Справа № 872/7225/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2014 рокусправа № 1170/2а-4153/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Звєрєва К.Л., дов
від 08.01. 14 р.

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Олександрії та Олександрійському
районі Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2013 р. у справі № 1170/2а-4153/12

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м.Олександрії та
Олександрійському районі
Кіровоградської області

до Олександрійського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2012 р. Управління Пенсійного фонду
України в м.Олександрії та
Олександрійському районі
Кіровоградської області звернулось
до Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило стягнути з Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону
заборгованість з відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій у розмірі 179 814,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
законодавчо визначеним обов'язком
відповідача відшкодовувати витрати
ПФУ по виплаті та доставці пільгових
пенсій колишнім працівникам
Олександрійського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 лютого
2013р. у справі № 1170/2а-4153/12 у задоволенні
вищевказаного адміністративного
позову відмовлено.

Постанову суд першої інстанції
мотивував тим, що відповідач не є
правонаступником Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
загону, в якому працювали зазначені
працівники, витрати на виплату пенсій
яким стягується ПФУ. Крім того, суд
посилався на Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», прикінцевими
положеннями якого передбачено, що
витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин), здійснюється за рахунок
Пенсійного фонду України до досягнення
ними загального пенсійного віку, а
після - за рахунок Державного бюджету
України.

Не погодившись з постановою суду, УПФУ
в м.Олександрії та Олександрійському
районі подано апеляційну скаргу,
згідно якої скаржник просить скасувати
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
р. у справі №1170/2а-4153/12, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не в повному обсягу
встановив обставини по справі,
невмотивовано, на підставі недійсного
Положення, визначив відсутність
правонаступництва відповідача. Також
скаржник зазначає, що судом першої
інстанції помилково застосовані норми
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», оскільки
виплата пенсій та витрат на її доставку
за рахунок державного бюджету України
передбачена особам, яким пільгова
пенсія призначена відповідно до ст.14
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», в той час, як всім
колишнім працівникам відповідача,
витрати на виплату та доставку пенсій
які є предметом спору, призначені на
підставі п.«а» ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники відповідача. Жодних
клопотань, повідомлень про причини
неявки до суду не надходило, підстави
відсутності представників суду не
повідомлені. Позивач правом на участь
в судовому засіданні скористався,
представником позивача в судових
засіданнях надані письмові та усні
пояснення щодо доводів апеляційної
скарги, наголошено на наявності
підстав для задоволення апеляційної
скарги з урахуванням матеріалів справи
та наданих пояснень.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи наступне:

Відповідач зареєстрований в УПФУ в
м.Олександрії та Олександрійському
районі і є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення відповідно до пунктів 1 та
2 статті 1 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування".

Позовні вимоги стосуються компенсації
витрат позивача на виплату і доставку
пільгових пенсій особам (колишнім
працівникам відповідача), яка
призначена та виплачується пенсія на
пільгових умовах відповідно до п."а"
ст.13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Згідно п.п.6.4 п.6 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
Пенсійного фонду від 19.12.2003 р. №21-1
(далі - Інструкція № 21-1) розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами надходження
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону (згідно з додатками 6 та
7), які надсилаються підприємствам до
20-го січня поточного року та протягом 10
днів з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Відповідно до абз.1 та абз.3 п.п.6.8. п.6
Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця
до 25-го числа вносять до Пенсійного
фонду зазначену в повідомленні місячну
суму фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах. Суми фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій за період з дати
призначення пенсії до дати складання
розрахунку фактичних витрат на виплату
та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону,
сплачуються одночасно із оплатою
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за перший
поточний місяць.

Позивач стверджує, що відповідач не
відшкодовував витрати та доставку
пільгових пенсій за період
серпень-жовтень 2012 року, призначених
відповідно до пункту «а» ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
сумі 179 814,63 грн.

Наявність витрат позивача на вказану
суму підтверджується матеріалами
справи (т.1, а.с.28-41):

- повідомленнями про розмір місячних
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за серпень,
вересень, жовтень 2012 р.

- розрахунками фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за серпень, вересень, жовтень 2012 р.

- корінцями повідомлень про вручення
поштових відправлень.

Разом з тим, документально не доведеним
колегія суддів вважає висновок суду
першої інстанції про те, що відповідач
мав би здійснювати відшкодування
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій щодо окремих осіб - колишніх
працівників в розмірі 25 462,12 грн.,
оскільки судом взято до уваги лише
розрахунки, надані відповідачем, без
з'ясування вірності їх проведення.

Доказів відшкодування позивачу витрат
та доставку пільгових пенсій за період
з серпня 2012 року по вересень 2012 року в
сумі 179 814,63 грн. відповідачем суду не
надано.

Відповідач вважає відсутнім у нього
такого обов'язку з огляду на те, що
правонаступником Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
загону () є окрема
юридична особа - Державна спеціальна
(воєнізована) аварійно-рятувальна
служба МНС України (), до
якої і мав бути переданий обов'язок
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій призначених на
пільгових умовах колишнім працівникам
загону і до якої відповідач не має
жодного відношення.

З такою позицією погодився і суд першої
інстанції.

За приписами п.6.3 п.6 Інструкції № 21-1 у
разі ліквідації або зміни власника
підприємства суми зазначених витрат
Пенсійному фонду вносять
правонаступники.

Згідно ч.1 ст.104 ЦК України юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або в результаті
ліквідації.

Положеннями Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС
України).

Так, стосовно правонаступництва
відповідача за хронологією подій
матеріали справи свідчать про
наступне:

- Наказом Командира ІІ воєнізованого
гірничорятувального загону
Держкомітету України з вугільної
промисловості від 18.05.94 р. № 73 51-й
воєнізований гірничорятувальний загін
перейменовано в 11-й воєнізований
гірничорятувальний загін, (т.1, а. с.60-62).

- Наказом Командира Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
загону Державної воєнізованої
гірничорятувальної
(аварійно-рятувальної) служби МНС
України (ДВГРС МНС України) від 06.09.99 р.
№ 315-к з 01.09.99 р. 11-й воєнізований
гірничорятувальний загін
перейменовано в Олександрійський
воєнізований гірничорятувальний загін
Державної воєнізованої
гірничорятувальної
(аварійно-рятувальної) служби МНС
України (далі - Олександрійський ВГРЗ)
(т.1, а. с.63).

21.11.2003 р. Президентом України
прийнято Указ № 1328 «Про вдосконалення
управління у сфері запобігання і
реагування на надзвичайні ситуації
техногенного та природного характеру».

У п.1 даного Указу Президентом України
№ 1328 від 21.11.2003 р. зазначено про
погодження з пропозицією Кабінету
Міністрів України щодо утворення
Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи на базі
Державної воєнізованої
гірничорятувальної
(аварійно-рятувальної) служби,
Державної спеціалізованої
аварійно-рятувальної служби пошуку і
рятування туристів, Державної
пошуково-рятувальної служби на
водних об'єктах, Державної
спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби,
Державного підприємства "Центральний
спеціалізований (воєнізований)
аварійно-рятувальний загін", що
належать до сфери управління цього
Міністерства і ліквідуються.

Так, на виконання Указу Президента
України № 1328 від 21.11.2003 р. наказом
міністра від 17.12.2003 р. № 502 затверджено
Тимчасовий Статут Державної
спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи та
утворено у складі Державної
спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби
регіональні ДСВАРС, зокрема
Центральний регіональний СВАРЗ, до
структури якого входив
Олександрійський ВГРЗ (т.1, а. с.65).

При цьому, ДСВАРС МНС України мала
статус юридичної особи (т.1, а. с.67), а
регіональні формування (загони) не мали
(т.1, а. с.68).

29.12.2003 р. ліквідаційною комісією МНС
України винесено наказ № 1, яким
керівникам регіональних загонів, у т.
ч. Олександрійського ВГРЗ, наказано
створити комісії по припиненню їх
діяльності через реорганізацію (т.1, а.
с.69).

27.01.2004 р. наказом МНС України № 37 ДСВАРС
МНС України визнано правонаступником
майна, прав та обов'язків юридичних
осіб, зокрема і Головного штабу ДСВАРС
МНС України (т.1, а. с.136).

- Так, з 01.02.2004 р., в зв'язку з
реорганізацією ДВГРС МНС України загін
став структурним підрозділом
Центрального регіонального
спеціального (воєнізованого)
аварійно-рятувального загону (ЦРСВАРЗ)
Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби МНС
України під назвою "Олександрійський
спеціальний воєнізований
гірничорятувальний загін" (історична
довідка від 10.02.1012 р., т.1, а. с.21).

Листом голови ліквідаційної
комісії від 04.06.2004 р. повідомлено ПФУ
про те, що Олександрійський ВГРЗ
реорганізовано, майно передано до
Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби (ДСВАРС),
як правонаступника їх майна, прав та
обов'язків (т.1, а. с.17).

Згідно повідомлення від 12.08.2004 р.
№ 1410/33 скасовано державну реєстрацію
Олександрійського ВГРЗ (), який увійшов до складу ДСВАРС
() (т.1, а. с.18, 70).

Відповідно до п.1, п.2 Статуту
Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій (т.1, а. с.193-200):

- Державна спеціальна (воєнізована)
аварійно-рятувальна служба
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій (далі - ДСВАРС)
утворена наказом МНС від 03.12.2003 р. № 469
на підставі Указу Президента України
від 21 листопада 2003 р. № 1328 "Про
вдосконалення управління у сфері
запобігання та реагування на
надзвичайні ситуації техногенного та
природного характеру" та Закону
України "Про аварійно-рятувальні
служби";

- відповідно до Указу Президента
України від 21 листопада 2003 р. № 1328 "Про
вдосконалення управління у сфері
запобігання та реагування на
надзвичайні ситуації техногенного та
природного характеру" ДСВАРС створено
на базі Державної воєнізованої
гірничорятувальної
(аварійно-рятувальної) служби,
Державної спеціалізованої
аварійно-рятувальної служби пошуку і
рятування туристів, Державної
пошуково-рятувальної служби на |водних
об'єктах, Державної спеціальної
(воєнізованої) аварійно-рятувальної

служби (м.Полтава), Державного
підприємства "Центральний
спеціалізований

(воєнізований) аварійно-рятувальний
загін", що належали до сфери правління
МНС і ліквідовані, а їх майно передано
Міністерством до ДСВАРС.

Згідно наказу МНС України № 272 від
18.10.2005 р. відповідно до Указу Президента
України від 10 жовтня 2005 р. № 1430/2005 "Про
Положення про Міністерство України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи",
для удосконалення організаційної
структури та забезпечення більшої
самостійності підрозділів Державної
спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби МНС
України у виконанні покладених на неї
завдань наказано реорганізувати
Центральний, Східний, Західний та
Південний регіональні спеціальні
(воєнізовані) аварійно-рятувальні
загони ДСВАРС шляхом виділення із їх
складу гірничорятувальних,
аварійно-рятувальних,
пошуково-рятувальних загонів, морських
та річкових координаційних центрів,
яким надати статус юридичних осіб з
1 січня 2006 року та внести відповідні
зміни до законодавства (т.1, а. с.137).

31.10.2005 р. наказом міністра МНС
України № 295 (т.1, а. с.73):

- затверджено Положення про ДСВАРС
МНС України;

- затверджено Статут Штабу ДСВАРС МНС
України, який призначено
відповідальним виконавцем бюджетної
програми «Аварійно-рятувальні заходи
на загальнодержавному і регіональних
рівнях».

Штаб ДСВАРС МНС України є юридичною
особою (т.1, а. с.74).

З п.1 Статуту Штабу ДСВАРС МНС України
вбачається, що Штаб ДСВАРС є органом
управління об'єднання професійних
аварійно-рятувальних формувань і
допоміжних підрозділів, які входять
до ДСВАРС, забезпечує виконання
покладених завдань за
територіально-галузевим принципом
організації діяльності, та одночасно
виконує окремі

функції аварійно-рятувальиого
формування. Штабу ДСВАРС
підпорядковані:

аварійно-рятувальні
(гірничорятувальні) формування -
аварійно-рятувальні і
гірничорятувальні загони, в тому числі
зведені загони постійної готовності,

протифонтанна частина, окремі взводи,
окремі управління інших профільних

спеціалізованих аварійно-рятувальних
формувань, інші підрозділи, що разом є

складовою частиною постійно діючої
функціональної підсистеми захисту
населення і територій МНС України (далі
- підрозділи ДСВАРС). Дислокація
підрозділів ДСВАРС, загальна
організаційна структура ДСВАРС
визначаються МНС України (т.1, а. с.210-211).

23.11.2005 р. наказом начальника Штабу
ДСВАРС № 8 (на підставі наказу міністра
МНС України № 272 від 18.10.2005 р.) створено
Олександрійський спеціальний
воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін з наданням
йому статусу юридичної особи (т.1, а. с.75,
138).

Згідно п.1, п.4 Статуту
Олександрійського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону,
затвердженого 23.11.2005 р.,
Олександрійський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін Державної
спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби МНС
України створений наказом Штабу
Державної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби від 23.11.2005
р. № 8, підпорядкований Штабу ДСВАРС і
здійснює свою діяльність згідно з
чинним законодавством України,
Положенням про Державну
спеціалізовану (воєнізовану)
аварійно-рятувальну службу МНС України
та цим Статутом; загін є юридичною
особою (т.1, а. с.77-86).

Так, з 24.11.2005 р. згідно наказу
міністра МНС України № 272 від 18.10.2005 р.
та

наказу начальника ДСВАРС № 8 від 23.11.2005
р. створено Олександрійський

воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін
(організаційно-правова форма - державне
підприємство) з наданням йому статусу
юридичної особи (код ЄРПОУ 33861028) (т.1, а.
с.76).

- З 01.01.2006 р. згідно наказу міністра МНС
України № 272 від 18.10.2005 р.

наказу Начальника ДСВАРС № 8 від 23.11.2005
р. Олександрійський спеціальний
(воєнізований) гірничорятувальний
загін перейменовано в
Олександрійський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін з наданням
йому статусу юридичної особи (т.1, а.с.139,
148).

30.03.2006 р. зареєстровано Положення про
Державну спеціальну (воєнізовану)
аварійно-рятувальну службу МНС
України, затверджене Наказом МНС
України № 440 від 28.12.2005 р. (т.1, а. с.212-223).

За визначенням, наведеним у
даному Положенні, аварійно-рятувальні,
гірничорятувальні та гірські
пошуково-рятувальні загони (далі -
загони) - це воєнізовані
аварійно-рятувальні
(пошуково-рятувальні) формування
ДСВАРС, які здійснюють постійне та
обов'язкове аварійно-рятувальне
обслуговування потенційно небезпечних
об'єктів та територій у межах зон
відповідальності, визначених МНС
України. Вони залежно від
спеціалізації складаються із двох і
більше аварійно-рятувальних,
гірничорятувальних або
пошуково-рятувальних взводів, можуть
мати у своєму складі інші підрозділи із
спеціальним оснащенням
(інженерно-технічні, медичні,
газоаналітичні лабораторії, відділи
(відділення) депресійних, газових та
теплових зйомок,
реанімаційно-протишокові групи,
аварійно-рятувальні мобільні групи).

16.07.2008 р. наказом МНС № 527
припинено діяльність ДСВАРС МНС
України () шляхом
ліквідації (т.1, а. с.72).

Згідно п.1 Статуту
Олександрійського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону ДСВАРС
МНС України () в новій
редакції, затверджений міністром МНС
України 30.09.2008 р., Олександрійський
воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін є
правонаступником Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону ДСВАРС
МНС України, створеного відповідно до
наказу МНС від 18.10.2005 р. № 272 (т.1, а. с.8-16).

- З 30.04.2009 р. Державне підприємство
«Олександрійський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
перетворене в Державну організацію
«Олександрійський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін» (наказ №
37 від 30.04.2009 р.).

22.02.2011 р. наказом МНС України № 176 в
зв'язку з ліквідацією Державної
спеціальної (воєнізованої)
гірничорятувальної
(аварійно-рятувальної) служби
затверджено Статути та організаційні
структури аварійно-рятувальних
формувань, у т. ч. Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону. (т.1, а.
с.19).

З наведеного вбачається, що
підпорядкування,
організаційно-правова форма, назва
відповідача неодноразово змінювалась
з 1994 року.

Наведені вище обставини також свідчать
про хибність висновку суду першої
інстанції про те, що правонаступником
Олександрійського воєнізованого
гірничорятувального загону () є окрема юридична особа - Державна
спеціальна (воєнізована)
аварійно-рятувальна служба МНС України
(), до якої і мав бути
переданий обов'язок відшкодування
витрат на виплату і доставку пенсій
призначених на пільгових умовах
колишнім працівникам загону.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що вищевказаний Наказ МНС
України № 440 від 28.12.2005 р. (яким
затверджено Положення про Державну
спеціальну (воєнізовану)
аварійно-рятувальну службу МНС
України) втратив чинність на підставі
Наказу МНС України від 23 жовтня 2008 р. №
759 (т.2, а. с.6) та у зв'язку із втратою
чинності Указу Президента України від
21.11.2003 р. № 1328 "Про вдосконалення,
управління у сфері запобігання та
реагування на надзвичайні ситуації
техногенного та природного характеру".

Отже, відповідач надав суду першої
інстанції недостовірні докази,
посилаючись на те, що ДСВАРС МНС
України, в підпорядкуванні якої
знаходиться відповідач, провадить свою
діяльність на підставі цього
Положення.

Враховуючи викладене, можливо дійти
висновку, що існує лише одна Державна
спеціальна (воєнізована)
аварійно-рятувальна служба МНС України
зі статусом юридичної особи, до складу
якої входять структурні підрозділи:
Центральний, Східний, Західний та
Південний регіональні спеціальні
(воєнізовані) аварійно-рятувальні
загони ДСВАРС згідно п.17 Статуту ДСВАРС
МНС України (т.1, а. с.193-200).

Крім того, з наведеного вбачається, що з
метою удосконалення організаційної
структури забезпечення більшої
самостійності підрозділів ДСВАРС МНС
України даним Міністерством
прийнятий Наказ № 272 від 18.10.2005 р.,
відповідно до якого проведена
реорганізація структурних підрозділів
ДСБ МНС України шляхом виділення з їх
складу аварійно-рятувальних загонів.

Саме з метою належного виконання
Наказу № 272 від 18.10.2005 і наказом № 295 від
31.10.2005 року і було утворено окремий
орган управління - Штаб ДСВАРС МНС
України, який фактично є лише
паралельно діючим органом управління,
завданням якого є виконання нагальних
управлінських питань, а саме,
забезпечення виконання вказаного
Наказу МНС України.

При цьому, жодної нової ДСВАРС МНС
України утворено не було.

Таким чином, до моменту
ліквідації ДСВАРС МНС України
відповідач (Олександрійський
воєнізований гірничо-рятувальний
(аварійно-рятувальний) загін) є
структурною одиницею ДСВАРС і входить
до єдиної системи ДСВАРС МНС України
(), яка є
правонаступником всіх попередньо
діючих підприємств, що були
ліквідовані.

Тим більш, той факт, що відповідач є
правонаступником Олександрійського
ВГРЗ () підтверджується
Довідками про особливий характер та
умови праці, необхідні для призначення
пенсій на пільгових умовах, складеними
стосовно своїх працівників самим
відповідачем (т.1, а. с.139-171), а також
історичною довідкою, складеною
відповідачем 10.02.2012 р. (т.1, а. с.21).

Колегія суддів звертає увагу, що судом
першої інстанції проігноровано ту
обставину, що дані Довідки видавались
відповідачем на правах
правонаступника Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
загону (), 51-го Воєнізованого
гірничорятувального загону, 11-го
Воєнізованого гірничорятувального
загону, Олександрійського
спеціального (воєнізованого)
гірничорятувального загону
Центрального регіонального
спеціального (воєнізованого)
аварійно-рятувального загону
Державної спеціальної (воєнізованої)
аварійно-рятувальної служби України,
Олександрійського
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону.

Стосовно застосування судом першої
інстанції норм матеріального права до
спірних правовідносин колегія суддів
зазначає наступне:

Так, відповідно до п."а" ст.13 Закону № 1788
на пільгових умовах мають право на
пенсію за віком, незалежно від місця
останньої роботи: працівники, зайняті
повний робочий день на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, - за списком № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, і за результатами атестації
робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Відповідно до п.1, п.2 ст.1 Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" від 26.06.97 р. № 400/97
(далі - Закон № 400/97) платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є: суб'єкти
підприємницької діяльності незалежно
від форм власності, їх об'єднання,
бюджетні, громадські та інші установи
та організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників; філії,
відділення та інші відокремлені
підрозділи платників податку,
зазначених у пункті 1 цієї статті, що не
мають статусу юридичної особи,
розташовані на території іншої, ніж
платник збору, територіальної громади.

Цей порядок компенсації витрат
Пенсійного фонду України не змінився у
зв'язку з набранням чинності Законом
України від 09.07.2003 р. № 1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон № 1058) з 1 січня
2004 року.

В оскарженій постанові суд першої
інстанції зазначає, що враховуючи те,
що відповідач за юридичним статусом та
характером діяльності відноситься до
воєнізованих гірничорятувальних
частин, відшкодування витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій
має бути проведено із Державного
бюджету, посилаючись, при цьому, на абз.5
п.п.1 п.2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якого виплата пенсій особам
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року -
за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону, а
отже і витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій покриваються за
рахунок ПФУ та Державного бюджету
України відповідно.

З наведених вище документальних
доказів вбачається, що на
підприємствах:

Олександрійський воєнізований
гірничо-рятувальний загін (51-ий
Воєнізований гірничорятувальний
загін, 11-ий Воєнізований
гірничорятувальний загін,
Олександрійський
спеціальний(воєнізований)
гірничорятувальний загін Центрального
регіонального спеціального
(воєнізованого) аварійно-рятувального
загону Державної спеціальної
(воєнізованої) аварійно-рятувальної
служби МНС України, Олександрійський
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін) працювали
громадяни, які отримали право виходу на
пенсію на пільгових умовах відповідно
до статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» та у
відповідності до підрозділу 5 розділу 1
Списку № 1 виробництв, робіт, професій
посад і показників на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, зайняв в яких повний робочий
день дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 16.01.2003 р. № 36, а також, за
результатами атестації робочих місць.

Так, відповідно до п.2 Прикінцевих
положень Закону № 1058 пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 та на
інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком N 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах,
що дають право

на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу
років, здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
"Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27
та з урахуванням норм статті 28 цього
Закону.

При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком N 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Виплата пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів "в"-"е"
та "ж" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", здійснюється
до 1 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 цього
Закону.

Отже, з аналізу наведених
положень вбачається, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за списком № 1
покриваються підприємствами та
організаціями.

При цьому, винятком із цього правила є
лише порядок покриття витрат на
виплату та доставку пенсій особам, що
були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, оскільки за змістом абзацу 5
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058 виплата пенсій
таким особам здійснюється до 1 січня 2005
року за рахунок коштів Пенсійного
фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок
коштів Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
то і витрати на виплату, та доставку
пільгових пенсій покриваються за
рахунок Пенсійного фонду та Державного
бюджету України відповідно.

Проте, у даному випадку існує певна
специфіка пенсійного забезпечення
зазначених осіб.

З положень ст.14 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.91 р. №
1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) вбачається, що
працівники, безпосередньо зайняті
повний робочий день па підземних і
відкритих гірничих роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) по видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт і рудників та в
металургії мають право на пенсію
незалежно від віку, якщо вони були
зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Крім того, Постановою Кабінету
Міністрів України № 202 від 31.03.1994 р.
затверджено Список робіт і професій, що
дають право на пенсію незалежно від

віку при безпосередній зайнятості
протягом повного робочого дня на
підземних і відкритих гірничих роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин), пов'язаних
з видобутком вугілля, сланцю, руди та
інших корисних копалин, на будівництві
шахт і рудників та в металургії,
терміном не менше 25 років.

Вказаним Списком чітко визначено
перелік виробництв та професій, робота
на яких дає право на призначення пенсії
незалежно від віку згідно положень ст.14
Закону № 1788.

Проте, судом першої інстанції не взято
до уваги те, що колишнім працівникам
відповідача пенсію призначено згідно
п.«а» ст.13 Закону № 1788.

Між тим, відшкодування витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій з
коштів Державного бюджету України
передбачено лише у випадку призначення
пенсії згідно положень ст.14 Закону №
1788, яка за змістом є аналогічною
положенням абз.5 п.1 Прикінцевих
положень Закону № 1058.

Приписи п.2 Прикінцевих положень Закону
№ 1058 у контексті положень ст.14 Закону №
1788 дають підстави для висновку про те,
що порядок, за якого витрати на
доставку пільгових пенсій
покриваються до 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України, стосується
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених особам за умов,
передбачених статтею 14 Закону № 1788.

Такий висновок є аналогічним позиції
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 10.10.2011 р. по справі за
позовом управління ПФУ в м.Димитров
Донецької області до Десятого
воєнізованого гірничорятувального
загону (т.2, а. с.7-9).

Отже, покриття фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій
має здійснюватись відповідачем, а не
за рахунок коштів Державного бюджету
України, як неправомірно зазначив суд
першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, відповідно
до положень ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, зокрема, є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Отже, враховуючи неповне з'ясування
обставин даної справи та невірне
правове обґрунтування, покладене в
основу судового рішення, колегія
суддів вважає за необхідне
задовольнити апеляційну скаргу УПФУ в
м.Олександрії та Олександрійському
районі, скасувавши постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 лютого
2013р. у даній справі з прийняттям нової
постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Олександрії та Олександрійському
районі Кіровоградської області на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
р. у справі № 1170/2а-4153/12 задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 лютого
2013р. у справі № 1170/2а-4153/12 скасувати та
прийняти нову постанову про
задоволення позову .

Стягнути з Олександрійського
воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону на
користь Управління Пенсійного фонду
України в м.Олександрії та
Олександрійському районі
Кіровоградської області
заборгованість з відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій у розмірі 179 814,63 грн.

Постанова суду набирає законної сипи
відповідно до ст.254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко