Справа № К/9991/45548/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/45548/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Маслія В.І. Розваляєвої
Т.С.при секретарі -Зубенко Д.В.за участю
представників:представник позивача -
ОСОБА_5 ОСОБА_6
представник
третьої особи - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюОСОБА_6 напостанову
Вишгородського районного суду
Київської області від 11.11.2010р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.07.2011р.у
справі№ 2а-466/10за
позовомОСОБА_8доЛебедівської
сільської ради Вишгоровського
районутреті особи1. ОСОБА_6, 2.
Управління земельних ресурсів у
Вишгородському районі Київської
областіпровизнання частково недійсним
рішення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_8 звернувся до Лебедівської
сільської ради Вишгородського району з
позовом, в якому просив:

- визнати частково недійсним рішення
Лебедівської сільської ради № 95 від
29.03.2005р. в частині виділення громадянці
ОСОБА_6 у приватну власність земельної
ділянки,

- визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 998471.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що він являється
власником земельної ділянки загальною
площею 0,3173 га., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. В квітні 2009 року
позивач був викликаний до Державної
інспекції з контролю за використанням
та охороною земель у Київській області,
де йому повідомили, що громадянка
ОСОБА_6 звернулася із скаргою про те, що
він незаконно зайняв земельну ділянку,
яка належить їй на праві власності. На
вимогу державного інспектора позивач
виконав роботи по відновленню
зовнішніх меж земельних ділянок, після
чого йому стало відомо, що належна йому
земельна ділянка перетинається із
земельною ділянкою, що належить ОСОБА_6
на площі 0,0324 га. Позивач вважає, що
рішення сільської ради про передачу у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки
порушує його земельні права, оскільки
сільська рада при прийнятті такого
рішення порушила його право власності
на частину належної йому земельної
ділянки.

Постановою Вишгородського районного
суду Київської області
від 11.11.2010р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.07.2011р.,
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано рішення Лебедівської
сільської ради Вишгородського району
№95 від 29.03.2005р. в частині виділення
ОСОБА_6 у приватну власність земельної
ділянки площею 0,1840 га. для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з постановою
Вишгородського районного суду
Київської області від 11.11.2010р. та
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.07.2011р.,
ОСОБА_6 звернулась з касаційною
скаргою, у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення та
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

У запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити касаційну
скаргу без задоволення, а судове
рішення апеляційної інстанцій без
змін, вважаючи його законним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи касаційної
скарги та заперечень на касаційну
скаргу, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Під час розгляду справи та прийняття
рішення судами попередніх інстанцій
було встановлено наступне. Позивач,
ОСОБА_8 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД №77885, виданого 20.08.2007р.
являється власником земельної ділянки
площею 0,0673 га. з цільовим призначенням
для ведення особистого селянського
господарства, що розташована в АДРЕСА_1
та на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№094742, виданого 20.08.2007р. являється
власником земельної ділянки площею 0,2500
га. з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, що розташована в
АДРЕСА_1.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суди попередніх
інстанцій вмотивували свої висновки
тим, що під час розгляду справи не
встановлено правомірності прийнятого
сільською радою рішення про передачу
земельної ділянки у приватну власність
громадянці ОСОБА_6

Однак, колегія суддів вважає такі судів
попередніх інстанцій передчасними,
враховуючи наступне.

Так, судами попередніх інстанцій не
було фактично досліджено оскаржуване
рішення Лебедівської сільської ради №
95 від 29.03.2005р. в частині виділення
громадянці ОСОБА_6 у приватну власність
земельної ділянки. Без такого
дослідження а також встановлення
обставин його прийняття неможливо
надати оцінку щодо його правомірності.

Фактично спір у даній справі виник у
зв'язку з можливим накладенням
земельних ділянок ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під
час їх надання Лебедівською сільською
радою. Однак дана обставина судами
попередніх інстанцій взагалі не
досліджувалась.

Крім того, судами попередніх інстанцій
залишилась поза увагою позовна вимога
щодо визнання недійсним Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 998471.

Отже, вирішуючи питання про законність
або незаконність оскаржуваного
рішення суб'єкта владних повноважень,
судам належало зробити висновки на
відповідність цього рішення приписам
ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Підставами для визнання рішення
недійсним (нечинним) є невідповідність
його вимогам чинного законодавства
та/або визначеній законом компетенції
органу, який прийняв це рішення. При
цьому обов'язковою умовою визнання
рішення недійсним (нечинним) є також
порушення у зв'язку з його прийняттям
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Судами попередніх інстанцій
залишилося не з'ясоване питання щодо
відповідності оскаржуваного рішення
Лебедівської сільської ради № 95 від
29.03.2005р. (в частині виділення громадянці
ОСОБА_6 у приватну власність земельної
ділянки) вимогам чинного
законодавства, а також не перевірено
повноваження Лебедівської сільської
ради згідно з Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні», на
прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що при
розгляді справи судам необхідно було
дати оцінку оскаржуваному рішенню
сільської ради на відповідність
чинному на той час законодавству.

Крім того, згідно статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. В порядку ч. 2
ст. 71 КАС України відповідачем не було
надано належних та допустимих доказів
правомірності оскаржуваного рішення.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст.159 КАСУ не
відповідають. Неповнота у встановленні
фактичних обставин справи не дає
можливості суду касаційної інстанції
визначитись в правильності правової
оцінки позовних вимог, проведеної
судами попередніх інстанцій.
Відповідно до приписів ст. 220 КАС
України допущені порушення не можуть
бути перевірені і усунуті судом
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Постанову Вишгородського районного
суду Київської області від 11.11.2010р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.07.2011р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: