Справа № 754/4825/14-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/4825/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Грегуль
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І,,

суддів:
Ключковича В.Ю., Собківа Я.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційної
скарги представника позивача ОСОБА_2
на постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березі 2014 року ОСОБА_3 (далі - Позивач)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до відповідачів, у якому
просила визнати дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
предстанвик позивача звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
вимоги адміністративного позову в
повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач віднесений до категорії осіб,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, віднесена
до 1 категорії, є інвалідом ІІ групи, що
підтверджується відповідними
документами.

Відмовляючи в задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачами по справі не
було порушено прав позивача щодо
щорічної допомоги на оздоровлення та
одноразової компенсації, оскільки
відповідно до чинного законодавства
підстав для нарахування та виплати
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення та одноразової
компенсації немає.

Проте, колегія суддів апеляційної
інстанції з висновком суду першої
інстанції не погоджується, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
Закону України від 28 грудня 2007 року N
107-VI) - одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Однак, пунктом 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про державний бюджет
України на 2013 рік» встановлено, що у 2013
році норми і положення ст. ст. 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 5 та
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», ст. ст. 14, 22, 37 та 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», ст. 22 Закону
України «Про міліцію», ст. 49 Закону
України «Про прокуратуру», ст. 77 Основ
законодавства України про охорону
здоров'я, ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», ст. 9
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні», ст. 22 Закону України «Про
пожежну безпеку», ст. 20 Закону України
«Про захист рослин», ст. 43 Гірничого
закону України, ст. 61, 62, 63 та 64 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань», ст. 3 Закону України
«Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України у справі № 1-11/2012 від 25
січня 2012 року нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України, якими
регулюються бюджетні відносини,
зокрема, питання соціального захисту
за рахунок коштів Державного бюджету
України, є складовою бюджетного
законодавства відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4
Бюджетного Кодексу України далі по
тексту БК України).

Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання БК України,
інших законів України, в тому числі
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік.

Крім того колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає, що судом першої
інстанції не було взято до уваги строк
звернення до суду в даній справі, що
призвело до порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах
строку звернення до адміністративного
суду, встановленого законом» означає,
що позов має подаватися лише в тих
межах часу, які встановлені законом.
Крім того, можливість захисту прав та
інтересів залежить від дотримання
строків, встановле них на цей випадок
законом.

У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено
шестимісячний строк для звернення до
адміністративного суду, що пов'язане зі
специфікою правовідносин, а також має
сприяти наданню доказів, підвищує їхню
достовірність і тим самим сприяє
встановленню істини у конкретній
адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за
загальним правилом перебіг строку на
звернення до адміністративного суду
починається від дня виникнення права
на адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Необхідно зазначити, що
процесуальним строком є проміжок часу,
встановлений законом або судом, у який
суд та особи, що беруть участь у справі,
та інші учасники процесу вчиняють
певні процесуальні дії, передбачені
Кодексом адміністративного
судочинства України, в результаті
вчинення яких настають певні правові
наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернулась до суду з даним позовом
26.03.2014р., подавши цей позов більш ніж
через шість місяців з моменту
порушення, на її думку, прав, свобод та
законних інтересів, крім того, позивач
не порушувала питання про поновлення
пропущеного строку та не надала суду
доказів поважності причин пропуску
строку.

Оскільки судом першої інстанції
питання про поновлення пропущеного
строку не розглядалось в порядку, як це
потребує ст. 102 КАС України, то
апеляційна інстанція вважає, що судом
першої інстанції в порушення норм
процесуального права не застосовано
строк позовної давності та
безпідставно розглянуто вимоги
адміністративного позову за період,
починаючи з 1996 року по 26.09.2013 року, а
тому позов в цій частині необхідно
залишити без розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що підстав для нарахування
та виплати позивачу одноразової
грошової компенсації у 2013 році за ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» немає, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а постанова суду першої інстанції -
скасуванню з прийняттям нового
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 18 квітня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_3 з 1996 року по 26.09.2013 року
залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту ухвалення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
В.Ю.
Ключкович

Я.М. Собків

Головуючий суддя

Кобаль М.І.

Судді:

Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.