Справа № П/811/1176/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/1176/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кравчук
секретаря судового засідання - Побочій
представника відповідача - Шматько К.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
адміністративну справу
до Управління Укртрансінспекції у
Кіровоградській області
про визнання протиправною та
скасування постанови.
До Кіровоградського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Кіровоградській області (далі -
відповідач), у якому просить визнати
протиправною та скасувати постанову
№027181 від 19 березня 2014 року про
застосування відносно позивача
адміністративно-господарського штрафу
Позивач вважає, що вказана постанова
винесена неправомірно та підлягає
скасуванню, оскільки він не здійснював
перевезення вантажів, а належний йому
на праві власності транспортний засіб
передав в оренду іншому суб'єкту
В судовому засіданні представник
відповідача просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог,
надавши письмові заперечення проти
позову, в яких посилається на те, що під
час проведення рейдової перевірки 13
лютого 2014 року державними інспекторами
управління Укртрансінспекції у
Кіровоградській області було виявлено
порушення вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень вантажу
автомобілем, що належить позивачеві.
Так, у порушника був відсутній дозвіл,
який дає право на рух автомобільними
дорогами України, виданий
компетентними уповноваженими органами
або документ про внесення плати за
проїзд великовагових транспортних
засобів. Крім того, відповідач
наголосив, що наданий позивачем
договір оренди автотранспортного
засобу №01/01/12 від 01 січня 2012 року не
може бути взятий до уваги, оскільки у
відповідності до вимог статті 799
Цивільного кодексу повинен бути
нотаріально посвідченим (а.с.35-39).
Відповідно до частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України складення постанови у повному
обсязі було відкладено до 03 червня 2014
року із проголошенням вступної та
резолютивної частини постанови в тому
самому судовому засіданні, в якому
закінчився розгляд справи.
Розглянувши подані представниками
позивача і відповідача документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача та представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно і
неупереджено оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 зареєстрований 24 липня 2007 року
виконавчим комітетом Кіровоградської
міської ради як фізична
особа-підприємець (а.с.6).
У власності ОСОБА_1 перебувають
транспортні засоби, а саме: автомобіль
марки DAF 95 XF 350 державний номерний знак
НОМЕР_3; напівпричіп цистерна харчова Е
Cardi державний номерний знак НОМЕР_2, що
посвідчується відповідними
свідоцтвами (а.с.9).
Разом з тим вказані транспортні засоби
позивачем були передані у власність
ФОП ОСОБА_3 за договором оренди
автотранспортного засобу №01/01/14 від 01
січня 2014 року (а.с.8).
Державними інспекторами 13 лютого 2014
року проведено рейдову перевірку
транспортних засобів перевізників
пасажирів та вантажів, під час якої
було перевірено належний позивачеві
транспортний засіб марки ДАФ, номерний
знак НОМЕР_3, який здійснював
перевезення вантажу згідно
товарно-транспортної накладної № 001695
від 12 лютого 2014 року, маса брутто яких
становила 55 тон, 600 кг. (а.с.41-42)
В ході проведеної перевірки державними
інспекторами був складений акт
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом від 13 лютого 2014 року, в
якому зафіксовано порушення,
відповідальність за які передбачена
статтею 60 Закону України „Про
автомобільний транспорт": надання
послуг з перевезення вантажів без
оформлення документів перелік яких
визначений статтею 48 Закону України
„Про автомобільний транспорт", а саме:
зокрема, відсутній дозвіл, який дає
право на рух автомобільними дорогами
України, в разі перевищення вагових
Згідно зазначеного акта водієм, який
керував транспортним засобом, був
ОСОБА_4, який від письмових пояснень та
підпису вказаного акта відмовився
19 березня 2014 року начальником
управління Укртрансінспекції в
Кіровоградській області розглянуто
справу про порушення позивачем норм
законодавства України про
автомобільний транспорт та прийнято
постанову №027181 про застосування
фінансових санкцій, якою до ФОП ОСОБА_1
застосовано фінансову санкцію в
розмірі 1700,00 грн. за вчинені порушення,
а саме: надання послуг з перевезення
вантажів і перевищення вагових
обмежень, без оформлення документів,
перелік яких визначений статтею 48
Закону України „Про автомобільний
транспорт", зокрема, без дозволу, який
дає право на рух автомобільними
дорогами України, виданий
компетентними уповноваженими органами
Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень регулюються
Законом України "Про автомобільний
транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III.
Згідно частини четвертої статті 6
Закону України "Про автомобільний
транспорт" реалізація державної
політики у сфері автомобільного
транспорту здійснюється через
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, місцеві органи виконавчої
влади та органи місцевого
У відповідності до абзацу першого
частини шостої, абзацу першого частини
сьомої статті 6 Закону України "Про
автомобільний транспорт" центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
забезпечує, зокрема, реалізацію
державної політики з питань безпеки на
автомобільному транспорті загального
користування та здійснює, зокрема,
державний нагляд і контроль за
дотриманням автомобільними
перевізниками вимог законодавства,
норм та стандартів на автомобільному
За приписами частини дванадцятої
статті 6 Закону України "Про
автомобільний транспорт" державному
контролю підлягають усі транспортні
засоби українських та іноземних
перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів і
вантажів на території України.
При цьому статтею 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт" визначено, що
автомобільний перевізник - фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами; а вантажні
перевезення - це перевезення
вантажів вантажними автомобілями.
У відповідності до статті 47 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
до внутрішніх перевезень вантажів
відносяться перевезення вантажів між
пунктами відправлення та призначення,
розташованими в Україні, та комплекс
допоміжних операцій, пов'язаних з цими
перевезеннями, а також технологічні
перевезення вантажів, що здійснюються
в межах одного виробничого об'єкта без
виїзду на автомобільні дороги
загального користування.
Стаття 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" встановлює
перелік документів, на підставі яких
виконуються вантажні перевезення.
Так, за приписами частин першої, другої
статті 48 вказаного Закону автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів для водія є: посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
Так, у разі перевезення вантажів з
перевищенням габаритних або вагових
обмежень обов'язковим документом також
є дозвіл, який дає право на рух
автомобільними дорогами України,
виданий компетентними уповноваженими
органами, або документ про внесення
плати за проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів, якщо перевищення вагових або
габаритних обмежень над визначеними
законодавством становить менше семи
Постановою Кабінету Міністрів України
від 18 січня 2001 року № 30 затверджено
Правила проїзду великогабаритних та
великовагових транспортних засобів
автомобільними дорогами, вулицями та
залізничними переїздами (далі - Правила
№ 30).
Пунктом 3 Правил № 30 визначено, що
транспортний засіб чи автопоїзд з
вантажем або без вантажу вважається
великоваговим, якщо максимальна маса
або осьова маса перевищує хоча б один з
параметрів, зазначених у пункті 22.5
Правил дорожнього руху.
У відповідності до пункту 22.5 Правил
дорожнього руху, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 10 жовтня 2001 року № 306, за
спеціальними правилами здійснюється
дорожнє перевезення небезпечних
вантажів, рух транспортних засобів та
їх составів у разі, коли хоч один з їх
габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за
висотою від поверхні дороги - 4 м (для
контейнеровозів на встановлених
Укравтодором і Державтоінспекцією
маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для
маршрутних транспортних засобів - 25 м),
фактичну масу понад 38 т (на
встановлених Укравтодором і
Державтоінспекцією маршрутах - до 40).
Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух
великовагових та великогабаритних
транспортних засобів автомобільними
дорогами, вулицями та залізничними
переїздами здійснюється на підставі
дозволу на участь у дорожньому русі
транспортних засобів, вагові або
габаритні параметри яких перевищують
нормативні (далі - дозвіл), виданим
перевізникові Державтоінспекцією, або
документа про внесення плати за проїзд
таких транспортних засобів.
Дозвіл оформлюється підрозділами
Державтоінспекції на підставі
погоджувальних документів з
власниками вулично-дорожньої мережі,
залізничних переїздів, мостового
господарства, служб міського
електротранспорту, електромереж,
електрифікації, електрозв'язку, в яких
визначаються умови і режим проїзду
зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових
параметрів порівняно з визначеними у
пункту 22.5 Правил дорожнього руху на 2
відсотки (величина похибки) без
оформлення відповідного дозволу та
внесення плати за проїзд.
Дозвіл видається на одноразовий проїзд
великогабаритного та великовагового
транспортного засобу. У разі
здійснення постійних проїздів по
одному маршруту тим самим транспортним
засобом дозвіл може видаватися на
кілька проїздів, але не більше ніж на
три місяці (пункт 7 Правил № 30).
У свою чергу, згідно абзацу 3 частини
першої статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт", за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, зокрема за надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону, до автомобільних перевізників
застосовуються фінансові санкції -
штраф у розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
З аналізу вказаних законодавчих
положень у їх системному зв'язку
вбачається, що адміністративно -
господарські штрафи за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт застосовуються виключно до
автомобільних перевізників, якими є
фізичні або юридичні особи, які
здійснюють на комерційній основі чи за
власний кошт перевезення пасажирів чи
(та) вантажів транспортними засобами.
При цьому законодавець жодним чином не
пов'язує настання відповідної
адміністративно-господарської
відповідальності із фактом
перебування транспортного засобу у
власності фізичної чи юридичної особи.
Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
автомобіль ДАФ, державний номерний
знак НОМЕР_3 (який був об'єктом
проведеної перевірки) на час
проведення перевірки перебував у
користуванні ФОП ОСОБА_3 згідно
договору оренди №01/01/14 від 01 січня 2014
За змістом наявної в матеріалах справи
товарно-транспортної накладної, яка
надавалася до перевірки, 12 лютого 2014
року перевезення вантажу (сої)
здійснював автомобільний перевізник
ФОП ОСОБА_3 на замовлення ПП
„Укрспецсоюз" (а.с. 41).
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що у спірних правовідносинах
позивач не є автомобільним
перевізником у розумінні Закону Україи
„Про автомобільний транспорт", а
відтак - до нього не можуть бути
застосовані визначені статтею 60 цього
Закону адміністративно-господарські
При цьому суд не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що договір
оренди транспортного засобу №01/01/14 від
01 січня 2014 року є недійсним з моменту
укладення, а тому не може мати жодних
правових наслідків..
Такі твердження відповідача
ґрунтуються на юридично помилковому
тлумаченні вимог статті 799 Цивільного
кодексу України, якою регулюється
форма договору найму транспортного
засобу. Так, згідно зазначеного
положення, договір найму транспортного
засобу укладається у письмовій формі.
Водночас, частина друга статті 799
Цивільного кодексу України містить
застереження, за яким договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню. Суд наголошує, що вимоги,
визначені частиною другою статті 799
Цивільного кодексу України не можуть
бути поширені на правочини, укладені за
участю фізичних осіб-підприємців,
оскільки Цивільним кодексом
диференційовано правові статуси
фізичної особи, фізичної
особи-підприємця та юридичної особи
(Глави 4,5,7 Цивільного кодексу України).
Викладене узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у Постанові від 18 грудня 2012
року №3-66гс12.
Відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця,
ОСОБА_1 зареєстрований 24 липня 2007 року
виконавчим комітетом Кіровоградської
міської ради як фізична
особа-підприємець. Відповідно,
сторонами договору оренди
автотранспортного засобу №01/01/14 від 01
січня 2014 року є фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 та фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 За таких умов
договір оренди автомобіля №01/01/14 від 01
січня 2014 року, не потребує
нотаріального посвідчення.
Разом з тим суд наголошує, що згідно
статей 800, 801 Цивільного кодексу України
наймач самостійно здійснює
використання транспортного засобу у
своїй діяльності і має право без згоди
наймодавця укладати від свого імені
договори перевезення, а також інші
договори відповідно до призначення
транспортного засобу. Витрати,
пов'язані з використанням
транспортного засобу, в тому числі зі
сплатою податків та інших платежів,
Викладене вище дає підстави вважати, що
оскаржуваною постановою до позивача
було протиправно застосовано
адміністративно-господарський штраф, а
тому суд дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
Згідно частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Позивачем документально підтверджена
сплата судового збору в розмірі 182,70 грн
(а.с.2,19), а тому зазначена сума підлягає
поверненню з Державного бюджету
Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити
Визнати протиправною та скасувати
постанову №027181 від 19 березня 2014 року
адміністративно-господарського штрафу
Присудити ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві
гривні, сімдесят копійок) з Державного
Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд в десятиденний
строк з дня отримання копії цієї
постанови, складеної у повному обсязі.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.В.
Кравчук