Справа № 2-а-194/09/1818
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2009-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2009 р.Справа № 2-а-194/09/1818Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Водолажської Н.С. , Гуцала М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Тростянецькому районі
Сумської області на постанову
Тростянецького районного суду
Сумської області від 17.02.2009р. по справі
№ 2-а-194/09/1818

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Тростянецькому районі
Сумської області

про стягнення недоплаченої щомісячної
соціальної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тростянецького районного
суду Сумської області від 17.02.2009 року
частково задоволено позов ОСОБА_1.

Зобов'язано відповідача провести
нарахування підвищення позивачу до
пенсії у виді надбавки, відповідно до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та у
розмірі 30% мінімальної пенсії з 22.05.2008
року по 31 грудня 2008 р., урахуванням
виплат проведених позивачу у 2008 році. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні порядку виплати допомоги особам,
які мають статус «дитина війни»,
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм бюджетного
законодавства України, приписів ст.28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та ст.ст. 99, 100 КАС України,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни та
відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни" має
право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
наявності у позивача права на
отримання, а у відповідача обов'язку
щодо здійснення позивачу доплати до
пенсії, відповідно до приписів ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни", з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік
та з 22.05.2008 року по 31 грудня 2008 р.. При
цьому, зазначені висновки суду
ґрунтувались на рішеннях
Конституційного Суду України від 09.07.2007
за №6-рп2007 року та від 22.05.2008 за №10-рп2008
року, якими визнано неконституційними
положення п.12 ст. 71 Закону України „Про
Державний бюджет України" та п.п.41
розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Колегія суддів погоджується із
зазначеними висновками суду, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішень Конституційним Судом України,
колегія суддів погоджується з
висновками суду, щодо наявності у
відповідача обов'язку нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 ЗУ „Про соціальний
захист дітей війни", з 09.07.2007р. по
31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31 грудня 2008 р.,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності п. 12 ст. 71 ЗУ
„Про Держбюджет України" та п.п.41
розділу 2 ЗУ „Про Держбюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", ці норми
втратили чинність, а тому не підлягали
застосуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним здійснення відповідачем
позивачу доплати до пенсії з травня 2008
року, на підставі та у розмірах,
встановлених п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 р. за № 530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про соціальний захист дітей
війни»державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачено Конституцією та законами
України.

Отже, виходячи з системного аналізу ч.2
ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»та приписів ч.4 ст.9 КАС
України, відповідач з 22.05.2008р. не мав
підстав застосовувати постанову
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р.
за № 530 та був зобов'язаний діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей
війни», який має вищу юридичну силу ніж
зазначена постанова, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов'язань, які
встановлені ст.46 Конституції України
та зазначеною нормою Закону.

Колегія суддів також відхиляє доводи
відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу на який покладено обов'язок по
виплаті підвищення до пенсії особам,
які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення „Про
Пенсійний фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Щодо доводів відповідача про
пропущення позивачем строку звернення
до адміністративного суду з позовом,
колегія суддів вважає їх
безпідставними виходячи з такого.
Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»на нараховані
суми пенсії, що не отримані з вини
органу, що призначає і виплачує пенсію,
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Таким чином, колегія суддів, не вбачає
пропущення позивачем строку звернення
до суду за захистом свого права щодо
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, а тому не
вбачає підстав для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області залишити без задоволення.

Постанову Тростянецького районного
суду Сумської області від 17.02.2009р. по
справі № 2-а-194/09/1818 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Філатов Ю.М.Судді
Водолажська Н.С. Гуцал М.І.