Справа № 2а-10320/11/1416
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/51920/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

за участю секретаря судового
засідання: Головко О.В.

за участю представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 грудня 2011 року та на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2012
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 до
Миколаївської міської ради (надалі -
міська рада), за участю третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання
протиправним рішення

в с т а н о в и л а:

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 21 грудня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 11 липня 2012 року визнано незаконним
та скасовано п. 10 розділу ІІ рішення
Миколаївської міськради від 07 липня 2011
року № 7/23 «Про вилучення, надання,
передачу за фактичним
землекористуванням, продовженням
строку користування земельними
ділянками юридичним особам,
громадянам, зміну цільового
призначення земельної ділянки та
внесення змін до рішень міської ради та
виконкому міської ради по Ленінському
району м. Миколаєва» щодо продовження
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 на 3
роки термін оренди земельної ділянки
загальною площею 18 кв.м. по вул.
Космонавтів ріг пр. Миру. Рішення судів
про скасування п. 10 розділу ІІ рішення
міської ради від 07 липня 2011 року № 7/23
мотивовано його невідповідністю
вимогам закону. При цьому суди вказали
на відсутність погодження меж
земельної ділянки позивачем як
суміжним землекористувачем. Також
дійшли висновку про самовільне
влаштування третіми особами кіосків на
самовільно зайнятій земельній ділянці.

Не погодившись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, третя особа
звернулась з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить оскаржувані рішення
судів скасувати та винести нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Миколаївської
міської ради №2/27 від 30.06.2006 року було
передано приватному підприємцю ОСОБА_4
(третя особа) в оренду строком на 5 років
земельну ділянку площею 18 кв.м. для
встановлення та подальшого
обслуговування торгівельного кіоску
по АДРЕСА_1.

Рішенням міської ради № 7/23 від 07 липня
2011 року третій особі було продовжено на
три роки термін оренди земельної
ділянки загальною площею 18 кв.м., яка
була надана рішенням міської ради №2/27
від 30.06.06 року для обслуговування
торгівельного кіоску по АДРЕСА_1.

Відповідно частин першої та другої
статті 6 КАС України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. У
випадках, установлених законом, до суду
можуть звертатися органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб.

Необхідною умовою для визнання
недійсним (нечинним) рішення, крім його
невідповідності вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який
прийняв це рішення, є, виходячи з
наведених положень ст. 6 КАС України,
порушення у зв'язку з його прийняттям
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

У даному спорі судами неповно
встановлені обставини, які мають
значення для його правильного
вирішення, що виключає можливість
перевірки їх правової оцінки та
правильності застосування судами норм
матеріального права.

Оскаржуване рішення стосується
продовження договору оренди земельної
ділянки на новий термін.

Порядок внесення змін до договору
оренди земельної ділянки, продовження
договору на новий строк, визначений
статтями 30, 33 Закону України «Про
оренду землі».

Так, відповідно до статті 33 Закону
України «Про оренду землі» по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Разом з тим, обставини, з якими закон
пов'язує можливість продовження
договору оренди на новий строк та
прийняття радою відповідного рішення,
а також порушення прав позивача в
контексті продовження раніше
укладеного з третьою особою договору
оренди земельної ділянки залишились
поза увагою судів попередніх
інстанцій.

Судова колегія вважає необґрунтованим
посилання судів попередніх інстанцій
на відсутність погодження позивача як
суміжного землекористувача меж
орендованої третьою особою земельної
ділянки як підстави для визнання
недійсним оскаржуваного рішення
міської ради про продовження строку
оренди, оскільки такі обставини
стосуються надання земельної ділянки в
оренду та розроблення (погодження)
проекту землеустрою. Відповідне
рішення №2/27 міською радою було
прийнято 30.06.2006 року. Матеріали справи
не містять доказів його скасування, а
також доказів розірвання чи визнання
недійсним відповідного договору
оренди земельної ділянки.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС України законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення судів попередніх
інстанцій прийняті за неповно
встановлених обставин, зроблені ними
висновки не ґрунтуються на належних та
допустимих доказах, досліджених в
судовому засіданні, тоді як суд
касаційної інстанції відповідно до ст.
220 КАС України позбавлений можливості
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, вбачаються
підстави для скасування оскаржуваних
рішень та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтею 221, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 21 грудня 2011 року та на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2012
року скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для розгляду.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та
оскарженню не підлягає, крім як в
строки, з підстав та в порядку,
передбаченому главою 3 розділу ІV КАС
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

О.Є Донець

А.О. Логвиненко