Справа № 2а-640/09
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Справа №
876/3993/14Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Іршавському районі
Закарпатської області на постанову
Іршавського районного суду
Закарпатської області від 19 травня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до управління
Пенсійного фонду України в Іршавському
районі Закарпатської області про
стягнення недоплаченої суми
соціальної допомоги за 2006-2007 роки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі 03.03.2009р. звернулися в суд з
адміністративними позовами до
управління Пенсійного фонду України в
Іршавському районі Закарпатської
області (далі-Управління), просили
поновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів за
період з 01.01.2006р. по 31.12.2007р. та
зобов'язати Управління нарахувати на
користь позивачів недоплачену їм, як
дитям війни щомісячну державну
соціальну допомогу за 2006 - 2007 роки в
сумі 2 733,30 грн.

Ухвалою Іршавського районного суду
Закарпатської області від 15 квітня 2009р.
справи за даними позовами об'єднані в
одне провадження.

Постановою Іршавського районного суду
Закарпатської області від 19 травня 2009
року позови задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
Управління щодо невиплати підвищення
до пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 відповідно до
вимог ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»;
зобов'язано Управління нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 - недоплачену
кожному з них як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції Управління оскаржило його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Іршавського районного суду
Закарпатської області від 19 травня 2009
року скасувати і прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
законодавством України не прийнято
жодного нормативного акта на виконання
вимог ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» про
підвищення розміру пенсій дітей війни,
не визначено, які саме органи мають
проводити такі виплати, за рахунок яких
коштів і джерел. Вказує на те, що
залишається невизначеним порядок
обчислення такого підвищення та його
розміри. Наголошує на тому, що позивачі
пропустили строк звернення до суду,
визначений ст. 99 КАС України.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року постанову Іршавського районного
суду Закарпатської області від 19
травня 2009 року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали до
Вищого адміністративного суду України
касаційні скарги, за наслідком
розгляду якої 06 березня 2014 року
колегією суддів Вищого
адміністративного суду України
прийнято ухвалу, якою касаційні скарги
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково,
скасовано постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2010 року та направлено
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачі мають статус дітей війни,
проте підвищення до пенсії у періоді 2006
- 2007 років як дітям війни їм
виплачувалось не у відповідності з
вимогами ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», що
стало підставою звернення до суду з
позовом про захист порушених прав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно п.17 ст.77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» з
метою приведення окремих норм законів
у відповідність із цим Законом
зупинено на 2006 рік дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Однак Законом України від 19 січня 2006
року «Про внесення змін до Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» п.17 ст.77 виключено та ст.110
(викладена цим Законом у новій
редакції) встановлено, що пільги дітям
війни, передбачені абз.7 ст.5 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», запроваджуються з 1 січня 2006
року, а згідно зі статтею 6 цього Закону
- у 2006 році поетапно, за результатами
виконання бюджету у першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за погодженням із
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету. Закон набрав чинності 2
квітня 2006 року.

Проте Кабінетом Міністрів України
протягом 2006 року рішення на виконання
вимог ст.110 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» не
приймалися.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову в частині
виплати підвищення до пенсії за 2006 рік
з огляду на відсутність правового
механізму щодо їх виплат.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх положення, що визнані
неконституційними втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. №6-рп/2007 положення п.12 ст.71
та ст.111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» зупинено дію
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», відповідно на 2007
рік, визнано неконституційними та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цих Рішень.

Згідно п.п.5,6 резолютивної частини
вищенаведеного рішення, таке має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнаний
неконституційним та є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржений.

На підставі аналізу норм чинного
законодавства, нарахування та виплата
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 «Про соціальний
захист дітей війни», повинна
проводитись в 2007 році з 9 липня.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі звернулися до суду з позовами
03.03.2009р. та просили поновити пропущений
строк звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів.

В свою чергу, Управління з покликанням
на вимоги ч.1 ст.100 КАС України
наполягало на застосуванні строку
звернення до адміністративного суду
та вважало, що позивачі такий строк
пропустили та просило з цих підстав
відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України в редакції до
07.07.2010р., для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.100 КАС України
в редакції до 07.07.2010р., пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін.

Як вбачається з Ухвали Вищого
адміністративного суду України від
06.03.2014р., суд касаційної інстанції,
розглядаючи дану справу за касаційною
скаргою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначив, що
задовольняючи позовні вимоги з 09.07.2007р.
по 31.12.2007р. суд першої інстанції вимоги
ст.99 та 100 КАС України не врахував та не
вирішив питання про поновлення строку
звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів зауважує, що юридична
необізнаність позивачів не може бути
визнана поважною причиною для
поновлення строку звернення до суду,
оскільки Закони, інші
нормативно-правові акти є доступними
для ознайомлення всіма громадянами,
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення закону залежить
виключно від власної волі особи.

З врахуванням вимог ст.99 та ст.100 КАС
України, колегія суддів вважає
обґрунтованим посилання відповідача
на пропущення позивачами річного
строку звернення до адміністративного
суду, що є підставою рішення суду в
частині задоволення позовних вимог
щодо виплати підвищення до пенсії за
період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно
скасувати та в позові в цій частині
відмовити.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
залишено поза увагою клопотання
відповідача щодо застосування строків
звернення до суду, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Іршавському
районі Закарпатської області
задовольнити частково.

Визнати причини пропущення строку
звернення до суду ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 - неповажними.

Постанову Іршавського районного суду
Закарпатської області від 19 травня 2009
року у справі №2а-640/2009 в частині
задоволення позовів скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративних позовів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 - відмовити.

В решті Постанову Іршавського
районного суду Закарпатської області
від 19 травня 2009 року у справі №2а-640/2009
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
М.В. Ільчишин

М.А. Пліш