Справа № 821/330/14
Суддя: Алєксєєв В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

15 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/330/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бездрабко О.І.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Алєксєєва В.О.

суддів - Бітова А.І.,

- Милосердного М.М.

в зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, справу розглянуто
згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Генічеської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємця ОСОБА_2
до Генічеської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

ПП ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Генічеської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

- № від 06 квітня 2011 року, яким
визначено грошові зобов'язання з
урахуванням штрафних санкцій з податку
на додану вартість на загальну суму 46
662,08 грн.;

- № від 06 квітня 2011 року, яким
застосовано штрафні санкції за
неподання звітності з податку на
додану вартість у розмірі 1 870 грн.;

- № від 06 квітня 2011 року, яким
визначено грошові зобов'язання з
урахуванням штрафних санкцій з податку
з доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на
загальну суму 34 996,56 грн.;

- № від 06 квітня 2011 року, яким
застосовано штрафні санкції за
порушення порядку ведення податкової
звітності у розмірі 510 грн.;

- № від 06 квітня 2011 року, яким до
позивача застосовано штрафні санкції
за неподання звітності з орендної
плати у розмірі 340 грн.;

- № від 12 лютого 2013 року, яким до
позивача застосовано штрафні санкції
за неподання звітності з податку на
додану вартість у розмірі 1 870 грн.;

- № від 12 лютого 2013 року, яким
позивачу визначено грошові
зобов'язання з урахуванням штрафних
санкцій з податку на додану вартість на
загальну суму 41 062,56 грн.;

- № від 12 лютого 2013 року, яким
визначено грошові зобов'язання з
урахуванням штрафних санкцій з податку
з доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на
загальну суму 30 796,97 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкові повідомлення-рішення від 06
квітня 2011 року №, №,
№, №, від 12 лютого 2013 року
№, №, №.

В задоволенні позовних вимог в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 06
квітня 2011 року № відмовлено.

В апеляційній скарзі Генічеської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Херсонській області
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом першої інстанції не
було досліджено обставини справи, що
мають значення для справи, наслідком
чого стало постановлення
необґрунтованого та неправомірного
рішення суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
встановив, що у період з 24 лютого 2011
року по 10 березня 2011 року проведена
документальна виїзна планова
перевірка ФОП ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 09 червня 2009 pоку по 31
грудня 2010 pоку, за результатами якої
складено акт №83/170/НОМЕР_1 від 17 березня
2011 року.

У висновках акта перевірки зазначено,
що встановлено порушення:

- п.176.1 "а", "б" ст. 176 ПК України в частині
ведення обліку доходів та витрат та
зберігання протягом строку давності
документів первинного обліку;

- п.2 ст. 1 та ст. 5 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва";

- ст. 13 Декрету КМУ "Про прибутковий
податок з громадян", внаслідок чого
донараховано податку з доходів
фізичних осіб в сумі 27 997,25 грн.;

- ст. 14 Закону України "Про плату за
землю" в частині ненадання 2 податкових
декларацій;

- пп.2.3.1 п.2.3 ст. 2 Закону України "Про
податок на додану вартість", внаслідок
чого донараховано податку на додану
вартість в сумі 37 329,66 грн.;

- п.4.1 ст. 4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" в частині неподання
11 податкових декларацій з податку на
додану вартість.

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 16 квітня 2011
року:

- №, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 46 662,08 грн., у
т.ч. за основним платежем 37 329,66 грн., за
штрафною (фінансовою) санкцією 9 332,42
грн.;

- №, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість за штрафною санкцією
щодо порушення порядку подання
податкової звітності в розмірі 1 870 грн.;

- №, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі 34
996,56 грн., у т.ч. за основним платежем 27
997,05 грн., за штрафною (фінансовою)
санкцією 6 999,31 грн.;

- №, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за
штрафною санкцією щодо порушення
порядку подання податкової звітності в
розмірі 510 грн.;

- №, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
орендна плата з фізичних осіб за
штрафною санкцією щодо порушення
порядку подання податкової звітності в
розмірі 340 грн.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
ПП ОСОБА_2 оскаржила їх
до суду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року позовні вимоги ПП ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 06 квітня 2011
року: №, № - повністю; №
- частково в частині нарахування
штрафних санкцій у сумі 5
599,45 грн.; № - частково в частині
нарахування штрафних санкцій у сумі
4 199,59 грн.; у решті позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 листопада 2013 року
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року скасовано, а справу направлено на
новий судовий розгляд.

До розгляду справи в касаційній
інстанції ДПІ з урахуванням рішень
судів першої та апеляційної інстанції
винесено податкові
повідомлення-рішення від 12 лютого 2013
року:

- №, яким до позивача застосовано
штрафні санкції за неподання звітності
з ПДВ у розмірі 1 870 грн.;

- №, яким позивачу визначено
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 41 062,56
грн., з яких за основним платежем на 37
329,66 грн., за штрафними санкціями на 3 732,90
грн.;

- №, яким позивачу визначено
грошові зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на
загальну суму 30 796,97 грн., з яких за
основним платежем на 27 997,25 грн., за
штрафними санкціями на 2 799,72 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач частково довів
правомірність прийнятих податкових
повідомлень-рішень, у зв'язку з чим
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, а саме шляхом визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 06
квітня 2011 року №, №, №,
№ та від 12 лютого 2013 року №,
№, №.

Судова колегія погоджується з цими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" -
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується, зокрема,
для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг) (п.4
ст. 1 Указу).

З матеріалів справи вбачається, що ПП
ОСОБА_2 протягом 2009 року знаходилась у
господарських відносинах з
постачальником пріпейд-продукції ТОВ
"Сіті-Пей" відповідно до заяви про
приєднання до агентського договору по
реалізації пріпейд-продукції від 17
червня 2009 року та заяви про приєднання
до субагентського договору по
прийманню платежів від 17 вересня
2009 року.

Згідно положення Правил роботи
української системи моментальних
платежів, який затверджено наказом
директора ТОВ "Сіті-Пей" № 1 від 02 січня
2009 року агент зобов'язується без
доручення та від імені Системи
здійснювати юридичні і необхідні інші
дії, спрямовані на забезпечення
інформаційної і технологічної
взаємодії між Платником і Системою при
реалізації пріпейд-продукції на
Території Агента, і здійснювати
реалізацію пріпейд-продукції (п.3.1).

Система зобов'язується виплачувати
Агенту винагороду за здійснення
зазначених у п.3.1 дій у порядку,
встановлених Правилами, виходячи з
діючого відносно Агента Тарифного
плану (п.3.2).

Пунктом 3.5 Правил визначено, що метою
даного договору є юридичне оформлення
відносин торгівельного посередництва,
за його допомоги укладаються угоди по
оплатній реалізації пріпейд-продукції,
що не належить Агенту на праві
власності. При цьому діяльність по
реалізації пріпейд-продукції здійснює
безпосередньо Агент.

При виконанні Агентом умов цього
договору, пріпейд-продукція, що
передається на реалізацію, не
переходить у власність Агента, але він
несе всі ризики випадкової загибелі,
втрати чи пошкодження переданої на
реалізацію пріпейд-продукції (п.3.6).

Отримані Агентом грошові кошти від
реалізації пріпейд-продукції не є його
власністю (транзитні грошові кошти), а
належать у повному обсязі
перерахуванню Системі на умовах,
передбачених цим договором. За надані
послуги Агент отримує винагороду (п.3.7).

Статтею 295 ГК України визначено, що
комерційне посередництво (агентська
діяльність) є підприємницькою
діяльністю, що полягає в наданні
комерційним агентом послуг суб'єктам
господарювання при здійсненні ними
господарської діяльності шляхом
посередництва від імені, в інтересах,
під контролем і за рахунок суб'єкта,
якого він представляє.

Згідно ч.1 ст.297 ГК України за агентським
договором одна сторона (комерційний
агент) зобов'язується надати послуги
другій стороні (суб'єкту, якого
представляє агент) в укладенні угод чи
сприяти їх укладенню (надання
фактичних послуг) від імені цього
суб'єкта і за його рахунок.

Тобто особливістю агентських
договорів є те, що за ними право
власності на товар чи послугу не
переходить до комерційного агента. За
посередницькі послуги комерційний
агент отримує винагороду від суб'єкта,
якого він представляє, яка і є його
доходом.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що обсяг виручки ПП ОСОБА_2,
яка перебувала на спрощеній системі
оподаткування обліку так звітності, і у
відносинах з ТОВ "Сіті-Пей" здійснювала
свою діяльність як комерційний
представник, складається лише із сум
винагороди у розмірі 11 184,16 грн., а отже
висновки апелянта щодо перевищення
позивачем обсягу виручки у розмірі 500 000
грн., у зв'язку з не включенням
перерахованих ТОВ "Сіті-Пей" 703 494 грн. за
реалізовану пріпейд-продукції є
безпідставними та не ґрунтуються на
вимогах законодавства.

Отже, податкові повідомлення-рішення
від 06 квітня 2011 року №, №,
№ підлягають скасуванню.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення № від 06
квітня 2011 року, яким до позивачки
застосовано штрафну санкцію у розмірі
510 грн. за незабезпечення зберігання
первинних документів, судова колегія
зазначає наступне.

Згідно п.121.1 ст. 121 ПК України
незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44 цього
Кодексу строків їх зберігання та/або
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом, тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 510
грн.

Відповідно до ч.4 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" -
форма книги обліку доходів та витрат,
що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу, і порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.

Отже, платники єдиного податку повинні
вести книгу обліку доходів і витрат,
однак позивачкою як під час проведення
перевірки, так і під час розгляду
справи книгу обліку доходів і витрат не
надано, у зв'язку з чим колегія судів
вважає, що застосовані до
ПП ОСОБА_2 штрафні санкції у розмірі 510
грн. на підставі податкового
повідомлення-рішення № від 06
квітня 2011 року є правомірними, а тому
вимоги щодо його скасування не
підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
протиправність податкового
повідомлення-рішення № від 06
квітня 2011 року, яким до позивача
застосовано штрафні санкції за
неподання податкової звітності з
орендної плати у розмірі 340 грн.,
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
плату за землю" та ст. 206 ЗК України
використання землі в Україні є платним.

Об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник землі і
землекористувач, у тому числі орендар
(ст. 5 Закону).

Статтею 1 Закону України "Про оренду
землі" визначено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове, платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

Підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, є договір оренди такої
ділянки (ст. 13 Закону). Облік громадян -
платників земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності і
нарахування відповідних сум
проводиться щороку станом на 1 травня
(ст. 16 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що 05
травня 2003 року між ОСОБА_2 та
Новотроїцькою РДА було укладено
договір оренди землі, згідно якого
позивачка набуває право користування
земельною ділянкою площею 24,03 га
пасовищ на території Чкалівської СР
Новотроїцького району з цільовим
призначенням для випасу худоби.

Згідно листів-відповідей Чкалівської
СР №63 від 20 січня 2011 року та відділу
Держкомзему у Новотроїцькому районі
№01-128/1 від 28 січня 2011 року підтверджено
факт користування ОСОБА_2 вказаною
земельною ділянкою згідно договору
оренди землі від 05 травня 2003
року.

Проте, апелянтом, в силу ч.2 ст. 71 КАС
України не надані докази щодо
безпосереднього використання
позивачкою вказаної земельної ділянки
у своїй підприємницькій діяльності.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що у
довідці апелянта від 09 березня 2011 року
вказано, що на території
господарського комплексу в с. Ковильне
перебуває 50 голів великої рогатої
худоби, 17 голів молодняку та 6 бугайців,
проте належність їх ОСОБА_2 встановлена
зі слів працівників, які працюють в СФГ
"Колос", засновником якого є ОСОБА_2, що
не доводить факт обліковування
вказаної худоби у підприємницькій
діяльності позивача.

Отже, податкове повідомлення-рішення
№ від 06 квітня 2011 року, яким до
позивача застосовано штрафні санкції
за неподання звітності з орендної
плати у розмірі 340 грн. підлягає
скасуванню.

Разом з тим, судова колегія також
вважає правильними висновки суду
першої інстанції щодо скасування
податкових повідомлень-рішень від
№, № та №, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається,
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року, яка залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 06 квітня 2011
року № та № повністю,
№ - частково в частині
нарахування штрафних санкцій у сумі
5 599,45 грн., № -
частково в частині нарахування
штрафних санкцій у сумі 4
199,59 грн.; в решті позовних вимог
відмовлено. На підставі цього,
апелянтом винесено нові податкові
повідомлення-рішення від 12 лютого 2013
року №, № та №, якими
ПП ОСОБА_2 визначено грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість, з податку з доходів фізичних
осіб та застосовано штрафні санкції за
неподання податкової звітності з ПДВ
без врахування частини штрафних
санкцій, які скасовані судовим
рішенням.

Тобто, вказані податкові
повідомлення-рішення ґрунтуються на
тих же висновках податкового органу
щодо порушення позивачем умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності, що
і податкові повідомлення-рішення від 06
квітня 2011 року №, № та
№, які визнані судом
протиправними.

Отже, враховуючи той факт, що
перевищення ПП ОСОБА_2 граничного
обсягу виручки у розмірі 500 000 грн. не
встановлено, нарахування позивачу
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість у сумі 41 062,56 грн. (за
основним платежем на 37 329,66 грн., за
штрафними санкціями на 3 732,90 грн.), з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
30 796,97 грн. (за основним платежем на 27 997,25
грн., за штрафними санкціями на 2 790,72
грн.) та застосування штрафних санкцій
у сумі 1 870 грн. на підставі податкових
повідомлень-рішень від 12 лютого 2013 року
№, № та № є
неправомірним.

Крім того, у податкових
повідомленнях-рішеннях від 12 лютого 2013
року №, № та № як
підстава зазначено акт №00083/1701/НОМЕР_1
від 03 січня 2013 року, проте акт за таким
номером та від такої дати не існує.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що апелянтом частково
доведено правомірність прийнятих
податкових повідомлень-рішень, у
зв'язку з чим позовні вимоги ПП
ОСОБА_2 підлягають частковому
задоволенню, що було вірно встановлено
судом першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Генічеської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
залишити без задоволення, постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: