Справа № 802/748/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/748/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

відповідача - Цибко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Держземагентства у
Вінницькій області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії щодо надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 2,0 га, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) із
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області (далі - відповідача)
про визнати неправомірними дій щодо
відмови у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 2,0
гектари на території с. Якушенці
Вінницького району Вінницької області.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 26.03.2014 року вказаний
позов задовольнив частково, а саме
визнав неправомірними дії відповідача
щодо відмови у наданні позивачу
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
орієнтовною площею 2,0 гектари на
території с. Якушенці Вінницького
району Вінницької області з підстав,
викладених у листі №31-2-0.3-1520/2-14 від
21.02.2014р., та зобов'язав відповідача
повторно розглянути заяву ОСОБА_2а від
13.01.2014 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
відповідач зокрема зауважив, що
оскільки протягом 2003-2013 року
реєстрацію прав на земельні ділянки
здійснювались різними органами, тому
Головне управління не може належним
чином в оперативному порядку
перевірити відсутність чи наявність
передачі земельної ділянки безоплатно
у власність відповідному громадянину
по зазначеному виду використання, що не
враховано судом першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови.

Представник відповідача у судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Позивач проти доводів апелянта
заперечив та посилаючись на письмові
заперечення від 08.05.2014 року, просив суд
у задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач 18.11.2013 року звернувся до
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області з клопотанням про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 2,00 га на
території с. Якушинці Вінницького
району Вінницької області для ведення
особистого селянського господарства
із земель запасу
сільськогосподарського призначення
(пасовища).

18.12.2013 року Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
листом від 18.12.2013 р., № 31-2-0.3-10090/2-13
повідомлено позивача про відмову в
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки.

13.01.2014 року ОСОБА_2 повторно звернувся
до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області з
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 2,00 га на території
с. Якушинці Вінницького району
Вінницької області для ведення
особистого селянського господарства.

21.02.2014 року Головним управлінням
Держемагенства у Вінницькій області
(лист від 21.02.2014 р., № 31-2-0.3-1520/2-14)
позивачу повторно відмовлено в наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки, у зв'язку з не зазначенням у
клопотанні інформації про
використання свого права на безоплатну
приватизацію.

Не погоджуючись із зазначеними діями
відповідача, ОСОБА_2 оскаржив їх до
суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з
протиправності відмови відповідача в
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, а відтак наявності правових
підстав для задоволення
адміністративного позову в цій
частині.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Частиною 2 ст. 14 Конституції України
передбачено, що право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
Закону.

Набуття і реалізація права власності
на землю громадянами регламентовано
главою 19 розділу Земельного кодексу
України (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 33 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), громадяни
України можуть мати на праві власності
та орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України
визначено, що безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі одержання земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу земельних ділянок із земель
державної або комунальної власності
для ведення особистого селянського
господарства - не більше 2.0 гектара.

Частинами 6 та 7 ст. 118 Земельного
кодексу України передбачено, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до "Методичних рекомендацій
щодо порядку реалізації головними
управліннями Держземагентства в
областях, містах Києві та Севастополі
повноважень з передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або користування (на
безконкурентних засадах) для всіх
потреб" затвердженими наказом
Державного агентства земельних
ресурсів України від 28.02.2013 р. № 72 "Про
деякі питання реалізації повноважень з
питань передачі земель
сільськогосподарського призначення
державної власності для всіх потреб"
затверджений рекомендований механізм
порядку реалізації головними
управліннями Держземагентства в
областях, містах Києві та Севастополі
(далі - територіальні органи)
повноважень з передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або користування (на
безконкурентних засадах) для всіх
потреб.

Пунктом 2.1 Методичних рекомендацій
передбачено, що при надходженні до
територіального органу клопотання
громадянина, зацікавленого в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення із земель державної
власності у межах норм безоплатної
приватизації, або клопотання особи,
зацікавленої в одержанні у
користування земельної ділянки
сільськогосподарського призначення із
земель державної власності
відповідному територіальному органу
безпосередньо в момент звернення
рекомендується здійснити реєстрацію
такого клопотання у відповідності до
вимог Типової інструкції з діловодства
у центральних органах виконавчої
влади, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевих органах
виконавчої влади, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.11.2011 року № 1242, а також
рекомендується вносити відомості про
реєстрацію клопотання (дату реєстрації
та вхідний номер) до програмного
забезпечення.

У разі якщо земельна ділянка
передається у власність у межах норм
безоплатної приватизації відповідним
Наказом встановлений обов'язок
територіального органу
Держземагенства (в даному випадку
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області) у строк, що не
перевищує двадцяти днів, перевірити:

- наявність викопіювання з
кадастрової карти (плану) або інших
графічних матеріалів, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, та документів, що
підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві, або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства) (частина
шоста статті 118 Земельного кодексу
України);

- відсутність передачі земельної
ділянки безоплатно у власність
відповідному громадянину по
зазначеному виду використання (частина
четверта статті 116 Земельного кодексу
України);

- чи відносяться землі, за рахунок
яких планується формування земельної
ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" (3038-17) );

- чи не порушуватиме бажане місце
розташування земельної ділянки вимог
раціональної організації території
(шляхом створення черезсмужжя) та
компактності землекористування (у разі
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки) (частина
друга статті 29 Земельного кодексу
України).

У розрізі наведених правових положень
суд апеляційної інстанції зауважує, що
обов'язок перевірити відсутність
передачі земельної ділянки безоплатно
у власність відповідному громадянину
по зазначеному виду використання, при
розгляді відповідного, клопотання
покладений саме на Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області,
що спростовує доводи останнього
викладені в апеляційній скарзі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління Держземагентства у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
26 березня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
27 травня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.