Справа № 22-а-7395/09
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2009-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2009 р. Справа № 22-а-7395/09Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Григоров А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою на постанову Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 11.11.2008р. по справі № 2-а-1610/08/1813

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Охтирському районі

про стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги за 2006-2008
роки відповідно до Закону України 'Про
соціальний захист дітей війни',

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Охтирському
районі, в якому просить відновити
пропущений строк звернення за захистом
порушених прав, свобод та інтересів,
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Охтирському районі
нарахувати на її користь недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2006-2008 роки в сумі 3400,30 грн.

Постановою Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 11 листопада 2008 року по справі №
2-а-1610/08 позовні вимоги задоволено
частково: визнано бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Охтирському районі протиправною;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Охтирському районі
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Охтирському
районі здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 20%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати за період з 22 травня
2008 року по 11 листопада 2008 року; в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Управління
Пенсійного фонду України в Охтирському
районі, не погодився з зазначеною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу. Свою незгоду
мотивує тим, що судом при прийнятті
рішення не було враховано, що протягом
2007 року на виконання вимог Рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007 та ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни", не
було прийнято жодного нормативного
акту. Таким чином, на думку відповідача,
на законодавчому рівні залишилось
невизначеним питання щодо органу на
який покладено обов'язок здійснення
виплат підвищення до пенсії особам, які
мають статус дитини війни, за рахунок
яких коштів повинні здійснюватися ці
виплати та який розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно
застосовувати при обчисленні таких
доплат. При цьому, відповідач зазначив,
що, задовольняючи позов, суд першої
інстанції необґрунтовано застосував
до спірних правовідносин ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсії,
призначених за цим Законом. Також
вказує, що позивачем пропущено
встановлений ст. 99 КАС України строк
звернення до адміністративного суду.

Враховуючи наведене, відповідач
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Категорія: 2.19
Головуючий 1 інстанції: суддя
Кудін А.М.

Доповідач 2 інстанції: суддя
Григоров А.М.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV,
має право на отримання державної
соціальної грошової допомоги в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік" щодо зупинення на 2007 р. дії ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV,а також
суд виходив з Рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008р., у
справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
ст.65 розд.1, п.п.61, 62, 63, 66 розд.2, п.3 розд. 3
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67 розд.
1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розд. 2 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008р. та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), яким визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розд.2 Закону України "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Таким чином, суд дійшов висновку,
що відповідно до зазначених рішень
Конституційного Суду України УПФ
України в Охтирському районі з 9.07.2007р.
по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. повинен був
діяти у відповідності з нормою ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та здійснювати позивачеві
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
провести відповідні виплати за період
з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з підвищенням її
на 20% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
провести відповідні виплати за період
з 22.05.2008 року по 11.11.2008р.

Між тим, колегія суддів частково
не погоджується з висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України "Про Державний бюджет на 2007
рік", дію статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 за 6-рп/2007року, у
справі за поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62,
ч.1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45,
46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007
рік"(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст.71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, з урахуванням
ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
УПФУ в Охтирському районі повинен був
нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії, передбачену ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з 09.07.2007р., оскільки з
моменту ухвалення Конституційним
Судом України рішення щодо
неконституційності п.12 ст.71 Закону
України "Про Державний бюджет України",
ця норма втратила чинність та не
підлягала застосуванню. Отже,
відповідач з 09.07.2007р. мав діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", нараховувати та
здійснювати позивачу відповідні
доплати.

Відповідно до п.п. 41 розд.2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" викладено в наступній
редакції. Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 за №10-рп/2008р., у
справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
ст.65 розд.1, п.п. 61, 62, 63, 66 розд.2, п.3 розд.3
ЗУ "Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67 розд.1,
п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розд.2 ЗУ "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України"(справа щодо предмета та
змісту закону про Державний бюджет
України), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п.п.41 розд.2
Закону України "Про Державний бюджет на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду
України у цій справі також має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, рішення
Конституційного Суді України від
22.05.2008р. та приписів ч.2 ст.152 Конституції
України, відповідач повинен був з
22.05.2008р. нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
редакції, яка діяла до 01.01.2008р., оскільки
з моменту ухвалення Конституційним
Судом України рішення щодо
неконституційності п.п.41 розд.2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", ця норма
втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008
року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необхідності часткового задоволення
позовних вимог та зобов'язання
відповідача здійснити нарахування
доплати до пенсії з 09.07.2007р.по 31.12.2007р. та
з 22.05.2008р. Проте, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності
зобов'язання відповідача районі
здійснити перерахунок пенсії позивача
з підвищенням її на 20% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

При цьому, колегія суддів
зазначає , що ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" чітко
визначений розмір підвищення пенсії -
30% мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, для захисту прав
позивача слід зобов'язати УПФ України в
Охтирському районі здійснити
перерахунок пенсії позивача саме в
цьому розмірі, а виплати провести з
урахуванням виплачених сум в 2008 року.

Так, як вбачається з матеріалів
справи відповідач у 2007 році не
здійснював позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни", а у 2008
році, відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 сплачував позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни на загальну
суму 390, 20 грн. ( в тому числі травень 48,10
грн., червень - 48, 10 грн.; липень - 48,20 грн.;
серпень - 48,20 грн.; вересень - 48,20грн.;
жовтень -49,80 грн., листопад -49,80 грн.,
грудень - 49,80 грн.).

Таким чином, відповідач з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року мав щомісячно
нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, що складає
742,65 грн. (в тому числі у липні 4,06+406 =410,06 х
30%=123,02 грн.; серпні 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.;
вересні 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; жовтні
4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.; листопаді
4,11+411=415,11 х30%=124,53 грн.; грудні 4,11+411=415,11 х
30%=124,53 грн.)

З 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
відповідач мав щомісячно нараховувати
та сплачувати позивачу доплату до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, що складає 1170,60 грн. (в тому
числі у травні 481х30%=144,3 грн.; червні
481х30%=144,3 грн.; липні 482х30%=144,6 грн.; серпні
482х30%=144,6 грн.; вересні 482х30%=144,6 грн.;
жовтні 498х30%=149,4 грн.; листопаді 498х30%=149,4
грн., грудні 498х30%=149,4 грн.)

Враховуючи, що з 22.05.2008р. по
31.12.2008р. відповідачем було нараховано
та сплачено позивачу доплату до пенсії
у розмірі 10% мінімальної пенсії за
віком, що складає 390,20 грн., тому різниця
між виплаченою та не нарахованою,
невиплаченою сумою доплати до пенсії
за цей період складає 780,40 грн. (1170,60 - 390,20
= 780,40).

При цьому, колегія суддів
зазначає, що дія Законів про бюджет на
2007 та 2008 роки закінчується 31.12.2007 року
та 31.12.2008 року відповідно.

Таким чином, колегія суддів,
враховуючи допущені судом порушення
норм матеріального права, вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню в
частині зобов'язання УПФ України в м.
Охтирка здійснити перерахунок пенсії
позивачу з підвищенням її на 20 %
мінімальної пенсії за віком за період з
22.05.2008 р. з прийняттям в цій частині
нової постанови.

При цьому колегія суддів
відхиляє доводи апеляційної скарги з
наступних підстав.

Посилання відповідача на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV,
колегія суддів, вважає хибними, з таких
підстав.

Відповідно до статті 64
Конституції України, конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги в частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не можуть бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги
про неможливість застосування до
спірних правовідносин ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 № 1058-IV та правильність
нарахування доплати до пенсії згідно
розмірів встановлених у постанові
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р.
за № 530 "Про Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян",
колегія суддів зазначає наступне .

Судом обґрунтовано було
встановлено, що позивач, відповідно до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV
має право на отримання доплати до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 28.05.2008 р. за №530 "Про Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян" встановлюється не
розмір мінімальної пенсії з якого
обчислюється доплата особам, які мають
статус "дитини війни", а конкретний
розмір такої доплати, що суперечить
змісту ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV, якою встановлюється
розмір такої доплати у відповідності
до 30% мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни державні соціальні гарантії
дітям війни", встановлені цим кодексом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами, в
тому числі і постановою Кабінету
Міністрів України.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія
суддів не погоджується з доводами
відповідача про те, що, мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абз.1 ч.1 ст.28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Судом першої інстанції
обґрунтовано встановлено, що позивач
перебуває на обліку в УПФ України в
Охтирському районі та відноситься до
категорії громадян, яким встановлено
статус "дитина війни" та відповідно до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" позивач має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п. 15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав. За змістом
ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у
старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Законом України "Про соціальний
захист дітей війни" реалізовано
конституційне право на соціальний
захист громадян, які мають статус
"дитини війни", серед яких їм надано
право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст.6
Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від
01.03.2002року за №12/2001 Пенсійний фонд
України є центральним органом
виконавчої влади. Відповідно до
зазначеного Положення на Пенсійний
фонд України покладено обов'язок щодо:
призначення пенсії; підготовки
документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.
Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за № 8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
м. Києві та м. Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням - забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплати доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на
себе обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів, як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем, в
порушення ч. 2 ст.71 КАС України не
доведено та не надано суду доказів щодо
вчинення будь-яких дій для
забезпечення виконання покладеного на
нього обов'язку щодо нарахування та
виплати позивачу доплати до пенсії у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком.

Отже, відсутність коштів у
відповідача, який не вчинив жодної дії
щодо їх отримання для забезпечення
виконання своїх зобов'язань або
невиконання іншим органом виконавчої
влади свого обов'язку щодо виділення
коштів на здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV покладено на УПФ України в
Охтирському районі, за місцем
проживання позивача.

Щодо доводів відповідача
стосовно того, що позивачем пропущено
строк звернення до суду, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС
України, адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Частинами 1,2 ст.8 КАС
України, встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує верховенство права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції "Про захист прав
людини та основоположних свобод", кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше, як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. В пункті 34 Рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 року у
справі "Інтерсплав проти України"
зазначено, що поняття "майно" у першій
частині статті 1 Першого протоколу має
автономне значення, яке не залежить від
формальної класифікації, прийнятої у
національному законодавстві. Питання,
яке має бути розглянуто, стосується
того, наскільки обставини справи, що
розглядається в цілому, давали
заявникові право на майновий інтерес,
захищений статтею 1 Першого протоколу.
Тобто, майно у визначенні ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції охоплює як
власне майно, так і майнові права -
належні до виплати кошти, відповідно до
національного законодавства.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що з боку відповідача
мало місце порушення права власності
позивача; тобто, постійні недоплати
позивачу протягом 2007, 2008 років 30%
доплати до пенсії, у поєднанні із
відсутністю ефективних засобів
запобігання або припинення такої
адміністративної практики фактично
порушили право позивача на мирне
володіння майном.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів, не вбачає пропущення позивачем
строку звернення до суду за захистом
свого права щодо отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Згідно ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає частковому скасуванню з
прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4
ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 11 листопада 2008 року по справі №
2-а-1610/08 скасувати в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Охтирському районі
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 20 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 22 травня
2008 року по 11 листопада 2008 року.

Прийняти в цій частині нову
постанову, якою зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в Охтирському
районі здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за 2008 рік з
22.05.2008р. та здійснити виплату
недоплачених сум з урахуванням
виплачених сум у 2008 році.

В іншій частині постанову
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 11
листопада 2008 року по справі № 2-а-1610/08
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.Судді
Григоров А.М. Подобайло З.Г.

Повний текст постанови виготовлений
09.06.2009 р.