Справа № 2а-12097/10/2670
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/9991/26876/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури
України про визнання незаконними дій,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Генеральної
прокуратури України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26 серпня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Генеральної прокуратури України, в
якому просила визнати незаконними дії
відповідача щодо направлення заяви
позивача від 06 липня 2010 року про
притягнення до відповідальності
посадових осіб прокуратури та
прокурора Донецької області,
допустивших службову недбалість при
розгляді численних звернень про
порушення прав та внесення у документи
недостовірної інформації посадовими
особами ДВС ГУЮ в Донецькій області
прокурорам, що не мають повноважень на
їх розгляд, які раніше приймали
незаконні рішення з оскаржуваних
питань, а також прокурорам, дії яких
позивачем оскаржені.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
серпня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Генеральна прокуратура
України звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, здійснивши перевірку
доводів касаційної скарги, матеріалів
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 06 липня 2010 року
ОСОБА_3 звернулась до Генеральної
прокуратури України з заявою, в якій
просила: притягнути до кримінальної
відповідальності посадових осіб
«…Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції України,
винних у внесенні в свою постанову
неправдивої інформації, у порушенні
прав позивача та ігноруванні її скарг,
тобто за всі порушення, які визнані
постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2010;
притягнути до відповідальності згідно
з Законом всіх посадових осіб
прокуратури Донецької області,
допустивших службову недбалість та
поставивших підписи під документом від
18 вересня 2009 року за №6/3-6437-07, що
засвідчує факт навмисного укривання
злочину скоєного проти позивача
посадовими особами ДВС ГУЮ України.

У своїй заяві позивач вказувала на те,
що, не погоджуючись з зазначеними
рішеннями прокуратури Донецької
області, вона зверталась з
відповідними вимогами до Генеральної
прокуратури України. Посилалась на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року, якою визнано незаконними дії
Головного управління юстиції у
Донецькій області в особі підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби ГУЮ у
Донецькій області.

Листом від 16 липня 2010 року за №06/2-8760-07
Генеральною прокуратурою України
направлено зазначене звернення
позивача заступникові прокурора
Донецької області Бікаєву І.М. для
організації перевірки викладених у
зверненні доводів та, за наявності
підстав, для вжиття заходів
прокурорського реагування. Також
зазначено про необхідність
повідомлення автора звернення та
Генеральну прокуратуру України про
результати проведеної перевірки у
встановлений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про звернення громадян»,
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 15 Закону України
«Про звернення громадян», органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Відповідно до статті 16 Закону «Про
звернення громадян», скарга на дії чи
рішення органу державної влади, органу
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації,
об'єднання громадян, засобів масової
інформації, посадової особи подається
у порядку підлеглості вищому органу
або посадовій особі, що не позбавляє
громадянина права звернутися до суду
відповідно до чинного законодавства, а
в разі відсутності такого органу або
незгоди громадянина з прийнятим за
скаргою рішенням - безпосередньо до
суду.

Наказом Генерального прокурора
України від 28 грудня 2005 року №9гн
затверджено Інструкцію «Про
організацію роботи з розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури України»
(далі -Інструкція).

Відповідно до пункту 4.4 Інструкції,
направлення звернень прокурорам, що не
мають повноважень на їх розгляд або які
раніше приймали рішення з оскаржуваних
питань, а також прокурорам, дії яких
оскаржуються, забороняється.

Згідно з пунктом 4.2 Інструкції, у
Генеральній прокуратурі України
звернення на рішення прокурорів
областей перевіряються, як правило, із
вивченням кримінальних, цивільних
справ і справ про адміністративні
правопорушення, матеріалів
прокурорських перевірок.

Тобто відповідач повинен був
перевірити зазначену в заяві позивача
від 06 липня 2010 року інформацію
шляхом витребування певних матеріалів
і вчинити відповідні до законодавства
дії, що ним не було зроблено.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що відповідачем
направлено звернення позивача 06 липня
2010 року до заступника прокурора
Донецької області в порушення вимог
передбачених п. 4.4 Інструкції.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Генеральної
прокуратури України відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 серпня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: