Справа № 826/2512/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2512/14
інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21.03.2014 у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енерго-Бест» до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Енерго-Бест» звернулось до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просило: визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 17.09.2013 №
та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.03.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеною вище
постановою відповідач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
Державною податковою інспекцією в
Оболонському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерго-Бест» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ді-Рект Енерджі»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Промобуд-2007»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Іланд Груп»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ланіс Менеджмент»
за період з 01.01.2010 по 31.12.2012.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 30.08.2013
№442/26-54-22-01-10/35275763, в якому зафіксовані
порушення позивачем вимог:

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1
та 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження суми
податку на додану вартість на суму 119
225,00 грн.;

- пунктів 138.1, 138.8 статті 138, підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження позивачем податку на
прибуток на суму 125 186,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем 17.09.2013 прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 187 779,00 грн., у тому
числі: 125 186,00 грн. - основний платіж, 62
593,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- №, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 178 838,00 грн., у
тому числі: 119 225,00 грн. - основний
платіж, 59 613,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачем не надано
будь-яких належних та допустимих
доказів, не доведено наявності
обставин та підстав, які б відповідно
до положень податкового законодавства
та законодавства з питань
бухгалтерського обліку
унеможливлювали формування позивачем
спірних сум податкових вигод, та які
свідчили б про нездійснення спірних
операцій та юридичну дефектність
первинних документів за спірними
операціями.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України. Податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими,
оскільки у ході перевірки встановлено
порушення вимог податкового
законодавства, що свідчить про
заниження позивачем податкових
зобов'язань.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необгрунтованими та погоджується з
рішенням суду першої інстанції
враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Енерго-Бест»
(покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Ді-Рект Енерджі»
(постачальник) укладено договір
поставки від 16.02.2012 №22, відповідно до
якого постачальник поставляє, а
покупець купує, на умовах договору
поставки, товар відповідно до рахунків.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії договору
поставки від 16.02.2012 №22; видаткової
накладної; рахунку-фактури; податкових
накладних.

Також, між товариством з обмеженою
відповідальністю «Енерго-Бест»
(генпідрядник) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Промобуд-2007» (субпідрядник) укладено
типові договори субпідряду від 02.04.2012
№31 та від 06.04.2012 №35, відповідно до яких
генпідрядник доручає, а субпідрядник
забезпечує відповідно до державних
будівельних норм України та умов
договору виконання робіт по порізу
асфальту 520 м та по розробці землі по
зовнішньому електропостачанню
офісного центру з приміщеннями по
обслуговуванню населення та підземним
паркінгом по вулиці Дорогожицькій, 8 в
місті Києві.

На підтвердження виконання умов
договорів, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії договорів
субпідряду від 02.04.2012 №31 та від 06.04.2012
№35; актів приймання виконаних
будівельних робіт; таблиць договірної
ціни; локальних кошторисів; довідок про
вартість виконаних будівельних робіт;
податкових накладних.

Також, між товариством з обмеженою
відповідальністю «Енерго-Бест»
(підрядник) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Іланд Груп»
(субпідрядник) укладено договір
субпідряду від 02.04.2012 №25, відповідно до
якого підрядник доручає, а
субпідрядник забезпечує відповідно до
державних будівельних норм України та
умов договору виконати земляні та
підготовчі роботи по зовнішньому
електропостачанню офісного центру з
приміщеннями по обслуговуванню
населення та підземним паркінгом по
вулиці Дорогожицькій, 8 в місті Києві.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії договору
субпідряду від 02.04.2012 №25; акту
приймання виконаних будівельних робіт;
таблиці договірної ціни; локального
кошторису; податкових накладних.

Крім того, між товариством з обмеженою
відповідальністю «Енерго-Бест» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ланіс Менеджмент»
були здійснені господарські операції
за рахунками-фактури від 16.04.2012 №СФ-000210
та від 23.04.2012 №СФ-000215 щодо придбання
позивачем у товариства з обмеженою
відповідальністю «Ланіс Менеджмент»
матеріалів та обладнання для
здійснення електромонтажних робіт
(шафи, цегли, пісок, кабелі, проводи
тощо), що підтверджується копіями
рахунків-фактур від 16.04.2012 №СФ-000210 та
від 23.04.2012 №СФ-000215; видаткових
накладних; податкових накладних;
виписок з особового рахунку.

За посиланням позивача
взаємовідносини з цими контрагентами
обумовлені необхідністю виконання
електромонтажних робіт та
пусконалагоджувальні роботи по
зовнішньому електропостачанню
офісного центру по вулиці Дорогожицька
8 в місті Києві.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору підряду від
12.04.2012 №18/04, укладеним між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Каскад-Медікал» (замовник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Енерго-Бест»
(підрядник) замовник доручає та
оплачує, а підрядник зобов'язується на
власний ризик своїми або залученими
силами і засобами виконати
електромонтажні та
пусконалагоджувальної роботи по
зовнішньому електропостачанню
офісного центру по вулиці Дорогожицька
8 в місті Києві. Умовами названого
договору передбачена можливість
залучення підрядником субпідрядників.

Відповідно до пояснень позивача
зазначені роботи були виконані,
кабельні мережі прокладено за запущено
в експлуатацію, про що свідчить договір
від 30.01.2014 №137/18-14, укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Каскад-Медікал» та
публічним акціонерним товариством
«Київенерго», що міститься в
матеріалах справи.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та
послуг;придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг в
оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку, сплачених у складі
ціни за придбаний товар (роботи,
послуги), необхідні первинні документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття товару
тощо), оформлені відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

Закон України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон) поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення,
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що надані
позивачем первинні документи свідчать
про здійснення господарської
діяльності, податкові накладні
відповідають вимогам чинного
законодавства до первинних документів,
а відтак наділені юридичною силою та є
належними доказами реальності
здійснених господарських операцій
позивача з контрагентами.

Доводи апелянта щодо відсутності у ТОВ
«Енерго-Бест» технічних характеристик,
сертифікату якості виробника та
Державного стандарту України та
журналу вступного інструктажу з питань
охорони праці не беруться колегією
суддів до уваги, оскільки наявність чи
відсутність у платника податків
вказаних документів, згідно
податкового законодавства, не впливає
на розмір його податкових зобов'язань.

Посилання апелянта на порушення
контрагентами позивача вимог
податкового законодавства щодо
декларування сум податкових
зобов'язань є безпідставними, оскільки
за дане порушення податкового
законодавства передбачена
індивідуальна відповідальність саме
для контрагента, а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного
суду України від 15.04.2010 «Про результати
вивчення та узагальнення практики
застосування адміністративними судами
окремих норм Закону «Про податок на
додану вартість» викладено, зокрема, що
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку,
при цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно
до якої чинне законодавство не ставить
у залежність право платника податків
на податковий кредит від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Крім того, згідно з ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до ст.
228 ЦК України правочин, учинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
водночас є таким, що порушує публічний
порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Разом із тим, за змістом
частини 1 статті 208 ГК застосування цих
санкцій можливе не за сам факт
укладення зазначеної угоди, а лише в
разі виконання правочину хоча б однією
стороною. Санкції, встановлені
частиною 1 статті 208 ГК, не можуть
застосовуватися за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових
платежів), зокрема однією зі сторін
договору, що є самостійним
правопорушенням. Для застосування
санкцій, передбачених частиною 1 статті
208 цього Кодексу, необхідним є умисел на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин
справи, а також з того, що санкції є
похідними від учинення нікчемного
правочину, у даному випадку вони не
можуть бути застосовані через
недоведеність направленості спірних
договорів на досягнення мети, що
суперечить інтересам держави та
суспільства, що вірно враховано судом
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит по взаємовідносинах
з вказаними контрагентами, а тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та такими, що підлягають скасуванню, що
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
правомірності винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.03.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
26.05.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.