Справа № 2а/1270/8749/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року
м. Київ К/800/10398/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.

Зайця В.С.

Стрелець Т.Г.

розглянула у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 07.12.2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" до Луганської
митниці про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Алчевський коксохімічний завод"
звернувся до суду з позовом до
Луганської митниці, просив визнати
протиправними та скасувати рішення про
визнання митної вартості товарів від
17.05.2012 року № 702020001/2012/000456/1 та скасувати
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 17.05.2012 року № 702020001/2/00084.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 07.12.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 30.01.2013 року, у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Публічне акціонерне товариство
"Алчевський коксохімічний завод"
подало до Вищого адміністративного
суду України касаційну скаргу у якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 07.12.2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013 року
та прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що між ПАТ «Алчевський коксохімічний
завод» та компанією «Mechel Carbon AG»
(Швейцарія) 11.10.2011 року укладено
зовнішньоекономічний контракт №
MC-DIS/2011 та доповнення до контракту від
25.04.2012 року № 12, в межах якого позивачем
на митну територію України 17.05.2012 року
на умовах DAP станція Комунарськ
(ІНКОТЕРМС 2010) ввезено вантаж:
вугільний концентрат марки «ГЖО».

Для здійснення митного оформлення
декларантом подано митному органу
вантажно-митну декларацію від 17.05.2012
року № 702020001/2012/004619 з додатками, у яких
заявлено до митного оформлення в
режимі імпорту ввезений товар
-вугільний концентрат марки «ГЖО» за
ціною контракту - 120 долара США за одну
тону. Крім того, ПАТ «Алчевський
коксохімічний завод» надано
комерційні інвойси, платіжні доручення
та виписки з особового рахунку
підприємства на підтвердження
часткової оплати вартості вугільного
концентрату, зовнішньоекономічний
контракт між позивачем та компанією
«Mechel Carbon AG» (Швейцарія) від 11.10.2011 року
укладено № MC-DIS/2011, посвідчення якості
вугілля марки «ГЖО».

У декларації митної вартості від 17.05.2012
року № 702020001/2012/004019 митним органом, на
виконання пункту 11 Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, для
підтвердження заявленої митної
вартості зобов'язано позивача надати
платіжні документи (виписки з
особового рахунку та платіжні
доручення) щодо оплати за товар згідно
умов контракту; висновок
«Укрпромзовнішекспертизи» стосовно
ціни заявленого товару та договір на
закупівлю товару, зазначеного у
вантажно-митній декларації з третіми
особами із зазначенням ціни товару та
номеру поставки, проте, 17.05.2012 року
декларант вказав митному органу на
неможливість надання додаткових
документів, про що зазначено на
зворотній стороні декларації митної
вартості.

У рішенні про визначення митної
вартості товарів від 17.05.2012 року №
702020001/2012/000456/1 зазначено, що на підставі
статті VII Генеральної Угоди з тарифів
та торгівлі, розділу ХХІ Митного
кодексу України із врахуванням наданих
декларантом документів: передплатний
рахунок від 02.04.2012 року № РР6429 та
платіжні доручення від 19.04.2012 року № 158
та № 162, відмови декларанта від надання
зовнішньоекономічного договору на
закупівлю товару з третіми особами,
висновку «Укрпромзовнішекспертизи»,
невиконання умов щодо оплати товару
згідно умов зовнішньоекономічного
договору, враховуючи цінову
інформацію, яка міститься у митного
органу: (витяг ВМД типу ІМ 40 від 07.05.2012
року № 700130000/2/7094 - митна вартість,
визначна за першим методом згідно
статті 267 Митного кодексу України щодо
обґрунтованості підстав для
визначення митної вартості
зазначеного у рішенні товару, митну
вартість товару визначено за другим
методом оцінки - за ціною договору
ідентичного товару, вугілля марки
«ГЖО», митне оформлення яких вже
здійснено із розрахунку 161 долар США за
тону та складено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2012/004619, у якій
зазначено, що товари не підлягають
митному оформленню.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу
України ( в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(частина 1 статті 260 Митного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи (частина 2 статті 262
Митного кодексу України).

Пунктом 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 (далі -
Порядок), визначено, що для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до ст. 265 Митного кодексу
України, митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості,
дотримуючись процедури, встановленої
законодавством.

Відповідно до п. 11 Порядку, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів, це можуть бути:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій щодо обґрунтованості
сумнівів митного органу у
достовірності поданих декларантом
відомостей, оскільки, відповідно до
положень ст.264 Митного кодексу України,
заявлена декларантом митна вартість
товарів та подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, які піддаються
обчисленню, в той час, як ненадання
декларантом всіх перелічених
документів та суперечливість
інформації, зазначеної у поданих
документах, свідчать про те, що
заявлена декларантом митна вартість
товару не піддається обчисленню та
перевірці.

Відповідно до п.14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи, або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом, згідно з
положеннями статті 267 митного кодексу
України, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу. В ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Для підтвердження митної вартості
відповідачем проведено консультацію з
декларантом, з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості.

Статтею 268 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статті 267 цього Кодексу, за митну
вартість береться вартість операції з
ідентичними товарами, які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього. При
застосуванні цього методу визначення
митної вартості за основу береться
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

Відповідачем за основу визначення ціни
товару вугільного концентрату взята
ціна проданого товару на території
України між не пов'язаними особами
(вантажно-митна декларація типу ІМ 40
від 07.05.2012 року № 700130000/2/7094, що не
суперечить вимогам статті 268 Митного
кодексу України.

Колегія суддів вважає, що відповідач
при прийнятті оскаржуваного рішення
про визначення митної вартості товарів
та при складанні та видачі картки про
відмову в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Митним кодексом України та
законами з питань митної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими.

Касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" відхилити,
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07.12.2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: