Справа № 2-а-837/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Справа №
17125/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 12.04.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та підсобного
господарства,

В С Т А Н О
В И В :

17 березня 2011 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області про зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та підсобного
господарства.

Позивачка просила зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити їй
щомісячну допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
підсобного господарства відповідно до
ст.37 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в межах строку позовної
давності.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 12.04.2011 року,
яка прийнята в порядку скороченого
провадження, позов задоволено
частково.

Визнано неправомірними дії
відповідача. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
нараховувати та виплачувати ОСОБА_1
щомісячну грошову допомогу в зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати за період з 17.09.2010 року по 12.04.2011
року відповідно до ч.1 ст. 37 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції її оскаржило
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області, яке вважає, що
судом при винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постанову
суду першої інстанції та винести нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову повністю. Вказує на
те, що при обчисленні щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
управління керувалось Постановою
Кабінету міністрів України від 26.07.1996р.
№836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Постанова №836).

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживає
на території зони гарантованого
добровільного відселення, потерпілою
від наслідків Чорнобильської
катастрофи третьої категорії, що
підтверджується посвідченням, та
отримує допомогу у зв'язку із
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства,
передбачену ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», але у
розмірі, встановленому Постановою №836,
що є значно менше аніж передбачено
Законом.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
процентів від мінімальної заробітної
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст.37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачці
вказана щомісячна грошова допомога
виплачувалася частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою №836, а
не у відсотковому відношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги позивачці
застосуванню підлягають положення ст.37
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вказана постанова
Кабінету Міністрів України, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено,
що адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Позивачка звернулася з позовом 17.03.2011
року.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати відповідно до ст.37
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 17.09.2010 року по
12.04.2011 року (по день ухвалення рішення
суду першої інстанції).

Оскільки згідно із «Порядком
використання коштів державного
бюджету для використання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
затвердженим постановою КМУ від
20.09.2005р. №936 функції з нарахування та
виплати спірної допомоги позивачці
здійснює управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області, то
відповідний обов'язок слід покласти на
дане управління.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197 ч.1, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
залишити без задоволення.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 12.04.2011 року
по справі №2а-837/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

О.І. Мікула