Справа № 2а-1970/2730/12
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
Справа №
147904/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника відповідача
Лопунько М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Тернопіль» на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року у справі за його позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції про скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Тернопіль» (далі - ТОВ) звернулося до
суду з адміністративним позовом, у
якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції (далі - ОДПІ) від 12.03.2012 року

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) на 4263,75 грн., з яких
3411 грн. за основним платежем та 852,75 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
5180,25 грн., з яких 4141 грн. за основним
платежем та 1035,25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з комунального податку на
170 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року у справі № 2а-1970/2730/12 у задоволенні
позову було відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному
порядку оскаржило ТОВ, яке у поданій
апеляційній скарзі просить зазначене
судове рішення скасувати та
задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
викладені в акті перевірки від 23.02.2012
року обставини не відповідають
дійсності та суперечать чинному
законодавству, оскільки позивач не
порушував законодавства і завжди
вчасно подавав податкові декларації
відповідно до вимог Податкового
кодексу України.

Твердження відповідача про те, що ТОВ
занижено суму скоригованого валового
доходу не відповідає дійсності,
оскільки жодних фактів на
підтвердження даної обставини ОДПІ не
наведено.

Зазначає, що ТОВ своєчасно та в повному
обсязі здійснює сплату комунального
податку, а тому винесене податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню.

Також апелянт стверджує, що всі
необхідні документи для перевірки
позивачем було надано податковим
ревізорам-інспекторам, проте
перевіряючи їх не взяли до уваги.

Представник ОДПІ у судовому засіданні
апеляційного суду заперечила
обґрунтованість доводів апелянта,
просила залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін.

Представник ТОВ на виклик апеляційного
суду не прибув, що не перешкоджає
розгляду справи відповіно до ч. 4 ст. 196
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ТОВ, суд першої інстанції виходив
із того, що проведеною ОДПІ
документальною позаплановою виїзною
перевіркою ТОВ з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, за
результатами якої складено акт №
1315/23-04/34769183 від 23.02.2012 року, було
встановлено наступні порушення.

недотримання вимог ч. 1, ч. 2 ст. 3
Господарського кодексу України в
частині реалізації господарської
діяльності;

недотримання вимог ч. 1 ст. 55
Господарського кодексу України в
частині реалізації господарських
відносин та реалізації господарської
компетенції в сукупності прав та
обов'язків;

порушення вимог, встановлених ст. 4, ст.
8, ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік в Україні»
стосовно застосування форм, зведених
облікових документів, документів
первинного обліку передбачених
вимогами спеціалізованого
законодавства;

недотримання вимог ст. 3, ст. 5, ст. 8
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» в частині
неможливості зробити висновки про
розмір, обсяг та об'єкт оподаткування,
які підпадають під визначення
вищевказаних статей Закону в зв'язку з
непредставленням для перевірки
первинних бухгалтерських документів
підтверджуючих фінансово-господарську
діяльність;

порушення пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» через завищення
підприємством суми податкового
кредиту на 106013,00 грн. в т. ч. по періодах:
серпень 2008 року в сумі 102260,00 грн.,
жовтень 2008 року в сумі 342,00 грн., лютий 2009
року в сумі 1553,00 грн., березень 2009 року в
сумі 1525,00 грн., квітень 2009 року в сумі
333,00 грн.;

порушення п. «а» пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашень
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та цільовими фондами»
наслідок неподання до ОДПІ Декларацій
з податку на додану вартість за лютий
2007 року, за квітень 2007 року, за травень
2007 року;

порушення ст. 19 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про місцеві податки
та збори», абз. «а» пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» та внесених змін до рішення
Тернопільської міської ради від 28.02.2003
року №4/6/7 «Про затвердження Положень
про місці податки і збори» через
неподання розрахунків комунального
податку за січень, лютий, квітень,
травень 2007 року та вересень 2009 року.

На підставі наведеного податковим
органом прийнято оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

З матеріалів справи слідує, що листом
від 13.10.2011 року ТОВ повідомило ОДПІ про
знищення бухгалтерських документів
внаслідок пожежі, яка сталася в
приміщенні ЗАТ «Агрокомбінат». Проте у
встановлений строк платник податку не
поновив всіх зазначених документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Таким чином, на думку суду першої
інстанції, оскільки ТОВ включено до
складу валових витрат витрати та до
складу податкового кредиту з ПДВ суми
податку, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачене правилами
ведення податкового обліку, то
контролюючим органом зроблено
правомірний висновок про порушення ТОВ
пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та завищено валових витрат за І, ІІ, IV
квартали 2009 року на 16562,00 грн., а також
порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та завищення податкового
кредиту за лютий - квітень 2009 року на
3411,00 грн.

Крім того, оскільки позивачем не подано
до ОДПІ розрахунки комунального
податку за січень, лютий, квітень,
травень 2007 року та вересень 2009 року,
відповідачем правомірно нараховані
штрафні санкції за такі порушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильними.

Згідно із п. 1.32 статті 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
господарською діяльністю є будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

За правилами п. 5.1 ст. 5 вказаного Закону
валовими витратами виробництва та
обігу є сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
цього ж Закону передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не дозволяється
включення до податкового кредиту сум
сплаченого (нарахованого) податку на
додану вартість, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пп. 7.2.6 цього
Закону).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківською рахунку платника податку
на оплату товарів, або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ
листом від 13.10.2011 року повідомило
відповідача про знищення
бухгалтерських документів внаслідок
пожежі, яка сталася в приміщенні ЗАТ
«Агрокомбінат». При цьому в акті
перевірки зазначено, що у встановлений
строк платник податку не поновив всіх
зазначених документів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Відповідно до пп. 5.3.9 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. Формування
об'єктів оподаткування здійснюється на
основі записів у первинних облікових
документах з проведенням наступних
коригувань відповідно до правил
податкового обліку, встановлених
законами з питань оподаткування.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
податковому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом з поданням
розрахунку податкових зобов'язань
звітного періоду.

Якщо платник податку не подасть у такий
строк письмову заяву та не поновить
зазначених документів до закінчення
податкового періоду, що настає за
звітним, непідтверджені відповідними
документами витрати не визнаються
валовими витратами і на суму
недосплаченого податку нараховується
пеня у встановленому порядку. Якщо
платник податку поновить зазначені
документи у наступних періодах,
підтверджені витрати (з урахуванням
сплаченої пені) включаються до валових
витрат податкового періоду, на який
припадає таке поновлення.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний
суд погоджується із думкою суду першої
інстанції про те, що з урахуванням
відсутності у позивача необхідних
документів контролюючим органом
зроблено правомірний висновок про
порушення ТзОВ пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп.
7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а відтак
про правомірність нарахування
позивачу податкових зобов'язань по
податку з прибутку та ПДВ
оскаржуваними податковими
повідомленнями-рішеннями № та №
від 12 березня 2012 року.

Що стосується вимоги позивача про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 12
березня 2012 року, яким ТОВ нараховану
штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн.,
апеляційний суд зазначає наступне.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» передбачено, що податкові
декларації подаються за базовий
податковий (звітний) період, що
дорівнює, зокрема, календарному місяцю
(у тому числі при сплаті місячних
авансових внесків), - протягом 20
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно з рішенням Тернопільської
міської ради від 28 лютого 2003 року № 4/6/7
«Про затвердження Положень про місцеві
податки і збори» та другого, третього
розділів Положення про комунальний
податок, платниками комунального
податку є підприємства і організації
всіх, організаційно правових форм (крім
бюджетних установ), які є юридичними
особами і розміщені на території міста.
Комунальний податок сплачується
юридичними особами в повному обсязі до
місцевого бюджету по місцю знаходження
цих юридичних осіб, їх філії,
структурних підрозділів і дільниць.
Розрахунок комунального податку
подається в Тернопільську ОДПІ за
встановленою формою щомісячно до 20
числа місяця наступного за звітним.

Матеріали справи спростовують
твердження позивача, що ТОВ своєчасно
подано розрахунки комунального
платежу за спірний період.

Пунктом 120.1 статті 120 Податкового
Кодексу передбачено, що неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання. Ті самі дії,
вчиненні платником податків, до якого
протягом року було застосовано штраф
за таке порушення, - тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 1020 гривень
за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім Тернопіль» залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року у справі № 2а-1970/2730/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена
22 травня 2014 року.