Справа № 826/20918/13-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Качур
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко
Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Війтовичу Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 03 березня 2014 року у справі
за адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві про скасування
постанов про накладення штрафу у сфері
містобудівної діяльності та приписів,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 03
березня 2014 року позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві про скасування постанов про
накладення штрафу у сфері
містобудівної діяльності та приписів
задоволено, визнано протиправними та
скасовано приписи Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві від 11 лютого 2013 року
та від 16 березня 2013 року, винесені щодо
позивача, та постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві від 12 березня 2013 року
№68/13 та від 23 квітня 2013 року №123/13/1,
винесені щодо позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що він діяв у
відповідності до норм чинного
законодавства, а тому винесені
постанови та приписи скасуванню не
підлягають.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши наявні матеріали,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку фактичних
обставин даної справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до
адміністративного суду щодо визнання
протиправними та скасування рішень
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві, а саме:

- припису від 11 лютого 2013 року, яким
позивача зобов'язано усунути
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та заборонено
експлуатувати нежитлові приміщення;

- постанови від 12 березня 2013 року №68/13
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, винесену щодо фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 103230,00
грн.;

- припису від 16 березня 2013 року, яким
встановлено невиконання позивачем
вимог суб'єкта владних повноважень,
зазначених в приписі від 11 лютого 2013
року, та повторно зобов'язано усунути
правопорушення;

- постанови від 23 квітня 2013 року №123/13/1
про накладення штрафу за невиконання
законних вимог Інспекції щодо усунення
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності в розмірі 11470,00 грн.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, підставою для винесення
вищезазначених рішень Інспекцією
стали наступні обставини:

11 лютого 2013 року головним державним
інспектором Інспекційного відділу
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києва Лисаком С.Ф. на підставі
звернення гр.ОСОБА_4 №7/26-Г-2501/8 від 25
січня 2013 року, направлення для
проведення позапланової перевірки
№б/н від 06 лютого 2013 року було
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
щодо об'єкта будівництва: імідж-студія
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від 11
лютого 2013 року, в якому встановлено, що
позивач експлуатує самовільно
реконструйовані нежитлові приміщення
АДРЕСА_1, після реконструкції з
влаштуванням прибудови та вхідної
групи без прийняття в експлуатацію у
встановленому законом порядку, чим
порушено ч.8 ст.39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності». Категорія складності
об'єкта - ІІІ на підставі класу
наслідків такого об'єкта будівництва
відповідно до ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та
зміст проектної документації на
будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні
принципи забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
основ».

У зв'язку з вказаним Інспекцією було
видано припис від 11 лютого 2013 року з
вимогою з 12 лютого 2013 року заборонити
експлуатацію нежитлових приміщень
АДРЕСА_1 до усунення допущеного
правопорушення, усунути порушення
вимог містобудівного законодавства у
встановленому законодавством порядку
в термін до 31 березня 2013 року.

Листом №7/26-11/2002/02/1-Пд від 20 лютого 2013
року відповідачем було викликано
позивача на 28 лютого 2013 року для
розгляду справи про порушення у сфері
містобудівної діяльності.

28 лютого 2013 року головним державним
інспектором Інспекційного відділу №1
Лисаком С.Ф. складено протокол про
правопорушення у сфері містобудування.

Листом №7/26-113/2802/02/1-Пд від 28 лютого 2013
року поизвача було викликано на 12
березня 2013 року для розгляду справи про
порушення у сфері містобудівної
діяльності.

12 березня 2013 року заступником
начальника Інспекції Алєксєєнком І.О.
за результатом розгляду справи про
порушення у сфері містобудівної
діяльності на підставі акту перевірки
від 11 лютого 2013 року, припису від 11
лютого 2013 року, протоколу від 28 лютого
2013 року винесено постанову №68/13 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності у
розмірі 103230,00 грн.

15 березня 2013 року головним державним
інспектором Інспекційного відділу №1
Інспекції Лисаком С.Ф. на підставі
направлення для проведення перевірки
від 15 березня 2013 року було проведено
позапланову перевірку виконання
позивачем вимог припису від 11 лютого 2013
року, за результатом якої складено акт
перевірки від 15 березня 2013 року.

Перевіркою встановлено невиконання
позивачем вимог припису від 11 лютого 2013
року, а саме: фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 продовжує використовувати
нежилі приміщення АДРЕСА_1 без
прийняття в експлуатацію у
встановленому законом порядку, чим
порушено п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», та винесено новий припис
від 16 березня 2013 року, в якому
запропоновано усунути виявлені
порушення в термін до 29 квітня 2013 року.

Листом №7/26-17/2103/02/1-Пд від 21 березня 2013
року фізичну особу-підприємця ОСОБА_2
було викликано на 29 березня 2013 року для
розгляду справи про порушення у сфері
містобудівної діяльності.

10 квітня 2013 року головним державним
інспектором Інспекційного відділу №1
Лисаком С.Ф. складено протокол про
правопорушення у сфері містобудування,
в якому встановлено невиконання
позивачем вимог припису Інспекції від
11 лютого 2013 року та призначено розгляд
справи про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності на 23 квітня
2013 року.

23 квітня 2013 року заступником
начальника Інспекції Алєксєєнком І.О.
за результатом розгляду справи про
порушення у сфері містобудівної
діяльності на підставі акту перевірки
від 15 березня 2013 року, припису від 11
лютого 2013 року, припису від 16 березня 2013
року, протоколу від 10 квітня 2013 року,
винесено постанову №123/13/1 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, якою
фізичну особу-підприємця ОСОБА_2
визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого абз.2 п.1
ч.6 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за порушення у сфері
містобудівної діяльності», та
накладено штраф у розмірі 11470,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
приймаючи вищезазначені рішення
стосовно позивача (приписи, постанови),
Інспекція виходила з встановленої нею
під час перевірки інформації щодо
порушення позивачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, а саме самовільна
реконструкція належного їй на праві
приватної власності нежитлового
приміщення АДРЕСА_1 із влаштуванням
прибудови та вхідної групи, що призвело
до збільшення загальної площі
зазначеного приміщення до 80 кв.м, після
чого спірний об'єкт не був прийнятий в
експлуатацію.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що здійснення
прибудови позивачем не є самочинним
будівництвом, так як у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 наявні
документи про прийняття в експлуатацію
належного їй нежитлового приміщення
після внутрішнього перепланування та
влаштування балкону, крім того, в
Інспекції відсутні повноваження щодо
віднесення об'єктів будівництва до
третьої категорії складності, а також
неможливості застосування до суб'єкта
господарювання штрафних санкцій,
передбачених Законами, що набули
чинності пізніше, ніж було вчинено
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне:

Правові та організаційні основи
містобудівної діяльності встановлено
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності», який
спрямований на забезпечення сталого
розвитку територій з урахуванням
державних, громадських та приватних
інтересів.

Згідно ст.41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
стандартів і правил. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Посадові особи
органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, серед
іншого, безперешкодного доступу до
місць будівництва об'єктів та до
об'єктів, що підлягають обов'язковому
обстеженню; складати протоколи про
вчинення правопорушень, акти перевірок
та накладати штрафи відповідно до
закону; видавати обов'язкові для
виконання приписи щодо усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Як вбачається з матеріалів справи, 16
березня 2004 року позивачем була
придбана квартира АДРЕСА_1 загальною
площею 47,90 кв.м.

07 грудня 2004 року Подільською районною у
м.Києві державною адміністрацією
прийнято розпорядження №1330, яким
ОСОБА_2 надано дозвіл на влаштування
балкону в зазначеній квартирі.

30 травня 2006 року Київською міською
державною адміністрацією прийнято
розпорядження №880, яким жилі
приміщення в квартирі АДРЕСА_1
переведено у нежилі.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечувалося позивачем, що
протягом 2004-2006 років позивачем було
здійснено перепланування квартири без
необхідного для цього дозволу.
Водночас, в подальшому ОСОБА_2 отримала
дозвіл на відповідне перепланування та
за актом від 20 листопада 2007 року, який
затверджений розпорядженням
Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації №2135 від 27
листопада 2007 року, прийнято в
експлуатацію нежиле приміщення
АДРЕСА_1 після перепланування та
переобладнання, влаштування
(прибудови) балкону. Згідно плану за
поверхами на квартиру АДРЕСА_1,
складеного КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», загальна площа
квартири у зв'язку з переплануванням та
влаштуванням балкону збільшилася до
54,80 кв.м.

Разом з тим, як вбачається з наявних у
справі матеріалів, фактично позивачем
здійснено не влаштування балкону, на
який було отримано дозвіл, а проведено
будівельні роботи з влаштуванням
прибудови та вхідної групи.

На підставі зазначеного, колегія
суддів вважає, що додані до позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
документи, які, на думку останньої,
вказують на відсутність у її діях
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, не спростовують факту
самовільного будівництва всупереч
отриманого дозволу, або без такого,
оскільки отримання дозволу на
влаштування балкону не є тотожним і,
відповідно, не може свідчити про
законність здійснення прибудови, а
також влаштування вхідної групи.

Крім того, наявне у справі
розпорядження №2135 від 27 листопада 2007
року, яким прийнято в експлуатацію
нежиле приміщення АДРЕСА_1 після
перепланування та переобладнання,
влаштування балкону, не вказує, що на
момент обстеження та прийняття за
актом вищезазначеного нежитлового
приміщення, прибудова та влаштування
вхідної групи було здійснено.
Позивачем не надано належних та
допустимих доказів того, що зазначені
будівельні роботи з реконструкції були
здійснені до набуття чинності Закону
«Про регулювання містобудівної
діяльності», внесення змін до Закону
«Про відповідальність підприємств, їх
об'єднань, установ та організацій за
правопорушення у сфері
містобудування».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
надані документи стосуються
проведеного у вказаному приміщенні
позивача внутрішнього перепланування,
влаштування балкону, отримання
відповідного дозволу та прийняття
об'єкта в експлуатацію після
проведення відповідних робіт, проте не
підтверджують наявність у позивача
дозволу на проведення саме
реконструкції з влаштуванням
прибудови та вхідної групи нежитлових
приміщень по АДРЕСА_1 та не
підтверджують те, що вказані
приміщення після проведеної
реконструкції з влаштуванням
прибудови та вхідної групи були
прийняті в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч.1 ст.34 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
замовник має право виконувати
будівельні роботи після: направлення
замовником повідомлення про початок
виконання будівельних робіт
центральному органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, - щодо об'єктів, будівництво
яких здійснюється на підставі
будівельного паспорта, які не
потребують реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт
або отримання дозволу на виконання
будівельних робіт згідно з переліком
об'єктів будівництва, затвердженим
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування. Форма
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт та порядок його
подання визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування;
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I-III
категорій складності; видачі замовнику
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
дозволу на виконання будівельних робіт
- щодо об'єктів будівництва, що належать
до IV і V категорій складності.

В силу ч.ч.1, 8 ст.39 вищезазначеного
Закону прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України. Експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Крім того, відповідно до п.1.1 ч.1
Положення про порядок надання дозволу
на виконання будівельних робіт,
затвердженого наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №273 від 05
грудня 2000 року (в редакції, що була
чинною на момент виконання робіт),
дозвіл на виконання будівельних робіт
з нового будівництва, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
будинків споруд та інших об'єктів,
розширення і технічного переоснащення
(далі - роботи з будівництва) є
документом, що посвідчує право
забудовника (замовника) та
генерального підрядника на виконання
будівельних робіт у відповідності до
затвердженої проектної документації,
підключення до інженерних мереж та
споруд та надає право відповідним
службам на видачу ордера на проведення
земляних робіт.Дозвіл на виконання
будівельних робіт надається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які одночасно ведуть реєстр наданих
дозволів. Виконання будівельних робіт
без вищезазначеного дозволу
забороняється.

Більше того, відповідно до п.1 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1243 від 22 вересня 2004 року (втратив
чинність 08 жовтня 2008 року, а отже був
чинним на момент виконання будівельних
робіт, які, за словами позивача,
відбувалися протягом 2004-2006 років),
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів полягає у
підтвердженні державними приймальними
комісіями готовності до експлуатації
об'єктів нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту будівель і споруд
тощо. До складу комісії включаються
представники Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю.

З огляду на вищенаведені норми
вбачається, що для здійснення
будівельних робіт законодавець
встановлював обов'язковість наявності
документів, що надають право на
виконання будівельних робіт, та
затвердженої проектної документації.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи позивач не звертався до
Інспекції за наданням дозволу на
виконання будівельних робіт, крім того,
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта відбулося без
представників Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю.
Також позивачем не надано доказів
розроблення та наявності проектної
документації, згідно з якою фактично
були виконані будівельні роботи, а саме
здійснення прибудови та вхідної групи.

Крім того, зважаючи на відсутність в
матеріалах справи проектної
документації на роботи, які фактично
були виконані позивачем, колегія
суддів вважає безпідставним посилання
суду першої інстанції на відсутність
повноважень у Інспекції на визначення
ІІІ категорії складності об'єкта
будівництва, у зв'язку з тим, що такими
повноваженнями наділені виключно
проектні організації та замовники
будівництва. Пунктом 7 Порядку
віднесення об'єктів будівництва до IV і V
категорії складності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2011 року №557, встановлено,
що під час проведення державного
архітектурно-будівельного контролю на
об'єктах самочинного будівництва (у
разі відсутності проектної
документації) категорія складності
таких об'єктів визначається посадовими
особами Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат. Таким чином, зважаючи на
відсутність проектної документації,
Інспекція мала право визначати
категорію складності будівництва, яке
фактично було здійснено позивачем. В
той же час, позивачем не надано доказів
про помилковість висновків Інспекції
та неправильність визначення
категорії складності.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що відповідачем
правомірно було притягнуто фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 до
відповідальності, встановленої абз.4 п.6
ч.2 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»,
згідно якої суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
(у разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за експлуатацію або
використання об'єктів будівництва, не
прийнятих в експлуатацію, а саме на
об'єктах III категорії складності - у
розмірі дев'яноста мінімальних
заробітних плат.

У зв'язку з цим, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог щодо скасування припису
від 11 лютого 2013 року, яким фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 зобов'язано
усунути правопорушення у сфері
містобудівної діяльності та
заборонено експлуатувати нежитлові
приміщення та постанови від 12 березня
2013 року №68/13 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, винесену щодо позивача у
розмірі 103230,00 грн. Рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню як помилкове, винесене
всупереч нормам матеріального права та
у зв'язку з наданням неправильної
оцінки наявним у справі доказам.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, припис від 11 лютого 2013 року,
яким фізичну особу-підприємця ОСОБА_2
зобов'язано усунути правопорушення у
сфері містобудівної діяльності та
заборонено експлуатувати нежитлові
приміщення, а також інші документи, які
виносилися відповідачем стосовно
ОСОБА_2, направлялися Інспекцією
засобами поштового зв'язку на адресу:
АДРЕСА_3. Зазначені обставини в т.ч. не
заперечуються відповідачем.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, фактичною та зареєстрованою
адресою місцезнаходження фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на момент
здійснення перевірки та винесення
оскаржуваних приписів і постанов було:
АДРЕСА_4. В матеріалах справи відсутні
будь-які інші належні та допустимі
докази щодо доведення відповідачем
свого рішення до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає безпідставним притягнення
позивача до відповідальності за
невиконання законних вимог Інспекції
щодо усунення правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, у зв'язку з
чим позовні вимоги про визнання
протиправними і скасування припису
від 16 березня 2013 року та постанови від
23 квітня 2013 року №123/13/1 про накладення
штрафу в розмірі 11470,00 грн. обґрунтовано
були задоволені судом першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
постанова Окружного адміністративного
суду м.Києва від 03 березня 2014 року
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві - задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 03 березня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві від 16 березня 2013 року та
постанову №123/13/1 від 23 квітня 2013 року
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

В решті позову відмовити

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 26
травня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя

Мацедонська В.Е.

Судді:

Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.