної Указом
Президента України від 23 лютого 2002 року
№ 173, з 1 травня 2003 року - 90% надбавки,
введеної Указом Президента України від
5 травня 2003 року № 389/03, з
1 березня 2001 року - 33% премії,
передбаченої п. 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 22 травня 2000 року
№ 829 і наказом Міністра оборони України
від 5 березня 2001 року № 75. Також просив
зобов'язати відповідачів, провести
донарахування і виплату
проіндексованих недоплачених 50% пенсії
за 2005 рік.

Постановою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 16
жовтня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від
11 листопада 2009 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є пенсіонером
Міністерства внутрішніх справ та
отримує пенсію за вислугу років з 1995
року, нарахування і виплата якої з 1992
року здійснюється відповідно до
положень Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб».

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того що, при
підвищенні грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб
Міністерства внутрішніх справ
протягом 1999-2005 років через введення
нових щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення та премій
(Укази Президента України від 14 липня
1999 року № 847/99, від 23 лютого 2002 року № 173,
від 5 травня 2003 року № 389/03, постанова
Кабінету Міністрів України від 22
травня 2000 року № 829) перерахунок пенсії
позивачу не проводився і підстав
вважати бездіяльність відповідача
неправомірною немає, оскільки
законодавчо врегульований порядок не
передбачав здійснення перерахунку з
цих підстав.

Згідно положень ст. ст. 43, 63 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» для обчислення пенсії
враховувалися оклади за посадою,
військовим чи спеціальним званням,
надбавки за вислугу років, за вчене
звання і вчену ступінь, кваліфікацію і
умови служби, у порядку і розмірах, що
визначаються Кабінетом Міністрів
України, а при підвищенні грошового
забезпечення відповідних категорій
військовослужбовців - провадився
перерахунок вже призначених пенсій.
Відповідно до вказаних норм позивачу
до 2005 року проводилися перерахунки
пенсії при підвищенні тих видів
грошового забезпечення, які він
отримував під час проходження служби.

Відповідно до Закону України від
15 червня 2004 року «Про внесення змін до
ст. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», який набрав чинності
1 січня 2005 року, особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей пенсії нараховуються виходячи з
розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням, враховуючи відповідні
оклади за посадою, військовим
(спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії в розмірах, встановлених
законодавством".

Щомісячні додаткові види
грошового забезпечення мають
зараховуватись при нарахуванні пенсій,
проте лише тим особам, які отримували
їх під час проходження служби і були
звільнені з неї вже після їх
запровадження.

Відповідно до п. 2 розділу II
«Прикінцеві положення» зазначеного
Закону, особи, яким раніше призначено
пенсії відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб", мають право на перерахунок
пенсій з урахуванням положень цього
Закону та виплату 50 відсотків
перерахованої пенсії з 1 січня 2005 року,
а з 1 січня 2006 року - 100 відсотків
перерахованої пенсії.

Статтею 63 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» передбачено, що
перерахунок раніше призначених пенсій
військовослужбовцям та особам, які
мають право на пенсію згідно із цим
Законом, провадиться у зв'язку зі
зміною (що сталася після звільнення їх
зі служби) розмірів грошового
забезпечення, виходячи з якого
обчислюється пенсія.

При збільшенні розміру окладів
грошового утримання (посадового окладу
й окладу за військовим (спеціальним
званням) перерахунку підлягають як
відсоткова надбавка за вислугу років,
так і інші додаткові види грошового
забезпечення, що враховувалися при
обчисленні пенсії та розмір яких
визначається у відсотках від
зазначених окладів грошового
забезпечення.

Отже, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку, що законодавством з питань
пенсійного забезпечення, яке діяло до 1
січня 2005 року не було передбачено
можливості перерахунку раніше
призначених пенсій у зв'язку із
запровадженням після звільнення
військовослужбовців та осіб, які мають
право на пенсію згідно із Законом
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», нових додаткових видів
грошового забезпечення, яких вони не
отримували під час служби, а також
премій. Крім того, Закон України від 15
червня 2004 року «Про внесення змін до ст.
43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», набрав чинності
1 січня 2005 року і не має
зворотної сили, а тому вимоги про
перерахунок пенсії з урахуванням
запроваджених після звільнення зі
служби нових щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення та премій
за минулий час, тобто до 1 січня 2005 року,
задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення -без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі. Оскаржувані судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 16
жовтня 2008 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 11 листопада 2009 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк