Справа № 810/2610/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
810/2610/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_1 (за довіреністю)

від відповідача:
Дорошеко М.М. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_3 Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Київській області
визнання протиправними та скасування
наказів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Міністерства
Внутрішніх справ України у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправним та протизаконним пункту 2
наказу начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області за
№575 від 31 березня 2014 року відповідно
ОСОБА_3 та скасування пункту 2 даного
наказу; визнання протиправними,
протизаконними матеріалів службового
розслідування та висновків зроблених
на основі цих матеріалів, що служили
правовим полем для виходу наказу
начальника Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Київській області №575 від 31 березня
2014 року та скасувати даний наказ в
цілому.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що оскаржуваний наказ є
протиправним, оскільки висновки
перевірки на основі яких він прийнятий
не відповідають фактичним обставинам
справи, а перевірку проведено з
порушеннями вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України.
Зокрема, перевірку проведено не
уповноваженою особою, упереджено,
виявлені у ході перевірки порушення є
сфальсифікованими та не підтверджені
жодними доказами.

У судовому засіданні, призначеному на 14
травня 2014 року, представник позивача
збільшив позовні вимоги, просив
додатково визнати протиправним і
протизаконним наказ начальника ГУ №276
від 24 квітня 2014 року по особовому
складу та відмінити його стосовно
ОСОБА_3; визнати протиправним,
протизаконним наказ ГУ №357 від 24 лютого
2014 року про призначення службового
розслідування (а.с. 106-107)

Позовні вимоги з урахуванням уточнень
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що посадові Головного управління МВС
України в Київській області при
проведенні перевірки та оформленні її
результатів діяли на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, а наказ від 31
березня 2014 року №575 є законним.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки
стану службової діяльності Відділу
ветеринарної міліції з проведення
карантинних ветеринарних заходів
ГУМВС України в Київській області були
виявлено ряд недоліків у роботі
відділу, що полягали у недотриманні
працівниками підрозділу службової,
виконавської дисципліни, застосуванні
адміністративно-правозастосовної
практики, інших порушень, що у
сукупності стали підставою для
застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення з
посади.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, представників сторін, свідка,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

15 листопада 2013 року наказом Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Київській області
№852о/с від 15.11.2013 року, ОСОБА_3
призначено на посаду старшого
інспектора з особливих доручень
відділу ветеринарної міліції, про що
внесено відповідний запис до
послужного списку М-248296 (а.с. 99-104).

У період з 17 по 21 січня 2014 року, на
підставі наказу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ від 9
січня 2014 року №15, робочою групою
Головного управління проведено
контрольну перевірку стану службової
діяльності Відділу ветеринарної
міліції з проведення карантинних
ветеринарних заходів ГУМВС України в
Київській області.

За результатами перевірки складено
Доповідну записку на ім'я т.в.о
начальника ГУМВС України в Київській
області від 12 лютого 2014 року №15/26 дск
(а.с. 67-79). Відповідно до резолюції т.в.о.
начальника ГУМВС України в Київській
області начальнику Відділу
ветеринарної міліції ОСОБА_4 доручено
провести службове розслідування,
вирішити питання про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників, які не виконують посадові
обов'язки, мають незадовільні
результати роботи.

З 24 лютого 2014 року по 1 квітня 2014 року,
на підставі наказу ГУМВС України у
Київській області від 24 лютого 2014 року
№357 (а.с. 30) начальник Відділу
ветеринарної медицини ОСОБА_4 провів
службове розслідування у роботі
відділу, зокрема, у дотриманні
працівниками підрозділу службової,
виконавської дисципліни, застосуванні
адміністративно-правозастосовної
практики, незадовільного рівня знань
нормативних та
організаційно-розпорядчих документів,
які регламентують діяльність органів
внутрішніх справ України, що були
виявлені робочою групою ГУМВС України
у Київській області у ході проведення
контрольної перевірки.

Службовим розслідуванням виявлено
порушення ОСОБА_3 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, Закону
України «Про звернення громадян»,
наказів, доручень МВС України, ГУМВС
України в Київській області.

По суті зазначених порушень, позивач,
на підставі статті 63 Конституції
пояснення давати відмовився, мотивуючи
це тим, що на момент відібрання
пояснень проект наказу на звільнення з
посади вже був готовий і надані
пояснення не вплинули б на суть
дисциплінарного стягнення (а.с. 46-47).

На підставі матеріалів контрольної
перевірки та службового розслідування,
ГУМВС України в Київській області
прийнято наказ від 31 березня 2014 року
№575 (а.с. 32-35)

Відповідно до зазначеного наказу, за
порушення статті 4 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України в частини дотримання наказів,
статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України в
частині дотримання законодавства,
неухильного виконання вимог Присяги,
статутів і наказів, що виявилось у
невиконанні наказу старшого прямого
начальника, належному виконанні своїх
посадових інструкцій, неналежного
дотримання правил внутрішнього
трудового розпорядку, що виявилось у
відсутності на робочому місці з 14
години до 14 години 40 хвилин без
поважних причин, старшого інспектора з
особливих доручень Відділу
ветеринарної міліції ГУМВС України в
Київській області ОСОБА_3 звільнено з
посади.

Згідно особистого підпису, вчиненому
на останньому аркуші, з наказом ОСОБА_3
ознайомлений 1 квітня 2014 року (а.с. 35).

Наказом №276о/с від 24 квітня 2014 року
ОСОБА_3 призначено дільничним
інспектором міліції Вишнівського
міського відділення міліції
Києво-Святошинського районного
відділу (а.с. 31).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач відмовився під підпис
ознайомитись із наказом по особовому
складу, про що було складено акт про
відмову від 28 квітня 2014 року, що
підписаний начальником ВВМ ГУМВС
України в Київській області у
присутності двох свідків (а.с. 64).

Витяг з наказу по особовому складу
ОСОБА_3 було направлено засобами
поштового зв'язку, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
описами вкладення у цінний лист та
квитанціями про оплату послуг
поштового зв'язку (а.с. 65-66).

Не погоджуючись із діями відповідача
при проведенні службового
розслідування, наказами про звільнення
з посади та призначення дільничним
інспектором, позивач звернувся до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Щодо вимог позивача про визнання
протиправним наказу про проведення
службового розслідування та визнання
протиправними матеріалів службового
розслідування, суд вважає, що вони не
підлягають задоволення виходячи із
наступного.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки визначено Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР
від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення).

Зазначеним положенням визначено, що
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ користуються
всіма соціально-економічними,
політичними та особистими правами і
свободами, виконують усі обов'язки
громадян, передбачені Конституцією
та іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Пунктом 11 Положення встановлено, що
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ приймають
Присягу відповідно до законодавства.

Прямі начальники зобов'язані дбати про
безпечні умови служби підлеглих,
надавати їм реальні можливості для
службового, культурного й морального
зростання, створювати належні умови
для побуту і відпочинку. При цьому має
враховуватися думка колективу органу
внутрішніх справ, забезпечуватися
гласність і соціальна справедливість.

Відповідно до пункту 23 Положення, особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну, адміністративну,
матеріальну та кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Законом України

від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ОВС
встановлено, що службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно о статті 8 Дисциплінарного
статуту ОВС, начальник несе
персональну відповідальність за стан
службової дисципліни і повинен
постійно його контролювати. Начальник
зобов'язаний бути прикладом у
дотриманні законності, службової
дисципліни, бездоганному виконанні
вимог Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів,
наказів, норм моралі, професійної та
службової етики, розвивати і
підтримувати в підлеглих свідоме
ставлення до виконання службових
обов'язків, честь і гідність,
заохочувати розумну ініціативу,
самостійність, старанність у службі,
уміло застосовувати заходи
дисциплінарного впливу.

Начальник зобов'язаний попередити про
неприпустимість порушення службової
дисципліни, а в разі вчинення підлеглим
таких діянь за необхідності накласти
на винного дисциплінарне стягнення або
порушити клопотання про накладення
стягнення старшим прямим начальником.

Старші за званням та посадою в усіх
випадках зобов'язані вимагати від
молодших дотримання службової
дисципліни, зокрема, правил
внутрішнього розпорядку, носіння
встановленої форми одягу, вітання та
етикету.

Стаття 13 Дисциплінарним статутом ОВС
встановлені права начальників щодо
накладання дисциплінарних стягнень.

Так, Міністрові внутрішніх справ
України належить право накладати
дисциплінарні стягнення, передбачені
цим Статутом, на всіх осіб рядового і
начальницького складу.

Інші начальники накладають
дисциплінарні стягнення в межах прав,
наданих їм міністром внутрішніх справ
України.

Правом накладання дисциплінарних
стягнень користуються тільки прямі
начальники.

Такі дисциплінарні стягнення, як
звільнення з органів внутрішніх справ,
звільнення з посади, пониження в
спеціальному званні на один ступінь,
накладаються начальниками, яким надано
право прийняття на службу до органів
внутрішніх справ, призначення на
посаду, присвоєння спеціального
звання.

Порядок накладання дисциплінарних
стягнень передбачений статтею 14
Дисциплінарного статуту ОВС,
відповідно до якої, з метою з'ясування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, учиненого особою рядового
або начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Забороняється проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
порушника, а також особам -
співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника.

Отже, у разі порушення особо рядового
або начальницького складу органів
внутрішніх справ наказів,
нормативно-правових актів, до них може
бути застосоване дисциплінарні
стягнення, перелік яких затверджено
статтею 12 Дисциплінарного статуту.

При цьому, вид і характер
дисциплінарного стягнення
визначається за наслідками проведення
службового розслідування.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного
статуту ОВС, порядок проведення
службового розслідування
встановлюється міністром внутрішніх
справ України.

Так. наказом Міністерства внутрішніх
справ України від 12.03.2013 № 230
затверджено Інструкцію про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України (далі
- Інструкція №230).

Згідно пункту 2.1 Інструкції №230,
підставами для проведення службового
розслідування є порушення особами РНС
службової дисципліни, у тому числі
скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами РНС діянь, які порушують права
і свободи громадян, службову
дисципліну, інші події, пов'язані із
загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх
травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 2.2 Інструкції №230 передбачено,
що підставою для проведення службового
розслідування є належним чином
письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника.

Порядок призначення службового
розслідування встановлено розділом III
Інструкції №230.

Відповідно до пункту 3.1 Міністр
внутрішніх справ України має право
призначати службові розслідування за
всіма підставами та відносно всіх осіб
РНС. Інші начальники мають право
призначати службове розслідування
відносно осіб РНС, якщо Міністром
внутрішніх справ України їм надано
повноваження накладати на цих осіб РНС
дисциплінарні стягнення.

Начальники ГУМВС, УМВС мають право
призначати службові розслідування
стосовно осіб РНС тих органів чи
підрозділів внутрішніх справ,
діяльність яких вони координують або
контролюють.

Згідно пункту 3.2 Інструкція №230,
службове розслідування проводиться
посадовою особою, якій воно доручено,
чи декількома особами у складі комісії,
одна з яких за необхідності
призначається головою цієї комісії.

Пункт 3.4 Інструкції №230 встановлює
заборону проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
особи РНС, стосовно якої призначено
службове розслідування, а також особам
- співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника.

Відповідно до пункту 5.1 Інструкції №230,
службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим
рапортом (доповідною запискою)
виконавця або голови комісії
визначений строк може бути продовжено
начальником, який призначив службове
розслідування, або старшим прямим
начальником, але не більш як на один
місяць.

У силу положень пункту 5.4 Інструкції
№230, якщо вину особи РНС повністю
доведено, начальник приймає рішення
про її притягнення до дисциплінарної
відповідальності та визначає вид
дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Оголошувати
дисциплінарне стягнення особі
начальницького складу в присутності
його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома
особи РНС, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.

У ході розгляду справи, представник
позивача стверджував, що наказ про
призначення службового розслідування
та дії щодо його реалізації є
протиправними, оскільки перевірку
здійснено особою, що не мала на те
права. Зазначав, що контрольна
перевірка, яка проводилась ГУ МВС
України у Київській області,
здійснювалась щодо всього Відділу, у
тому числі щодо ОСОБА_4, який є прямим
керівником позивача і зобов'язаний
здійснювати контроль за діяльністю
ОСОБА_3 За таких обставин, ОСОБА_4 є
співучасником виявлених перевіркою
проступків

Так, судом встановлено, що на виконання
вимог статті 14 Дисциплінарного статуту
ОВС, та у зв'язку із виявленими у ході
перевірки Відділу ветеринарної
міліції ГУМВС України у Київській
області недоліків у роботі, наказом ГУ
МВС України у Київській області від 24
лютого 2014 року № 357 призначено службове
розслідування (а.с. 30).

Відповідно до пункту 3 положення про
підрозділи ветеринарної міліції з
проведення карантинних ветеринарних
заходів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29
березня 2002 року № 395 управління
ветеринарної міліції є самостійним
структурним підрозділом МВС, який
організаційно підпорядковується
одному із заступників Міністра
внутрішніх справ згідно з
розподілом обов'язків, а
функціонально - Держветфітослужбі.
Територіальні підрозділи
ветеринарної міліції організаційно
підпорядковуються заступникам
начальників головних управлінь,
управлінь МВС в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві
та Севастополі.

Таким чином, Відділ ветеринарної
міліції ГУ МВС України поперебуває у
організаційному підпорядкуванні ГУ
МВС України у Київській області, що
координує та здійснює контроль за
діяльністю відділу і уповноважене
призначати службові розслідування,
стосовно посадових осіб Відділу у
випадках встановлених Законом.

Як вбачається із пункту 2 наказу від 24
лютого 2014 року № 357, проведення
службового розслідування доручено
начальнику Відділу ветеринарної
міліції ОСОБА_4

Зміст наказу свідчить про те, що
службове розслідування призначено за
фактами допущених, у тому числі,
старшим інспектором з особливих
доручень капітаном міліції ОСОБА_3,
порушень, виявлених контрольною
перевіркою службової діяльності
підрозділу.

Суд зазначає, що співучастю є умисна
спільна участь декількох осіб у
вчиненні правопорушення. Отже,
співучасть у вчиненні дисциплінарного
проступку передбачає наявність умислу
(вини або необережності), а також
спільна діяльності декількох осіб, що
може мати різні форми.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
контрольної перевірки стану службової
діяльності Відділу ветеринарної
міліції, що проводилась ГУМВС України в
Київській області, фактів порушень з
боку ОСОБА_4 встановлено не було. Зміст
складеної за результатами перевірки
доповідної записки не свідчить про
співучасть ОСОБА_4 та позивача при
вчинені останнім дисциплінарних
проступків.

Окрім того, наказом про призначення
службового розслідування чітко
встановлено коло осіб, щодо яких воно
здійснювалось, серед яких, не було
зазначено начальника Відділу
ветеринарної міліції ОСОБА_4 Слід
зазначити, що службове розслідування
призначається і проводиться відносно
конкретної посадової особи (осіб), а не
за фактом вчинення дисциплінарного
правопорушення невизначеними колом
осіб, відділом, тощо. Службові
розслідування не проводяться
начальниками відносно самих себе.

Переконливих доказів щодо особистої
зацікавленості ОСОБА_4 у результатах
службового розслідування, представник
позивача суду не надав, судом у ході
розгляду даної справи встановлено не
було.

Чинне законодавство не містить
застережень з приводу неможливості
проведення начальником службового
розслідування щодо підлеглих йому
осіб. Із зазначеного вбачається, що
відповідачем було дотримано вимоги
Інструкції №230 в частині призначення
та оформлення службового
розслідування, а тому суд не вбачає
підстав для визнання протиправним
наказу від 24 лютого 2014 року №357.

Також, суд звертає увагу на інший
аспект даного наказу, який за своїм
характером є актом індивідуальної дії.
Наказ про призначення службового
розслідування є актом одноразового
застосування і вичерпує свою дію
фактом його виконання. Вимоги щодо
скасування (відміни) акту
індивідуальної дії можуть стосуватися
виключно діючих актів, оскільки
задоволення таких вимог має наслідком
позбавлення акту юридичної сили. За
таких обставин, наказ про призначення
службового розслідування не може бути
скасованим чи зміненим у разі його
фактичного виконання, більше того, такі
дії не забезпечили б захист порушених
прав позивача.

Вимога позивача щодо скасування
матеріалів службового розслідування
задоволенню не підлягає, оскільки самі
по собі матеріали та висновки не
створюють для позивача негативних
обов'язків і не позбавляють його
охоронюваних прав та інтересу. Отже,
відсутній сам об'єкт захисту, оскільки
відповідно до положень Кодексу
адміністративного судочинства України
захисту підлягають саме порушені
права, свободи або інтереси діями,
бездіяльністю або рішеннями суб'єктів
владних повноважень при здійсненні
владних управлінських функцій.

Крім того, у результаті використання
матеріалів і висновку службового
розслідування відповідачем прийнято
наказ про звільнення позивача із
займаної посади, що також є предметом
розгляду у межах даної
адміністративної справи і якому суд
зобов'язаний надати належну оцінку, у
тому числі в контексті матеріалів
службового розслідування.

Разом з тим, оцінюючи висновки
службового розслідування та прийняті
на їх основі накази, якими ОСОБА_3
звільнено з посади і призначено на
посаду дільничного, суд приходить до
висновку про їх необґрунтованість з
наступних підстав.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного
статуту ОВС, при визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення
службової дисципліни начальник може
обмежитись усним попередженням особи
рядового або начальницького складу
щодо необхідності суворого додержання
службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою
рядового або начальницького складу
незначного проступку з урахуванням
його нетяжкості, сумлінного ставлення
цієї особи до виконання службових
обов'язків, нетривалого перебування на
посаді (до шести місяців) та з інших
поважних причин начальник може
обмежитися раніше накладеним на таку
особу дисциплінарним стягненням.

У разі притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статут
ОВС, на осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за
порушення службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

Як вбачається із доповідної записки
про результати контрольної перевірки
стану службової діяльності Відділу
ветеринарної міліції з проведення
карантинних ветеринарах заходів ГУМВС
України в Київській області (а.с. 67-79),
перевіркою стану
адміністративно-правозастосовної
практики встановлено наступне.

Перевіркою забезпечення додержання
вимог статтей 299-308 Кодексу України про
адміністративні правопорушення щодо
виконання постанов про накладення
адміністративних стягнень виявлено, що
у 2013 році не виконано 27 постанов про
накладення адміністративного
стягнення особами, відносно яких
складено протоколи. Відповідні копії
платіжних документів, які б свідчили
про оплату штрафу на суму 4137,00 грн. у
підрозділі відсутні.

Загалом з вини відповідального за стан
адміністративно-штрафної практики у
Відділі ветеринарної міліції ОСОБА_3, а
також за відсутності контролю
посадових осіб відділу , які винесли
такі постанови про накладення
адміністративних стягнень не
забезпечено правильне та своєчасне їх
виконання, у результаті чого до
Державного бюджету України не надійшло
10948,00 грн.

Із зазначених підстав представник
позивача наголошував, що у періоді, за
який ГУ МВС України у Київській області
здійсненна перевірка, позивач не був
відповідальним за стан
адміністративно-правозастосовної
практики у Відділі, оскільки на момент
призначення ОСОБА_3 на посаду старшого
інспектора з особливих доручень
відділу ветеринарної міліції, посадова
інструкція таких обов'язків на
позивача не покладала.

Судом встановлено, що на посаду
старшого інспектора з особливих
доручень Відділу ветеринарної міліції
ГУ МВС України у Київській області
позивача призначено 15 листопада 2013
року наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ №852о/с.

До призначення на посаду старшого
інспектора з особливих доручень у
своїй діяльності ОСОБА_3 керувався
посадовою інструкцією «старшого
інспектора Відділу ветеринарної
міліції ГУМВС України в Київській
області», пунктом 7 якої передбачено, що
позивач займається адміністративною
практикою у Відділі. Положення даної
посадової інструкції, водночас, не
свідчить про обов'язок ОСОБА_3
здійснювати контроль за станом
виконання постанов про накладення
адміністративних штрафів у Відділі в
цілому (а.с. 51-52).

Так, позивач зазначав, що до
призначення на нову посаду, він був
відповідальним лише за виконання тих
постанов, що винесені безпосередньо
ним. Дана обставина відповідачем
спростована не була.

Із новою посадовою інструкцією
старшого інспектора з особливих
доручень Відділу ветеринарної міліції
ГУМВС України в Київській області, де
відповідний обов'язок закріплений
пунктом 24, позивач ознайомився лише 15
січня 2014 року (а.с. 53-56).

Таким чином, у 2013 році ОСОБА_3 не був
відповідальним за стан
адміністративно-правозастосовної
практики у відділі.

Крім того, як вбачається із висновку за
результатами службового розслідування
і службової записки про результати
контрольної перевірки, упродовж 2013
року працівниками відділу було
складено 690 протоколів про
адміністративне правопорушення та
накладено стягнення усього на 84000,00
грн., які відповідно до даних ІІПС ОВС
стягнено у повному обсязі (100%).

Представник відповідача при цьому
зазначив, що дані ІІПС ОВС формуються
на основі відомостей, що вносяться
безпосередньо працівниками відділу, а
розрахунок недоотриманих коштів
Державним бюджетом здійснено за
результатами дослідження справ про
адміністративні правопорушення, у
результаті чого виявлено відсутність
квитанцій, що підтверджують сплату
штрафу по 27 справам.

Враховуючи, що протягом 2013 року
Відділом було складено 690 постанов, а
факт відсутності квитанцій перевіркою
було встановлено щодо 27 із них, суд
зазначає, що загалом працівниками
відділу не виконано 4% із винесених
постанов про накладення стягнень.

На запитання суду щодо причин
відсутності відповідних платіжних
документів у зазначених
адміністративних матеріалах, позивач
стверджував, що постанови про
стягнення штрафів ним виконувались у
повному обсязі.

З метою підтвердження висновків
перевірки та результатів службового
розслідування, судом були вибірково
досліджені матеріали справ про
адміністративні правопорушення, щодо
яких відповідачем зроблені висновки
про відсутність квитанцій.

В адміністративних матеріалах
відносно ТОВ «Еко-Маркет», відповідно
до внутрішнього опису, прошито та
пронумеровано 6 аркушів, у тому числі:
рапорт, протокол №002717, постанова №002717
та квитанція. При детальному огляді
матеріалів справи встановлено, що
квитанція відсутня, однак судом
виявлено залишки паперу сірого
кольору, що свідчать про те, що
квитанція із справи була вилучена.
Сторони даний факт не заперечували.

Таким чином, суд погоджується із
твердженням позивача про
необґрунтованість застосування до
ОСОБА_3, дисциплінарного стягнення за
фактами несвоєчасного або невиконання
постанов про накладення
адміністративних стягнень, оскільки
дані факти спростовуються матеріалами
справи, а також не узгоджуються із
висновками службового розслідування.

Суд критично оцінює акт від 20 січня 2014
року, складений про відсутність ОСОБА_3
на робочому місці. Так, характер
обов'язків та повноважень позивача
передбачає здійснення перевірок,
розгляд заяв громадян, що передбачає
виїзд на об'єкти, вчинення інших дій, що
вимагають залишення безпосереднього
місця роботи. Водночас, відповідачем не
було надано доказів на підтвердження
факту попередження позивача про
необхідність бути присутнім у
зазначений період на робочому місці.

Аналізуючи законодавство щодо порядку
притягнення службовців до
відповідальності за дисциплінарні
проступки суд дійшов висновку, що
дисциплінарне провадження передбачає
порушення дисциплінарної справи,
розслідування обставин проступку,
розгляд справи посадовою особою,
прийняття рішення за наслідками
розгляду.

Зокрема, висновок службового
розслідування повинен містити привід
для призначення службового
розслідування, суть встановленого
порушення та його наслідки, чим
підтверджується чи виключається вина
працівника, обставини, що пом'якшують і
посилюють його відповідальність,
причини та умови, що сприяли порушенню,
прийняті або запропоновані заходи по
їх усуненню, пропозиції про
застосування конкретного виду
дисциплінарного стягнення або міри
громадського впливу, направлення
матеріалів в слідчі органи або про
припинення службового розслідування.

З висновку службового розслідування
щодо ОСОБА_3 вбачається, що в ході
проведення службового розслідування
та при виданні оскаржуваних наказів,
відповідачем не проведено
об'єктивного, повного та всебічного
дослідження обставин; не встановлено
та не обґрунтовано, в чому полягає
провина позивача, тяжкість вчиненого
проступку; не доведено вину в скоєнні
проступків, що, в свою чергу, спричинило
застосування дисциплінарного
стягення, у вигляді звільнення з
посади, що за даних обставин є
надмірним та передчасним.

Відповідачем, при звільненні ОСОБА_3 з
посади, що є крайнім заходом
дисциплінарного впливу, не було в
повній мірі враховано сукупність
обставин за яких вчинено
дисциплінарний проступок, невірно
встановлено розмір заподіяної шкоди,
не врахована попередня поведінка
позивача.

Таким чином, суд вважає, що наявні у
матеріалах справи докази та обставини
справи не дають підстав кваліфікувати
виявлені одиничні порушення як грубе
порушення дисципліни чи посадових
інструкцій, достатніх для
застосування такого виду стягнення як
звільнення з посади.

З урахуванням зазначеного, на
підставі встановлених в судовому
засіданні фактів та обставин,
враховуючи, що докази, наведені
відповідачем не дають підстав вважати
що службове розслідування проведено
всебічно і повно, а позивачем доведено
суду обставини, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, суд приходить до
висновку, що пункт 2 наказу ГУ МВС
України в Київській області від 31
березня 2014 року №575 та наказ ГУ МВС
України в Київській області від 24
квітня 2014 року №276 о/с в частині, що
стосується ОСОБА_3 підлягають
скасуванню

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що докази, наведені відповідачем у
запереченнях на позов, не спростовують
доводи позивача, суд дійшов висновку,
що адміністративний підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 11, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати пункт 2 Наказу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області від 31
березня 2014 року №575.

Скасувати Наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області від 24 квітня 2014
року №276 о/с в частині, що стосується
ОСОБА_3.

У задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54
копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя /підпис/
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 23 травня 2014 року.