Справа № 2-а-2155/11/1522
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2013-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2013 р.м.ОдесаСправа № 2-а-2155/11/1522

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Шенцева Ольга Петрівна

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді
Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси на
постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 18 квітня 2011 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси про
визнання неправомірними дій та
зобов’язання здійснити перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2011 року позивач звернувся з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
про зобов’язання провести перерахунок
та виплату державної пенсії як
інваліду ІІ групи з 01 жовтня 2010 року
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 18 квітня2011 року
адміністративний позов задоволено,
зобов’язано управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
провести перерахунок та виплату
державної пенсії як інваліду ІІ групи
з 01 жовтня 2010 року відповідно до ст. 50, ч.
4 ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, та
забезпечити відповідні виплати з
урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та винести нову, якою позов
залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Письмових заперечень на апеляційну
скаргу позивачем не надано.

Ухвалюючи постанову про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції встановив, що позивач за
статусом є постраждалим внаслідок
аварії на ЧАЕС, віднесений до
потерпілих І категорії, інвалідом ІІ
групи, що підтверджено відповідними
посвідченнями.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

Апеляційний суд погоджується з тим, що
позивач має право на нарахування та
виплату основної пенсії як інваліду
другої групи та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів II
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, позивач
має право на призначення пенсії в
розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не Постанова КМУ, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Апеляційний суд не погоджується з
доводами апеляційної скарги
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси щодо
застосування ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування» та вважає
правильними висновки суду першої
інстанції про те, що за чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається за
правилами, передбаченими частиною
першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Разом з тим, положення статей 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», згідно з якими позивач має
право на отримання державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, не містять обмежень щодо
строку, протягом якого пенсіонер має
право на їх виплату.

Отже, законом не встановлюється а ні
строковість, а ні обмеження у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії випливає, що ці виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на якийсь строк. В цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін, або
строк, на який призначається пенсія не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

Враховуючи викладене, виплату пенсії
позивачу не може бути обмежено
будь-яким кінцевим терміном або
строком, оскільки це б обмежувало право
позивача на отримання державної пенсії
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
застосування приписів ст.99 КАС України
до спірних правовідносин та залишення
без розгляду позовних вимог за період з
21 вересня 2009 року по 23 травня 2010 року у
зв’язку з відсутністю поважних причин
поновлення строку, але порушив норми
процесуального права, оскільки
відповідно до ч.2 ст. 158 КАС України
судове рішення, яким суд залишає заяву
без розгляду, викладається в формі
ухвали. Однак згідно з ч. 2 ст. 200 КАС
України правильне по суті рішення не
може бути скасовано з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необхідність перерахунку пенсії
ОСОБА_1 та виплати пенсії з урахуванням
фактично здійснених виплат як інваліду
ІІ групи, у розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком, та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров’ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком
встановленої у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, що втратили
працездатність, однак у резулятивній
частині помилково зазначив дату« з 13
липня 2010 року» замість « з 01 жовтня 2010
року», з якої позовні вимоги підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апеляційних скарг.

Враховуючи, що суд першої інстанції
правильно вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
процесуального права, колегія суддів
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України,
вважає необхідним змінити рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ч. 10 ст. 183-2, ч. 1 ст. 195, ст. 197, п. 2
ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч.
5 ст. 254 КАС України КАС України,
апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси –
залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 18 квітня 2011 року – змінити.
У другому абзаці резулятивної частині
дату виплат « з 13 липня 2010 року» читати
як « з 01 жовтня 2010 року» .

В іншій частині постанову Приморського
районного суду м. Одеси від 18 квітня 2011
року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п’ять днів після
направлення її копії особам, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя
О.О. Димерлій

суддя
О.В. Єщенко

суддя
В.Л.
Романішин