Справа № 1620/992/2012
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.Справа № 1620/992/2012Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання
Городової А.О. ГГородової А.О.
Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 22.05.2012р. по
справі № 1620/992/2012

за позовом ОСОБА_2

до Миргородської міської ради
Полтавської області

третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач),
звернувся до Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області з адміністративним позовом до
Миргородської міської ради
Полтавської області (далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування пункту першого рішення
Миргородської міської ради від 18.11.2011
року № 194 про задоволення протесту
Миргородського міжрайонного прокурора
на рішення 3 сесії Миргородської
міської ради 6 скликання № 51 «Про
погодження матеріалів вибору
земельної ділянки площею 400 кв.м. та
надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання
Миргородську міську раду у двотижневий
строк з дня набрання чинності
постанови суду у цій справі розглянути
заяви позивача від 06.10.2011 року та від
20.12.2011 року про затвердження проекту
відведення ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,0423 га для індивідуального
садівництва по АДРЕСА_1, надати її у
власність позивача та надати йому
письмову мотивовану відповідь і копію
рішення з цього питання.

Постановою Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 22.05.2012 р. позовну заяву
ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано як незаконний пункт перший
рішення Миргородської міської ради від
18.11.2011 року № 194 про задоволення
протесту Миргородського міжрайонного
прокурора на рішення 3 сесії
Миргородської міської ради 6 скликання
№ 51 «Про погодження матеріалів вибору
земельної ділянки площею 400 кв.м. та
надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за
адресою : АДРЕСА_1».

Зобов'язано Миргородську міську раду у
строк, визначений частиною 9 ст. 118 ЗК
України, розглянути та прийняти
рішення з приводу Проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0,0423 га ОСОБА_2 для
індивідуального садівництва по
АДРЕСА_1 та повідомити ОСОБА_2 про
прийняте рішення.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на те, що
судом першої інстанції не враховано
той факт, що ще у 2007 році йому було
надано право на розробку технічної
документації по спірній земельній
ділянці, на момент розгляду справи якою
він фактично користувався. Крім того,
суд не залучив апелянта в якості
третьої особи по вказаній справі, чим
порушив його конституційні права. Отже,
на думку апелянта, судом при прийнятті
оскаржуваного рішення порушено норми
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт повністю
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просив їх задовольнити.

Позивач надав до суду заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просив вимоги
апеляційної скарги залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, розгляд справи
здійснювати за його відсутності.

Представник відповідача також подав до
суду заяву про розгляд справи без його
участі.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення апелянта,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить житловий будинок та земельна
ділянка, призначена для його
обслуговування по АДРЕСА_2.

19.11.2010 року Миргородська міська рада за
його заявою прийняла рішення № 51 про
погодження йому матеріалів вибору
земельної ділянки площею 400 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (і
межує з вищевказаною земельною
ділянкою); надання йому дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення цієї земельної ділянки для
ведення садівництва; зобов'язання його
після погодження комісією з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою, подати
проект землеустрою міській раді для
розгляду і затвердження у
встановленому порядку.

Протягом лютого-вересня 2011 року ПП
«Земсервіс-плюс» за замовленням ОСОБА_2
виготовило проект землеустрою щодо
відведення позивачеві земельної
ділянки площею 0,0423 га для
індивідуального садівництва по
АДРЕСА_1.

Висновком від 02.09.2011 року № 43 Комісія з
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, погодила зазначений
проект землеустрою як такий, що
відповідає вимогам законів та
прийнятих відповідно до них нормативно
- правових актів. У висновку Комісія
зазначила, що вважає за можливе надати
погоджений проект Миргородській
міській раді для прийняття рішення про
його затвердження.

Після цього зазначений проект був
поданий Миргородській міській раді
відповідно до заяви позивача від 06.10.2011
року про затвердження проекту
землеустрою. Оскільки дана заява
протягом тривалого часу Миргородською
міською радою не розглядалася, 20.12.2011
року позивач повторно звернувся до
ради із заявою про затвердження
проекту землеустрою.

18.11.2011 року Миргородська міська рада
прийняла рішення № 194, пунктом першим
якого задовольнила протест
Миргородського міжрайонного прокурора
на рішення 3 сесії Миргородської
міської ради 6 скликання № 51 «Про
погодження матеріалів вибору
земельної ділянки площею 400 кв.м та
надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, і скасувала його.

Про дане рішення позивача було
повідомлено листом від 10.02.2012 року.

Позивач, вважаючи зазначене рішення
Миргородської міської ради від 18.11.2011
року в частині задоволення протесту
прокурора щодо скасування рішення 3
сесії Миргородської міської ради 6
скликання № 51 протиправним, керуючись
ст.ст. 116 та 118 Земельного Кодексу
України та рішенням Конституційного
суду України від 16.04.2009 року у справі №
1-9/2009, звернувся до суду з вказаним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування пункту першого рішення
Миргородської міської ради від 18.11.2011
року № 194 про задоволення протесту
Миргородського міжрайонного прокурора
на рішення 3 сесії Миргородської
міської ради 6 скликання № 51 «Про
погодження матеріалів вибору
земельної ділянки площею 400 кв.м. та
надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за
адресою : АДРЕСА_1» та зобов'язання
Миргородську міську раду у строк,
визначений частиною 9 ст. 118 ЗК України,
розглянути та прийняти рішення з
приводу Проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0423 га ОСОБА_2 для індивідуального
садівництва по АДРЕСА_1 та повідомити
ОСОБА_2 про прийняте рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що вони є
обґрунтованими та підтвердженими
матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За приписами рішення Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року у справі N
1-9/2009 в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» № 280/97-ВР ). Таким чином, органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення. Це є
"гарантією стабільності суспільних
відносин" між органами місцевого
самоврядування і громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їхнє існуюче становище не буде
погіршене прийняттям більш пізнього
рішення, що узгоджується з правовою
позицією, викладеною в абзаці другому
пункту 5 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання. В
аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 19,
статті 144 Конституції України, статті 25,
частин першої, десятої статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (з
наступними змінами) стосовно права
органу місцевого самоврядування
скасовувати свої раніше прийняті
рішення та вносити до них зміни
необхідно розуміти так, що орган
місцевого самоврядування має право
приймати рішення, вносити до них зміни
та/чи скасовувати їх на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Зі змісту протесту Миргородського
міськрайонного прокурора від 02.11.2011
року, адресованого Миргородському
міському голові, вбачається, що його
мотивувальна частина не містить жодних
посилань на нормативно-правові акти,
якими могла бути обґрунтована вимога
прокурора про скасування рішення 3
сесії Миргородської міської ради 6
скликання № 51 «Про погодження
матеріалів вибору земельної ділянки
площею 400 кв.м та надання гр. ОСОБА_2
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1».

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про скасування пункту першого
рішення Миргородської міської ради від
18.11.2011 року № 194 про задоволення
протесту Миргородського міжрайонного
прокурора на рішення 3 сесії
Миргородської міської ради 6 скликання
№ 51 «Про погодження матеріалів вибору
земельної ділянки площею 400 кв.м. та
надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1», оскільки зазначене
рішення прийняте за відсутністю
законних підстав, передбачених
Конституцією та законами України, для
прийняття такого рішення.

Процедура приватизації земельних
ділянок закріплена ст. 118 Земельного
кодексу України, відповідно до якої
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель комунальної
власності для ведення садівництва у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки. Міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
особами, які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів робіт,
у строки, що обумовлюються угодою
сторін. Розроблений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
місцевого самоврядування свій
висновок щодо погодження проекту або
відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проект
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк. Підставою відмови у
погодженні проекту може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів. Міська рада
у двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки приймає
рішення про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання її у власність.
Відмова органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
клопотання без розгляду можуть бути
оскаржені до суду. У разі відмови
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
висновком від 02.09.2011 року № 43 Комісія з
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, погодила зазначений
проект землеустрою як такий, що
відповідає вимогам законів та
прийнятих відповідно до них нормативно
- правових актів. У висновку Комісія
зазначила, що вважає за можливе надати
погоджений проект Миргородській
міській раді для прийняття рішення про
його затвердження.

Після цього зазначений проект був
поданий Миргородській міській раді
згідно з заявою позивача від 06.10.2011 року
про затвердження проекту землеустрою.
Оскільки дана заява протягом тривалого
часу Миргородською міською радою не
розглядалася, 20.12.2011 року позивач
повторно звернувся до ради із заявою
про затвердження проекту землеустрою.

23.10.2011 року на адресу позивача надійшов
лист, в якому зазначено, що
Миргородська міська рада не розглядала
питання про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 на її пленарних
засіданнях.

Колегія суддів зауважує на те, що зі
змісту вищезазначеної норми
законодавства вбачається, що
Миргородська міська рада після
надходження з Комісії з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, розташованої за адресою
АДРЕСА_1, в двотижневий термін
зобов'язана була прийняти одне з
рішень, передбачених ст. 118 ЗК України:
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
надання її у власність або відмову в
затвердженні або залишенні клопотання
без розгляду.

Недодержання даної процедури є
порушенням чинного законодавства, що
призвело до порушення конституційного
права громадянина, в даному випадку
ОСОБА_2

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про задоволення позовних
вимог в частині зобов'язання
Миргородську міську раду у строк,
визначений частиною 9 ст. 118 ЗК України,
розглянути та прийняти рішення з
приводу Проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0423 га ОСОБА_2 для індивідуального
садівництва по АДРЕСА_1 та повідомити
ОСОБА_2 про прийняте рішення.

Колегія суддів зауважує на той факт, що
зобов'язальна частина оскаржуваної
постанови Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 22.05.2012 року на момент
розгляду справи відповідачем вже
виконана, земельна ділянка позивачем
приватизована, право власності на неї
оформлено та зареєстровано.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
22.06.2012 року Миргородська міська рада
прийняла рішення № 95 про затвердження
цього проекту землеустрою, передачу
даної земельної ділянки у власність
позивача та одержання ним держаного
акта на право власності на землю.

Рішенням виконкому Миргородської
міської ради від 18.07.2012 року № 562
поштова адреса вказаної земельної
ділянки була змінена на АДРЕСА_2.

19.10.2012 року Миргородською міською радою
був виданий позивачу державний акт
серії ЯМ № 282701 на право власності на
земельну ділянку з кадастровим номером
:50:060:0260 площею 0,0433 га для
індивідуального садівництва, що
розташована за адресою: м. Миргород
АДРЕСА_2.

Позивач, з метою усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
звернувся до Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області з позовом до ОСОБА_1, а останній,
в свою чергу, звернувся до суду із
зустрічним позовом про скасування
рішень Миргородської міської ради від
19.11.2010 року № 51, від 22.06.2012 року № 95 та
зазначеного державного акта, яка
ухвалою суду від 04.12.2012 року була
прийнята до сумісного розгляду.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 08.02.2013 року у цивільній
справі № 1620/3039/2012, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 13.03.2013 року, підтверджена
законність рішення Миргородської
міської ради від 19.11.2010 року № 51 і
фактом відмови ОСОБА_1 в позові
встановлена відсутність підстав для
його скасування. Відмовлено також і в
скасуванні рішень від 22.06.2012 року за № 95
від 18.07.2012 року № 562.

Крім того, вказаними судовими
рішеннями також перевірені та
встановлені обставини, на які
посилається апелянт.

Зокрема, встановлено, що виконкомом
Миргородської міської ради у 2002 році
виносилося рішення про передачу
земельної ділянки в оренду дружині
апелянта (але не йому самому) строком на
один рік. Проте, договори оренди землі
не укладалися, а тому у неї не виникло
права оренди землі.

Відповідно до рішення Миргородської
міської ради від 25.09.2009 року № 59 ця
земельна ділянка була прийнята у фонд
міської ради. На момент приватизації
позивачем цієї землі вона належала
територіальній громаді м. Миргорода, не
перебувала в користуванні інших осіб,
була вільною (у тому числі від
земельних насаджень) і перебувала у
фонді міської ради.

Згідно з ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вищезазначеними судовими рішеннями
підтверджена законність рішення
Миргородської міської ради від 19.11.2010
року № 51 «Про погодження матеріалів
вибору земельної ділянки площею 400 кв.м
та надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1», а, отже, підтверджено
і право власності за позивачем на
вказану земельну ділянку.

Крім вказаних судових рішень дані
обставини підтверджуються матеріалами
проекту землеустрою, зокрема: випискою
з державної статистичної звітності
(ф.6-зем) від 04.04.2011 року, висновком щодо
вибору (відведення) земельної ділянки
від 11.04.2011 року, висновком про
погодження проекту землеустрою від
22.08.2011 року, висновком комісії з
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою від 02.09.2011 року.

Колегія суддів зауважує на те, що,
дійсно, рішенням Миргородської міської
ради від 06.12.2007 року апелянту було
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку. Проте, цим рішенням
не створюється інших прав ОСОБА_1, окрім
права на виготовлення вказаної
документації. Це право не було
реалізовано ним протягом 5 років до
моменту приватизації земельної
ділянки позивачем і на даний час,
оскільки ця документація ним не
виготовлялася.

Крім того, це право не створює жодних
правових наслідків, оскільки чинне
законодавство України не передбачає
приватизації землі на підставі
технічної документації із землеустрою.

Так само і скасування оскаржуваної
постанови не створює жодних правових
наслідків, оскільки рішення
Миргородської міської ради від 19.11.2010
року № 51 повністю виконано і
реалізовано, земельна ділянка
позивачем приватизована, право
власності на неї оформлено та
зареєстровано.

Вказаним рішенням міська рада,
відповідно до положень статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», реалізувала власне виключне
право на розпорядження землями
комунальної власності.

З огляду на викладене, доводи та вимоги
апеляційної скарги заявника є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки вимоги оскаржуваної
постанови від 22.05.2012 року відповідачем
виконані та реалізовані, апелянтом не
надано жодних доказів наявності у
нього права на спірну земельну ділянку,
яка, в свою чергу, вже позивачем
приватизована, право власності на неї
оформлено та зареєстровано, і
законність таких дій підтверджена
судовими рішеннями Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 08.02.2013 року та ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 13.03.2013 року.

В частині відмови в задоволенні
позовних вимог постанова
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 22.05.2012 року ані
апелянтом, ані позивачем та
відповідачем в апеляційному порядку
оскаржена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з підстав,
наведених вище.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 22.05.2012р. по справі №
1620/992/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С. Повний
текст ухвали виготовлений 26.05.2014 р.