Справа № 2а-259/12
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-259/12
Головуючий у 1-й інстанції: Макуха А.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
місті Києві на постанову
Солом'янського районного суду м.Києва
від 01 березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в місті Києві про перерахунок
пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання дій відповідача щодо
призначення пенсії, виходячи із
середньомісячної суми додаткових
видів грошового забезпечення за 24
місяці перед звільненням
протиправними, зобов'язання здійснити
призначення, перерахунок та виплату
пенсії, виходячи з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
встановлених законодавством,
відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб»

Постановою Солом'янського районного
суду м.Києва від 01 березня 2012 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Головне управління
Пенсійного фонду України в місті Києві
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 проходив службу в Збройних
Силах України, вислуга складає 26 років.

Наказом Міністра оборони України від 14
липня 2011 року № 705 ОСОБА_3 звільнено з
військової служби у запас за пунктом
«б» (за станом здоров'), в зв'язку з чим 31
серпня 2011 року він був взятий на облік
Головним управлінням Пенсійного фонду
України в місті Києві.

Позивачу призначено пенсію із
врахуванням розміру щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення та премії за фактичні
місяці служби підряд перед звільненням
(смертю) починаючи з липня 2011 року.

26 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернувся із
заявою до Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві про
перерахунок йому пенсії з врахуванням
розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням.

Листом від 09 листопада 2011 року №
30484/12/Р-4804 Головне управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
відмовило позивачу у здісненні
перерахунку у зв'язку з відсутністю
підстав.

Не погоджуючись з відмовою відповідача
у здійсненні перерахунку та вважаючи
її протиправною, позивач звернувся з
позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (в редакції від 04 квітня 2006 року),
пенсії особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Пунктом 29 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року внесені зміни до ч. 3 ст. 43
Закону, а саме: виключено слова «за
останньою штатною посадою перед
звільненням» та доповнено словами «та
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України».

Водночас, рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 29
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України,
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тобто, виходячи з приписів
вищевказаної норми, зміни внесені
Законом України про Державний бюджет
до ч. 3 ст. 43 Закону втратили чинність з
дати ухвалення рішення Конституційним
Судом України та не підлягають
застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 призначено пенсію із
врахуванням розміру щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення та премії за фактичні
місяці служби підряд перед звільненням
(смертю), починаючи з липня 2011 року.

Тобто, колегія суддів звертає увагу на
те, що позивачу призначено пенсію після
визнання неконституційними змін
внесених до ч. 3 ст. 43 вищезазначеного
Закону.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає вірним висновком суду
першої інстанції про те, що на момент
призначення позивачу пенсії приписами
ч. 3 ст. 43 Закону передбачалося
обчислення пенсії з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Разом з цим, положення п. 7 Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17
липня 1992 року № 393, яким передбачено, що
пенсії обчислюються з розміру
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премії за 24 останні
календарні місяці служби підряд перед
звільненням суперечать положенням ч. 3
ст. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», яка передбачає врахування при
обчислення пенсії додаткових видів
грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премій виходячи
з їх розміру перед звільненням, а не за
24 останні календарні місяці служби
підряд перед звільненням, як це
передбачено в зазначеній постанові
Кабінету Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при обчисленні
пенсії ОСОБА_3 підлягає застосуванню ч.
3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» у редакції від 04 квітня 2006 року, а
не постанова Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року № 393, якою
істотно звужено обсяг встановлених
законом прав.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову в частині,
оскільки ОСОБА_3 має право на
перерахунок та виплату пенсії виходячи
з розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного
суду м.Києва від 01 березня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 02.04.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.