Справа № 823/329/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/329/14
інстанції: Мишенко В.В.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду з позовом до
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції про
скасування постанов. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що, на його думку,
постанова державного виконавця
Центрального відділу ДВС Черкаського
міського управління юстиції Тимошенко
А.Г. № 31754276 від 16.05.2013 року про
накладення штрафу за невиконання
судового рішення у сумі 340 грн. є
незаконною та такою, що прийнята з
порушенням вимог Конституції України
та Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що у провадженні
Центрального відділу державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції
перебувало виконавче провадження №
31754276 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-1004, виданого
16.03.2012 року Придніпровським районним
судом м. Черкаси про зобов'язання
ОСОБА_2 вчинити дії по поверненню
Черкаському обласному козацькому
товариству Соборного козацтва України
«Січ» реєстраційних документів та
атрибутів символіки (печатки і прапора)
Черкаського обласного козацького
товариства соборного козацтва України
«Січ».

30.08.2012 року відповідачем на адресу
позивача, у зв'язку з невиконанням
рішення суду, повторно направлено
вимогу державного виконавця № 38834 якою
зобов'язано останнього у строк до 17.09.2012
року виконати рішення суду про що
повідомити державного виконавця та
роз'яснено про наслідки невиконання
без поважних причин та у встановлений
строк вимоги державного виконавця.

На вищевказану вимогу позивач
відреагував заявою від 11.09.2012 року, що
надійшла до відповідача 12.09.2012 року про
неможливість виконати рішення суду, у
зв'язку з відсутністю майна та просив
скасувати вимогу.

16.05.2013 року державним виконавцем
складено акт про те, що у строк наданий
для добровільного виконання рішення
суду боржником не виконано, вимога
державного виконавця проігнорована.

16.05.2013 року державним виконавцем на
підставі ст.ст. 11, 89 Закону України «Про
виконавче провадження» винесено
постанову про накладення штрафу в сумі
340,00 грн. у зв'язку з повторним
невиконанням боржником рішення суду
без поважних причин.

Дана постанова направлена на адресу
позивача 16.05.2013 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є неправомірними та
необгрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до пункту першого та
другого статті 2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Відповідно до частин першої та третьої
статті 6 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою та другою
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 1, 3 статті 5 вказаного Закону
передбачено, що вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень від 02.04.2012
року № 512/5 зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 2 квітня
2012 року за № 489/20802, передбачено, що під
час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Акт - документ, що підтверджує певні
встановлені факти або події, текст акта
складається з реквізитів виконавчого
документа із зазначенням суті
проведених дій; за зведеним виконавчим
провадженням - повного найменування
(прізвища, імені та по батькові)
боржника та дати об'єднання виконавчих
проваджень у зведене, а також вступної
і констатуючої частин. У вступній
частині зазначаються назва акта, дата і
місце його складання, посада, прізвище,
ім'я, по батькові державного виконавця,
підстава для складання акта,
перелічуються особи, що були присутні
під час його складання, із зазначенням
їхнього статусу у виконавчому
провадженні, місця проживання
(місцезнаходження), посад, інших
наявних даних, зазначається кількість
аркушів, на яких складено акт (п. 1.5.2
Інструкції).

Відповідно до статті 75 вказаного вище
Закону після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно вимог п. 13.4.5 Інструкції у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника та
встановлює новий строк виконання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім цього, судом першої інстанції було
встановлено, що у спірному виконавчому
провадженні судове рішення фактично
виконано.

Враховуючи зазначені вище норми
чинного законодавства України колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що спірна
постанову прийнята відповідачем у
відповідності до вимог статті 19
Конституції України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.