Справа № 2-а-185/11/1530
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-185/11/1530

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Шумейко Микола Трохимович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В.,
Романішина В.Л.

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Теплодарської
міської ради Одеської області на
постанову Теплодарського районного
суду Одеської області від 27 липня 2011
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Теплодарської міської ради Одеської
області про зобов'язання провести
виплату недоотриманої суми щорічної
допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального
захисту населення Теплодарської
міської ради Одеської області подало
апеляційну скаргу на постанову
Теплодарського районного суду
Одеської області від 27 липня 2011 року, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нову, якою
відмовити у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1.

За наслідками розгляду
адміністративного позову
Теплодарський районний суд Одеської
області прийняв у скороченому
провадженні постанову від 27 липня 2011
року про часткове задоволення
адміністративного позову ОСОБА_1,
визнав протиправними дії відповідача
щодо перерахунку та не виплати
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення як постраждалому від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1-ї категорії, інваліду ІІ групи, у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат на день виплати, передбаченої ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язав відповідача
згідно з ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», провести
нарахування та доплату щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу, як
постраждалому від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1-ї категорії,
інваліду ІІ групи.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що позивач має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення, як постраждалий від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, відповідно до ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», але у розміру і порядку
визначеними постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року, відповідно до ст. 62 зазначеного
закону.

Апелянт посилається на те, що у 2010
році позивачу в повному обсязі
виплачена щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - 120 грн.

Ухвалюючи постанову про
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції встановив, що позивач має
статус особи, яка постраждала від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1-ї категорії, є інвалідом ІІ групи ( що
підтверджується посвідченням серії А
№114337 с від 28.10.2008 року та вкладки до
нього №082069 від 28.10.2008 року) та
знаходиться на обліку у відповідача, як
особа яка має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення, як
інваліду ІІ групи.

Суд першої інстанції встановив, що
щорічна допомога на оздоровлення, як
інваліду ІІ групи позивачу виплачена
відповідачем у розмірі 120 гривень 00
копійок.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 1
Закону України «Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати
на 2010 рік», ст. 53 Закону України «Про
Державний бюджет на 2010 рік» позивач має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі 5-ти
мінімальних заробітних плат.

Виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
першої інстанції встановив, що при
визначенні розміру щорічної допомоги
на оздоровлення застосуванню
підлягають положення ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не Постанова КМУ за № 562 від 12.07.05 року,
на підставі якої позивачу була
нарахована зазначена допомога,
оскільки дана Постанова істотно звужує
обсяг встановлених Законом прав, що є
неприпустимим.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не можуть
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
1-ї категорії (а.с. 4), інвалідом ІІ групи
(а.с. 5) та знаходиться на обліку у
відповідача, як особа яка має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення, як інваліду ІІ групи.

Щорічна допомога на оздоровлення, як
інваліду ІІ групи позивачу виплачена
відповідачем у 2011 році у розмірі 120
гривень 00 копійок, відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що не заперечується
апелянтом.

Сторонами не оспорюється право
позивача на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення, предметом
спору є розмір цієї допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам ІІІ групи в розмірі 4
мінімальних заробітних плат

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
мінімальна заробітна плата на час
виплати відповідачем щорічної
грошової допомоги на оздоровлення,
становить 888 грн.

Постанова Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», на яку посилається
апелянт, має меншу юридичну силу та
значно звужує права позивача,
встановлені ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а тому
застосуванню підлягають норми закону.

Також безпідставним є посилання
апелянта на ст. 62 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки
цими нормами Кабінету Міністрів надано
право роз'яснювати порядок
застосування цього закону, а не
змінювати розміри гарантій,
встановлених цим законом.

Стаття 63 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлює джерело
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, які
здійснюються за рахунок державного
бюджету.

Стаття 70 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» передбачала
право Кабінету Міністрів України у 2010
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте Кабінет Міністрів України у 2010
році не скористався своїм правом щодо
встановлення розміру щорічного
допомоги на оздоровлення, а
застосована відповідачем постанова не
була прийнята на виконання ст. 70 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік».

Також апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
визначення розміру допомоги на
оздоровлення застосовується розмір
мінімальної заробітної плати, який був
встановлений на час нарахування та
виплати позивачу цієї допомоги,
оскільки такі вимоги ґрунтуються на
нормах закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ч. 10 ст. 1832, ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 197,
п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, ч. 6 ст. 254 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Теплодарської міської ради Одеської
області залишити без задоволення.

Постанову Теплодарського районного
суду Одеської області від 27 липня 2011
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: