Справа № 825/1674/13-а
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2014 р. м. Київ
К/800/37479/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників позивача Фінченко О.Є.,
Чернінської Л.М.

представника відповідача Труби А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23.05.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.06.2013

у справі №825/1674/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Чернігівгаз»

до Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23.05.2013,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.06.2013, позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м.Чернігові
ДПС від 29.03.2013 № та № .
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Чернігівгаз» судові
витрати в сумі 2294,00 грн.

ДПІ у м.Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
подало касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права: п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.
135, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 189.1 ст. 189, п. 192.1,
п. 192.2, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п.
200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

ДПІ у м.Чернігові проведено
позапланову виїзну перевірку ПАТ
«Чернігівгаз» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої складено акт від
21.03.2013 № 689/22/03358104. На підставі акту
перевірки прийнято оспорювані
позивачем податкові
повідомлення-рішення від 29.03.2013 №
та від 29.03.2013 № .

І. Підставою для визначення позивачеві
за податковим повідомленням-рішенням
від 29.03.2013 № грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 6324613 грн. основного
платежу та 3162309 грн. штрафних
(фінансових) санкцій слугували
висновки перевірки про порушення вимог
п. 189.1 ст. 189, п. 192.1, п. 192.2 ст. 192, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
позивачем грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за березень
2012 року в сумі 3307946,00 грн. та за грудень в
сумі 3016666,67 грн.

1.Відповідач вважає, що заниження
позивачем грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за грудень
2012 року відбулося в наслідок того, що
позивач, здійснюючи на користь ТОВ
«Прикарпатська фінансова компанія»
відступлення права вимоги до боржника
ПП «Будторг-плюс» (не платника ПДВ з
12.04.2012), не здійснив нарахування
податкового зобов'язання з ПДВ в сумі
3016666,67 грн. При цьому відповідач
виходить з того, що сума здійсненої у
грудні 2009 року попередньої оплати за
непоставлений товар не брала участі в
господарській діяльності позивача.

Зазначене порушення пов'язується з
такими обставинами.

Позивач придбав у ПП «Будторг-плюс»
товар (труби), здійснив попередню
оплату в сумі 18100000 грн. і сформував
податковий кредит з податку на додану
вартість у грудні 2009 року в сумі 3016666,67
грн.

Станом на 01.12.2012 на бухгалтерському
рахунку позивача 63 «Розрахунки з
вітчизняними постачальниками»
обліковувалась дебіторська
заборгованість ПП «Будторг-плюс» в
сумі 181000000 грн.

Станом на 01.12.2012 на бухгалтерському
рахунку 68 «Розрахунки з іншими
кредиторами» обліковувалась
кредиторська заборгованість позивача
перед ТОВ «Прикарпатська фінансова
компанія» в сумі 181000000 грн.

У грудні 2012 року між позивачем
(первісним кредитором) та ТОВ
«Прикарпатська фінансова компанія»
(новий кредитор) укладено договори №
18/127, № 128/128, 18/129, № 18/130, відповідно до
яких первісний кредитор передав новому
кредиторові право вимоги до боржника -
ПП «Будторг плюс» в загальній сумі 18100000
грн., а новий кредитор, своєю чергою,
здійснив розрахунки за отримане право
вимоги зарахуванням зустрічних
однорідних вимог (заборгованість
позивача перед ТОВ «Прикарпатська
фінансова компанія» в загальній сумі
18100000 грн. за отриману фінансову
допомогу).

Таким чином, дебіторська
заборгованість ПП «Будторг плюс» перед
позивачем в сумі 18100000 грн. закрита
шляхом відступлення позивачем на
користь ТОВ «Прикарпатська фінансова
компанія» права вимоги в загальній
сумі 18100000 грн. до боржника - ПП «Будторг
плюс», а кредиторська заборгованість
позивача перед ТОВ «Прикарпатська
фінансова компанія» в сумі 18100000 грн.
закрита шляхом зарахування зустрічних
вимог ТОВ «Прикарпатська фінансова
компанія» до позивача в сумі 18100000 грн.,
що було відображено позивачем в
бухгалтерському обліку.

ПАТ «Чернігівгаз» у зв'язку із
самостійним виявленням помилки в
бухгалтерському обліку у лютому 2013
року подало уточнюючий розрахунок до
податкової декларації з податку на
додану вартість за грудень 2012 року.

Відповідач вважає, що, оскільки сума
здійсненої у грудні 2009 року
попередньої плати за непоставлений
товар не брала участі в господарській
діяльності позивача, то позивач
зобов'язаний був при здійсненні
відступлення на користь ТОВ
«Прикарпатська фінансова компанія»
права вимоги до боржника ПП
«Будторг-плюс» у грудні 2012 року
збільшити податкові зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 3016666,67
грн. на підставі п. 198.5. ст. 198
Податкового кодексу України виходячи з
бази оподаткування, визначеної
відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього
Кодексу. При цьому, посилаючись на те,
що ПП «Будторг плюс» з 12.04.2012 не є
платником податку на додану вартість
(свідоцтво платника податку на додану
вартість анульовано), відповідач
наголошує на неможливості коригування
податкового кредиту на підставі п.п. 192.1
ст. 192 Податкового кодексу України з
огляду на положення п. 192.2 ст. 192
Податкового кодексу України.

При перевірці правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
правової оцінки встановлених судами
обставин суд касаційної інстанції
виходить з такого.

Відповідно до п.п. «а» п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, у покупця товарів, який
здійснив авансовий платіж на оплату
товарів, на дату списання коштів з
банківського рахунка на оплату товарів
виникає право на податковий кредит.

Відповідно до п.п. 14.1.255. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
відступлення права вимоги - операція з
переуступки кредитором прав вимоги
боргу третьої особи новому кредитору з
попередньою або наступною
компенсацією вартості такого боргу
кредитору або без такої компенсації;

У результаті проведення покупцем
(першим кредитором) після авансової
сплати ним вартості товару операції
відступлення права вимоги, в якому
об'єктом боргу виступають товари,
зазначений покупець товари не отримає.

Зважаючи на те, що за вимогами п. 198.1, п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
право на податковий кредит з податку на
додану вартість пов'язано з придбанням
товарів, то у разі неможливості
отримання платником податку (покупцем)
таких товарів через здійснення ним
операції з відступлення права вимоги,
він втрачає право на податковий кредит
у податковому періоді, в якому
здійснена операція з відступлення
права вимоги.

Однак, порядок зменшення раніше
сформованого податкового кредиту у
зв'язку з тим, що товари, які
придбавались з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку, не будуть
поставлені платникові податку через
здійснення ним відступлення права
вимоги на користь нового кредитора,
Податковим кодексом України не
передбачено.

Тому, зменшення платником податку
податкового кредиту за період, в якому
відбулася операція з відступлення
права вимоги, в результаті чого
збільшено податкові зобов'язання, не
може розглядатися як порушення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач у зв'язку із
самостійним виявленням помилки, що
міститься у раніше поданій ним
податковій декларації за грудень 2012
року, надіслав уточнюючий розрахунок,
яким здійснив коригування податкового
кредиту, в результаті чого сума
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість склала 3058278 грн. Ця сума
податкового зобов'язання разом зі
штрафом в сумі 90500,00 грн. та пенею в сумі
4833,33 грн. сплачена позивачем до бюджету
на підставі платіжного доручення від
05.02.2013 № 653.

Суд касаційної інстанції не може
погодитися з позицією відповідача про
те, що платник податку (покупець)
зобов'язаний збільшити грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у періоді, в якому відбулося
відступлення права вимоги на підставі
п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу
України, оскільки, як вказує
відповідач, товари не будуть
використані в господарській
діяльності.

Відповідно до п.п. «г» п. 198.5 ст. 198
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний нарахувати
податкові зобов'язання виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

Аналіз наведеної вище норми закону
свідчить, що обов'язок платника податку
нарахувати податкові зобов'язання
ставиться залежно від такої умови як
початок використання товарів (послуг,
необоротних активів в господарській
діяльності), тобто товари мають бути
фактично отримані платником податку.

З огляду на те, що товари позивачем
фактично не отримані і отримані не
будуть до спірних правовідносин ця
норма застосована бути не може.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
погодитися з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність визначення позивачеві
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за грудень 2012 року в
сумі 3016667,00 грн.

2. Відповідач вважає, що заниження
позивачем грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за березень
2012 року в сумі 3307946,00 грн. відбулося в
наслідок порушення позивачем вимог п.
192.1, п. 192.3 ст. 192 Податкового кодексу
України, що полягало у неправомірному
коригуванні у березні 2012 року
податкових зобов'язань, задекларованих
позивачем у вересні 2009 року, за
операціями з поставки об'єкту
незавершеного будівництва та
обладнання, шляхом їх зменшення. При
цьому виходить з того, що у березні 2012
року не було здійснено перерахунку
компенсації вартості товарів або
повернення товарів особі, яка їх
надала; суми податкових зобов'язань і
податкового кредиту постачальника та
отримувача повинні бути відкориговані
одночасно; у позивача виникло право
відкоригувати податкове зобов'язання
лише після набрання законної сили
(05.03.2013) рішенням суду про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
об'єкту незавершеного будівництва та
обладнання.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на балансі ПАТ
«Чернігівгаз» обліковувався об'єкт
незавершеного будівництва
Автомобільної газонаповнювальної
компресорної станції (АГНКС) с.
Григоро-Іванівка Ніжинського району
Чернігівської області, який згідно з
договором купівлі-продажу був проданий
ТОВ «Карпатська нафтова компанія».
Позивач виписав податкову накладну та
сформував податкові зобов'язання у
вересні 2009 року, у березні 2012 року їх
відкоригував у зв'язку з поверненням
товару.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 19.02.2013 у
справі № 5028/15/33/2012, яке набрало законної
сили 05.03.2013, визнано недійсними
договори купівлі-продажу об'єкту
незавершеного будівництва і
обладнання.

Цим рішенням встановлено, що майно за
оспорюваними договорами фактично ПАТ
«Чернігівгаз» на користь ТОВ
«Карпатська нафтова компанія» не
передавалось, а продовжувало
перебувати у ПАТ «Чернігівгаз», за
рахунок останнього будівництво об'єкта
було завершено, введено в експлуатацію,
ПАТ «Чернігівзаг» несе витрати з
утримання цього майна та за ПАТ
«Чернігівгаз» оформлено право
власності. При цьому суд вказав, що
правочин є фіктивним, оскільки
вчинений без наміру створення правових
наслідків, які обумовлені цим
правочином.

Відповідно до ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного
кодексу України правочин, визнаний
судом недійсним, є недійсним з моменту
його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Зважаючи на те, що договори
купівлі-продажу об'єкту незавершеного
будівництва та обладнання, що визнані
судом недійсними, є недійсними з
моменту їх вчинення, а також є такими,
що не створюють юридичних наслідків,
крім тих, що пов'язані з його
недійсністю, зважаючи на встановлену
обставину щодо відсутності факту
відвантаження позивачем товарів, то у
вересні 2009 року, а також в будь-якому з
інших майбутніх податкових періодів, у
позивача фактично не виникло події, з
якою п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР (чинного на час
формування позивачем податкових
зобов'язань) пов'язує обов'язок
збільшити податкові зобов'язання.

Виходячи з положень п. 192.1. ст. 192
Податкового кодексу України суд
касаційної інстанції може погодитися з
доводами відповідача про те, що у
періоді, коли рішення суду про визнання
недійсними договорів набрало законної
сили, позивач повинен був здійснити
коригування податкових зобов'язань.
Однак, помилкове здійснення позивачем
коригування у березні 2012 року не
призводить до заниження його
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість з тієї причини, що у
позивача не виникло обов'язку
формувати податкове зобов'язання у
вересні 2009 року.

Таким чином, відповідач не мав правових
підстав для визначення позивачеві
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 3307946,00 грн.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
погодитися з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність визначення позивачеві
такого грошового зобов'язання.

ІІ. Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення позивачеві за податковим
повідомленням-рішенням від 29.03.2013 №
грошового зобов'язання з податку
на прибуток в сумі 12270079 грн. основного
платежу слугували висновки перевірки
про порушення позивачем вимог п.п. 14.1.11
п. 14.1 ст. 14, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.п. 134.1.1
п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу
України, що полягало у невключенні за 4
квартал 2011 року до складу інших
доходів, що, своєю чергою, належать до
доходів, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
безнадійної заборгованості в сумі 53348168
грн. Відповідач вважає, що зазначена
заборгованість є безнадійною
кредиторською заборгованістю позивача
перед суб'єктами господарювання - ТОВ
«Інвестиційна компанія «Фінінвест» і
ТОВ «ФК «Професіонал», визнаними
банкрутами у встановленому законом
порядку (записи про припинення
юридичних осіб у зв'язку з визнанням їх
банкрутами здійснені 07.04.2010 та 18.06.2012,
відповідно). При цьому відповідач
вважає, що позивач списав таку
заборгованість, однак не включив до
складу доходів за 2011 рік, а закрив
векселями, які відсутні через їх
знищення в результаті пожежі.

На бухгалтерському рахунку 341
«Короткострокові векселі одержані»
станом на 01.10.2011 обліковувалась
заборгованість в сумі 96452692,28 грн. за
векселями. На підприємстві 14.05.2010
виникла пожежа, яка знищила документи
за операціями з векселями. Цей факт був
зафіксований в акті планової виїзної
перевірки ДПІ у м. Чернігові від 03.08.2010.
Зазначена заборгованість в сумі 96452692,28
грн. списана в бухгалтерському обліку в
грудні 2011 року через сплив терміну
позовної давності. В податковому
обліку операції, пов'язані з векселями,
підприємство не відображало, так як за
ними відсутній об'єкт оподаткування.

ПАТ по газопостачанню та газифікації
«Чернігівгаз» було укладено договори
міни цінних паперів з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інвестиційна компанія «Фінінвест»
від 09.06.2008 №Б08-17/40, №Б08-17/42, №Б08-17/43,
№Б08-17/44, №Б08-17/45, предметом яких є
передача права власності на цінні
папери.

Виконання зазначених договорів
підтверджується актами
прийому-передачі цінних паперів від
09.06.2008 в кількості 3 шт. на загальну
номінальну вартість 7000000,00 грн. та в
кількості 2 шт. на загальну номінальну
вартість 5000000,00 грн.

Між ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Чернігівгаз» (покупець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фондова компанія
«Професіонал» (продавець) було
укладено договори купівлі-продажу
цінних паперів від 06.10.2008 № Д42-11/08,
№Д42-10/08, №Д42-9/08, №Д42-12/08, №Д42-13/08,
№Д42-14/08, №Д42-15/08, №Д42-16/08, відповідно до
яких продавець зобов'язаний передати у
власність покупця, а покупець прийняти
та оплатити цінні папери на умовах
передбачених цим договором.

Виконання зазначених договорів
підтверджуються актами
прийому-передачі цінних паперів від
06.10.2008 в кількості 1 шт. на загальну
номінальну вартість 5000000,00 грн.

Згідно з розрахунком фінансових
результатів операцій з цінними
паперами та деривативами збиток від
операцій з цінними паперами складає
96452692,00 грн.

Між ТОВ «Інвестиційна компанія
«Фінінвест» (первісний кредитор) та
GUNNERSBURY LIMITED (новий кредитор) було
укладено договір про відступлення
права вимоги від 01.09.2008 № б/н,
відповідно до якого первісний кредитор
відступає, а новий кредитор набуває
право вимоги, належне первісному
кредиторові у відповідності з
договором відступлення права вимоги
б/н від 28.09.2007, згідно з яким боржником
виступає ВАТ по газонопостачанню та
газифікації «Чернігівгаз».

Між GUNNERSBURY LIMITED (новий кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фондова компанія
«Професіонал» (первісний кредитор)
було укладено договір про відступлення
права вимоги від 06.04.2009, відповідно до
якого первісний кредитор відступає, а
новий кредитор набуває право вимоги,
належне первісному кредиторові у
відповідності з договором
купівлі-продажу цінних паперів від
06.10.2008, №Д42-11/08, №Д42-10/08, №Д42-12/08, №Д42-13/08,
№Д42-14/08, №Д42-15/08, №Д42-16/08, згідно з яким
боржником виступає ВАТ по
газонопостачанню та газифікації
«Чернігівгаз».

Між GUNNERSBURY LIMITED (первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фондова Група»
(новий кредитор) було укладено договори
про відступлення права вимоги від
01.02.2010, відповідно до яких первісний
кредитор відступає, а новий кредитор
набуває право вимоги, належне
первісному кредиторові у
відповідності з договорами про
відступлення права вимоги від 06.04.2009 та
від 01.09.2008, згідно з якими боржником
виступає ВАТ по газонопостачанню та
газифікації «Чернігівгаз».

ПАТ по газопостачанню та газифікації
«Чернігівгаз» було повідомлено про
відступлення права вимоги.

Відповідно до листа-вимоги від 01.02.2010
заборгованість позивача складає 53348167,18
грн., а відповідно до листа від 01.03.2010
заборгованість позивача, з врахування
санкцій станом на 01.03.2010, складає 54260081,71
грн.

Позивачем заборгованість в сумі 54260081,71
грн. була сплачена на підставі
платіжного дорученням від 03.03.2010 № 2205
на користь нового кредитора.

Таким чином, на бухгалтерському
рахунку 685 «Розрахунки з іншими
кредиторами» обліковувалась
кредиторська заборгованість перед ІК
«Фініневст» та «Професіонал» за
придбані векселі в сумі 53348167,33 грн., яка
була погашена з рахунку позивача в
банку «Фінансова ініціатива» в березні
2010 року, що виключає висновок про
виникнення у позивача безнадійної
кредиторської заборгованості, яка, за
вимогами п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України
включається до складу інших доходів,
які, своєю чергою, належать до доходів,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції вважає за правильне
погодитися з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність визначення позивачеві
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі в сумі 12270079 грн.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення, а оскаржуваних судових
рішень - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23.05.2013 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.06.2013 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун