Справа № 2-2069/10
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Справа № 125510/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 29.06.2010р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними та зобов'язання
виплатити недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А:

16.06.2010р. позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду із адміністративним позовом, у
якому просив стягнути з відповідача
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
недоплачені суми одноразової грошової
допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки
в розмірі 3657 грн. (а.с.2-4).

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 29.06.2010р. заявлений позов
задоволено, визнано незаконною відмову
відповідача Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо перерахунку ОСОБА_2
щорічної допомоги на оздоровлення у
2008-2009 роках відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, визначеного на день
виплати допомоги; зобов'язано орган
соціального захисту населення
провести позивачу перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008-2009 роки відповідно
до ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеного на день виплати допомоги;
виплату слід провести з урахуванням
проведених виплат; вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив відповідач
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради, покликаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати рішення суду та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
заявленого позову відмовити (а.с.34-35).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що при винесенні рішення судом не
враховані вимоги ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при цьому
останньою визначені конкретні суми
щорічної допомоги на оздоровлення.

Окрім цього, положеннями ст.71 Закону
України про Державний бюджет на 2009 рік
було надано право КМ України
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах в межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

При цьому, судом не було з'ясовано, чи
перераховувалися бюджетні кошти на
рахунок відповідача як розпорядника
коштів для виплати особам, потерпілим
від Чорнобильської катастрофи, для
здійснення виплати допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати та не повністю визначено
правосуб'єктність відповідача, його
права та обов'язки у даній сфері
публічних правовідносин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.09.2010р. в справі № 1-40/2010 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами»
від 18.02.2010р. № 1691-VI, п.2 ч.1 ст.15 Цивільного
процесуального кодексу України в
редакції Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами»
від 18.02.2010р. № 1691-VI, які втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

У зв'язку з наведеним, розгляд
апеляційної скарги пенсійного органу
проводиться апеляційним судом
адміністративної юстиції в порядку КАС
України.

Справа розглядалася судами
неодноразово (а.с.45-47, 68-70).

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та скаргу
в межах наведених у них доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність таких обставин;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами, позивач має
статус евакуйованої у 1986 році із зони
відчуження внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС і віднесений до
другої категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(а.с.6-7).

Позивач перебуває на обліку в
Сихівському відділі соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради і у 2008
та 2009 роках отримав допомогу на
оздоровлення в загальній сумі 75 грн.
кожного спірного року.

Задовольняючи заявлений позов, суд
виходив з того, що на підставі
пріоритетності законів над
підзаконними актами при виплаті
розміру спірної допомоги позивачеві
підлягають застосуванню норми ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанови КМ України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Колегія суддів вважає наведені
висновки такими, що не в повній мірі
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.7 ч.4 ст.48 Закону
України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус
і соціальний захист громадян, що
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) щорічна допомога на
оздоровлення виплачується особам,
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат.

Дію абзацу сьомого ч.4 ст.48 наведеного
Закону зупинено на 2008 рік в частині
виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним), зупинення дії
абзацу сьомого ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи», яке
передбачене пп.11 п.28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Окрім цього, приписами ст.55 Закону
України «Про Державний бюджет на 2009
рік» встановлено, що мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить: з 1 січня - 605 грн., з 1 квітня -
625 грн., з 1 липня - 630 грн., з 1 жовтня - 650
грн., з 1 листопада - 744 грн.

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

Також чинним законодавством в 2009 році
не встановлювались обмеження щодо
застосування розмірів заробітної
плати, зокрема, для реалізації положень
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З урахуванням наведеного, постанова КМ
України № 562 від 12.07.2005р. не підлягає
застосуванню, оскільки занижує розмір
допомоги порівняно із ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та суперечить положенню ст.22
Конституції України, згідно якого
звуження змісту чи обсягу існуючих
прав та свобод не допускається.

З огляду на наведене та враховуючи
загальні засади пріоритетності Закону
України над підзаконними
нормативно-правовими актами,
застосуванню при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу
підлягає ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому така
допомога мала бути виплачена в 2008 та 2009
роках у розмірі трьох мінімальних
заробітних плат, через що дії
відповідача щодо виплати допомоги в
заниженому розмірі є неправомірними.

Також відповідно до ст.71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Таким чином, заявлені вимоги в частині
зобов'язання провести нарахування та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 та 2009 роки є
підставними.

Додатково колегія суддів враховує, що
ст.3 Конституції України встановлено,
що людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.,
якою керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови
КМ України встановлені нею розміри
виплат залишились незмінними, в той час
як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (ст.ст.62 та 67) КМ України надано
право проводити лише роз'яснення
порядку застосування цього Закону,
яким, зокрема, є постанова КМ України №
987 від 20.06.2000р. «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення», та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшувати їх
та встановлювати у твердій сумі, що не
відповідає Закону.

Іншими законами КМ України також не
надавалось право на зменшення
гарантованих державою виплат, а лише
надано право здійснювати застосування
норм, в яких для розрахунків
застосовується мінімальна заробітна
плата, виходячи з реальних можливостей
видаткової частини державного бюджету.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Також не можуть бути задоволені
позовні вимоги щодо стягнення спірних
сум на користь позивача, оскільки саме
орган праці та соціального захисту
населення зобов'язаний здійснювати
обрахування та виплату сум на
оздоровлення, вказані дії до
компетенції адміністративного суду не
належать.

Окрім цього, відповідно до
резолютивної частини рішення суду
заявлений позов є задоволеним
повністю, хоча аналіз заявлених вимог
вказує лише про їх часткове
задоволення; також наведеним
розбіжностям жодної мотивації в
рішенні суду не наведено.

Оскільки під час розгляду справи
в суді першої інстанції представником
відповідача не заявлялося клопотання
про застосування наслідків пропущення
строку звернення до суду, передбачених
ст.100 КАС України (в редакції, чинній на
момент розгляду справи), тому колегія
суддів не вбачає підстав для
застосування таких.

Також покликання на пропуск
позивачем строку звернення до суду із
розглядуваним позовом, що слід вважати
підставами для відмови у його
задоволенні, не вказані апелянтом у
розглядуваній апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, при цьому слід визнати
бездіяльність Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо незабезпечення
нарахування та виплати на користь
ОСОБА_2 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 та 2009 роки, яка
передбачена ч.4 ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
протиправною; зобов'язати відповідача
нарахувати і виплатити на користь
позивача щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат, за 2008 та
2009 роки, яка передбачена ч.4 ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
із врахуванням виплачених коштів за
вказані періоди; в задоволенні решти
позовних вимог належить відмовити.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що рішення суду підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
часткове задоволення заявленого
позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради задоволити частково.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 29.06.2010р. скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати дії Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо невиплати на користь
ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2008
та 2009 роки, яка передбачена ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
- протиправними.

Зобов'язати Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати і виплатити на
користь ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 3 (трьох)
мінімальних заробітних плат за 2008 та 2009
роки, яка передбачена ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
із врахуванням виплачених коштів за
вказані періоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька