Справа № 810/3223/14
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року № 810/3223/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - суддя Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Гай
А.В.,

за участю:

представника позивача - Арабаджийський
Є.Г.,

представника відповідача - не прибув,

третя особа - Толстунова С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Княжицької сільської
ради Броварського району Київської
області

до Громадського об'єднання
"Спілка власників майна та земельних
ділянок реформованого КСП імені Щорса"
"Селянський рух",

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позича Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області

про обмеження права на мирні зібрання,

в с т а н о в и в:

27 травня 2014 р. об 14 год 30 хв до
Київського окружного
адміністративного суду звернулася
Княжицька сільська рада Броварського
району Київської області (далі -
позивач) з позовом до Громадського
об'єднання "Спілка власників майна та
земельних ділянок реформованого КСП
імені Щорса" "Селянський рух" (далі -
відповідач), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позича Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області (далі - третя особа)
про заборону відповідачу та іншим
суб'єктам, які реалізують право на
мирні зібрання, проведення заходів у
приміщенні сільської ради та будинку
культури с. Княжичі, яке знаходиться за
адресою: вул. Слави, 9, с.
Княжичі Броварського району Київської
області, та на прилеглих до даного
приміщення територіях у період з 28
травня по 10 червня 2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
проведення відповідачем та іншими
суб'єктам, які реалізують право на
мирні зібрання, таких заходів може
призвести до порушення національних
інтересів України, громадського
порядку, захоплення державних
будівель, порушення роботи виборчої
комісії на ДВК № 320252 (яка розміщена у
приміщенні будинку культури с.
Княжичі), позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, письмових заперечень проти
позову до суду не надав.

Суд у судовому засіданні, заслухавши
пояснення представників позивача та
третьої особи, дослідивши подані
документи і матеріали, встановив таке.

20 травня 2014 р. на адресу голови
позивача надійшов від відповідача
лист № 54-1905/14, яким
сповіщалося про наміри провести 22
травня 2014 р. загальні збори жителів
села Княжичі з питань:

- висловлення сільському голові ОСОБА_3
недовіри та голосування про припинення
повноважень сільського голови ОСОБА_3;

- проголошення про організацію та
реалізацію другої частини соціальної
програми - кожному жителю с. Княжичі
рівну частку майна громади, за якою
кожний житель цього села буде
забезпечений щомісячною соціальною
фінансовою допомогою в розмірі від 1000
грн.

Крім того, в даному листі відповідач
просив:

- забезпечити обов'язкову явку
депутатів;

- відкрити будинок культури села (що є
власністю громади);

- бути готовою надати звіт громаді села
за діяльність голови позивача (а.с. 6).

21 травня 2014 р. на адресу голови позивача
надійшов від відповідача лист
№ 55-21-05/14, в якому
повідомлялося про перенесення
загальних зборів жителів с. Княжичі на
28 травня 2014 р. (а.с. 8).

Вважаючи, що проведення такої акції
суперечить нормам чинного
законодавства, може призвести до
порушення національних інтересів
України, громадського порядку,
захоплення державних будівель,
порушення роботи виборчої комісії на
ДВК № 320252 (яка розміщена у приміщенні
будинку культури с. Княжичі), позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані
Конституцією України, Кодексом
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), Законом України
"Про місцеве самоврядування" від 21
травня 1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон №
280/97-ВР), Законом України «Про основи
національної безпеки України» від 19
червня 2003 р. № 964-ІV
(далі - Закон № 964-ІV), ,

Згідно зі ст. 39 Конституції України
громадяни мають право збиратися мирно,
без зброї і проводити збори, мітинги,
походи і демонстрації, про проведення
яких завчасно сповіщаються органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування; обмеження щодо
реалізації цього права може
встановлюватися судом відповідно до
закону і лише в інтересах національної
безпеки та громадського порядку - з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України у справі за
конституційним поданням Міністерства
внутрішніх справ України щодо
офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.
39 Конституції України про завчасне
сповіщення органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування про
проведення зборів, мітингів, походів і
демонстрацій (справа щодо завчасного
сповіщення про масові зібрання) від 19
квітня 2001 року № 4рп/2001 (справа №1-30/2001),
організатори таких мирних зібрань
мають сповістити зазначені органи про
проведення заходів заздалегідь, тобто
у прийнятні строки, що передують даті
їх проведення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 КАС
України органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування
негайно після одержання повідомлення
про проведення зборів, мітингів,
походів, демонстрацій тощо мають право
звернутися до окружного
адміністративного суду за своїм
місцезнаходженням із позовною заявою
про заборону таких заходів чи про інше
обмеження права на мирні зібрання (щодо
місця чи часу їх проведення тощо).

Отже, завданням суду у таких справах є
перевірка обґрунтованості
застосування обмеження у реалізації
конституційного права громадян на
мирні зібрання за зверненням
відповідного суб'єкта владних
повноважень, а в разі обґрунтованості,
обрання того способу обмеження цього
права, який був би адекватним
встановленій судом небезпеці чи
загрозі, а також забезпечив би
досягнення мети такого обмеження -
запобігання заворушенням чи злочинам,
охорона здоров'я населення або захист
прав і свобод інших людей.

Зі змісту ст. 1 Закону № 964-ІV
вбачається, що національна безпека - це
захищеність життєво важливих
інтересів людини і громадянина,
суспільства і держави, за якої
забезпечуються сталий розвиток
суспільства, своєчасне виявлення,
запобігання і нейтралізація реальних
та потенційних загроз національним
інтересам у різних сферах державного
управління при виникненні негативних
тенденцій до створення потенційних або
реальних загроз національним
інтересам.

Національні інтереси - це життєво
важливі матеріальні, інтелектуальні і
духовні цінності Українського народу
як носія суверенітету і єдиного
джерела влади в Україні, визначальні
потреби суспільства і держави,
реалізація яких гарантує державний
суверенітет України та її прогресивний
розвиток.

Громадський порядок - суспільні
відносини, що забезпечують належні
умови для суспільно корисної
діяльності, відпочинку й побуту людей,
включаючи зовнішні умови для
нормального функціонування різних
громадських установ.

Згідно зі ст. 3 Закону № 964-ІV об'єктом
національної безпеки є людина і
громадянин - їхні конституційні права і
свободи.

Під «громадським правопорядком» слід
розуміти елемент
державно-організованого суспільства,
суспільне явище, яке виникає фактично
як результат реалізації соціальних та
правових норм і характеризується,
зокрема, відсутністю правопорушень.

Положення ст. 39 Конституції України
були предметом розгляду
Конституційного суду України, яким з
цього питання прийнято рішення від
19.04.2001 № 4-рп/2001, згідно якого норма ч. 1
ст. 39 Конституції України щодо
завчасного сповіщення органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування про проведення зборів,
мітингів, походів і демонстрацій в
аспекті конституційного подання
повинна розумітись як те, що
організатори мирних зібрань мають
сповістити зазначені органи про
проведення цих заходів заздалегідь,
тобто у прийнятні строки, які передують
даті їх проведення. Ці строки не
повинні обмежувати передбачене ст. 39
Конституції України право громадян, а
мають служити його гарантією і
водночас надавати можливість
відповідним органам виконавчої влади
чи органам місцевого самоврядування
вжити заходів щодо безперешкодного
проведення громадянами зборів,
мітингів, походів і демонстрацій,
забезпечення громадського порядку,
прав і свобод інших людей. Визначення
конкретних строків завчасного
сповіщення з урахуванням особливостей
форм мирних зібрань, їх масовості,
місця, часу проведення тощо є предметом
законодавчого регулювання.

Згідно зі ст. 140 Конституції України
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - мешканців
села, селища, міста - самостійно
вирішувати питання місцевого значення
в рамках Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється
територіальною громадою у порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх органи.

Органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(ст. 144 Конституції України).

Відповідно до ст. 10 Закону № 280/97-ВР
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, які
представляють відповідні
територіальні громади і здійснюють від
їх імені та у їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, іншими законами.

Водночас, згідно зі ст. 38 Закону №
280/97-ВР до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належить вирішення відповідно до
закону питань про проведення зборів,
мітингів, маніфестацій і демонстрацій,
спортивних, видовищних та інших
масових заходів, здійснення контролю
за забезпеченням при їх проведенні
громадського порядку. Разом з тим,
Конституція України та Кодекс
адміністративного судочинства України
наділяє орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування
повноваженнями щодо звернення до суду
з позовною заявою про обмеження щодо
реалізації права на мирні зібрання.

Крім того, ст. 11 Конвенції "Про захист
прав людини та основоположних свобод"
від 4 листопада 1950 р.
№ ETS N 005 (далі - Конвенція) містить два
пов'язаних між собою права - право на
свободу зібрань та право на свободу
об'єднань, так, зокрема, передбачено, що
кожен має право на свободу мирних
зібрань та на свободу об'єднання з
іншими, включаючи право створювати
профспілки і вступати до них для
захисту своїх інтересів.

Здійснення цих прав не підлягає жодним
обмеженням, за винятком тих, які
встановлені законом у інтересах
національної або громадської безпеки,
для охорони порядку або запобігання
злочинам, для охорони здоров'я або
моралі чи з метою захисту прав і свобод
інших осіб і є необхідними в
демократичному суспільстві. Ця стаття
не перешкоджає запровадженню законних
обмежень на здійснення цих прав особам,
що входять до складу збройних сил,
поліції або органів державного
управління.

Згідно практики Європейського суду з
прав людини свобода мирних зібрань, як
і свобода вираження, є фундаментальним
правом у демократичному суспільстві та
є однією з підвалин такого суспільства.

Особливості провадження у справах за
адміністративними позовами суб'єктів
владних повноважень про обмеження щодо
реалізації права на мирні зібрання
передбачені ст. 182 КАС України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 964-ІV
національна безпека - це захищеність
життєво важливих інтересів людини і
громадянина, суспільства і держави, за
якої забезпечуються сталий розвиток
суспільства, своєчасне виявлення,
запобігання і нейтралізація реальних
та потенційних загроз національним
інтересам; національні інтереси -
життєво важливі матеріальні,
інтелектуальні і духовні цінності
Українського народу як носія
суверенітету і єдиного джерела влади в
Україні, визначальні потреби
суспільства і держави, реалізація яких
гарантує державний суверенітет
України та її прогресивний розвиток.

Так, ст. 3 названого Закону передбачено,
що об'єктом національної безпеки є
людина і громадянин - їхні
конституційні права і свободи, тобто як
тих, які беруть участь у зборах,
мітингах, походах і демонстраціях, так
і тих, які не приймають участі у мирних
зборах.

Тобто, умовою можливого обмеження щодо
реалізації права на мирні зібрання є
створення реальної небезпеки
заворушень чи злочинів, загрози
здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей через проведення
зборів, мітингів, походів, демонстрацій
чи інших зібрань та в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку.

Наявні матеріали справи свідчать про
таке.

Як вже зазначалось, 20 та 21 травня 2014 р.
відповідачем було подано на адресу
голови позивача заяви про проведення
загальних зборів жителів с. Княжичі у
приміщенні будинку культури названого
села, який є власністтю громади села.

Зокрема, ці збори спочатку призначено
на 22 травня 2014 р., а потім перенесено на
28 травня 2014 р. (а.с. 6,8).

При вирішенні справи судом враховано,
що позивач просить у суду заборонити
відповідачу (Громадському об'єднанню
"Спілка власників майна та земельних
ділянок реформованого КСП імені Щорса"
"Селянський рух") та іншим суб'єктам, які
реалізують право на мирні зібрання,
проведення загальних зборів у
приміщенні сільської ради
с. Княжичі та на прилеглих до даного
приміщення територіях у період з 28
травня по 10 червня 2014 р.

Проте, у заявах відповідача від 20 та 21
травня 2014 р.:

- йшлося про проведення зборів жителів
села, а не членів відповідача;

- зазначалося про проведення зборів в
приміщенні будинку культури, а не
сільської ради та на прилеглих до
будинку територіях;

- не було жодної інформації про
проведення мирних заходів у період з 29
травня по 10 червня
2014 р.

Крім того, у судовому засіданні
представник позивача пояснив, що під
іншими особами, яким просить
заборонити проводити мирні зібрання,
слід розуміти учасників самооборони
майдану.

Проте, жодного доказу можливої їх
присутності на загальних зборах
жителів с. Княжичі суду
надано не було.

До того ж вимога про заборону мирних
зібрань на територіях, прилеглих до
приміщення будинку культури та
сільської ради також жодним чином не
обгрунтована.

Крім того, позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження того, що станом
на 28 травня 2014 р. у приміщенні будинку
культури буде працювати виборча
дільниця № 320252, а також, що проведення
загальних зборів жителів села створить
реальну небезпеку національній
безпеці, громадському порядку, здоров'ю
учасників акції та населенню.

Наведене свідчить, що підстави для
обмеження реалізації права на мирні
зібрання, визначені ч. 5 ст. 182 КАС
України, у даному конкретному випадку
відсутні.

Водночас, судом не може бути прийнято
до уваги посилання представника
позивача на:

- оголошення, яке було розміщено на
території села (а.с. 7);

- заяву сілького голови с. Ясногородка
Мельника Л.І. без дати та номера (а.с. 9);

- лист Головного управління МВС України
в Київській області від 5 лютого 2007 р. №
14/4-ВХ-55/2 стосовно подій, які мали місце
в грудні 2006 р. (а.с. 10),

оскільки вони не можуть бути
підтвердженням реальної загрози для
національної безпеки, громадського
порядку, здоров'я учасників акції та
населення с. Княжичі у період з 28
травня по 10 червня 2014 р.

За наведених обставин суд вважає, що
підстави для обмеження права на
проведення мирних зібрань, а саме
загальних зборів жителів с. Княжичі у
період з 28 травня по 10
червня 2014 р. відсутні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу,
проте, позивачем цього зроблено не
було.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є
необґрунтовані та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 158-163, 167,
186, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного
позову відмовити

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Виноградова О.І.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови 27.05.14. о 23 год 10
хв