Справа № 813/3512/13а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 р.
Справа № 876/8999/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської міської ради на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 31.05.2013 р.
по справі за позовом Прокурора м.Львова
до Львівської міської ради про
визнання незаконною та скасування
ухвали,-

встановив:

30.04.2013 року позивач - Прокурор м.Львова
звернувся до суду з адміністративним
позовом до відповідача - Львівської
міської ради, у якому, із урахуванням
збільшення позовних вимог, просив
визнати незаконною та скасувати Ухвалу
Львівської міської ради від 25.04.2013р. №
2294 "Про оголошення 8 травня у м. Львові
Днем скорботи і вшанування пам'яті
жертв тоталітарних режимів та жертв
Другої світової війни".

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувана ухвала суперечить
Конституції України в частині
використання Державного Прапору
України та Указу Президента України
«Про День скорботи і вшанування пам'яті
жертв війни в Україні» від 17.11.2000 р. №
1245/2000.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 31.05.2013 р.
адміністративний позов задоволено
повністю. Визнано незаконною та
нечинною ухвалу Львівської міської
ради від 25 квітня 2013 року № 2294 "Про
оголошення 8 травня у м. Львові Днем
скорботи і вшанування пам'яті жертв
тоталітарних режимів та жертв Другої
світової війни".

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що на
Всеукраїнському рівні, як
загальнонаціональний захід, День
скорботи і вшанування пам'яті жертв
війни в Україні відзначається щорічно
22 червня. Враховуючи
загальноукраїнський характер Дня
скорботи, його оголошення в окремому
місті в інший день, зокрема 8 травня, не
узгоджується з принципом законності,
проявом якого є забезпечення
однакового правового регулювання
суспільних відносин на всій території
України.

Суд дійшов до висновку, що оголошення 8
травня у м. Львові Днем скорботи і
вшанування пам'яті жертв тоталітарних
режимів та жертв Другої світової війни
не відповідає правовому акту вищої
юридичної сили - Указу Президента
України «Про День скорботи і
вшанування пам'яті жертв війни в
Україні» від 17.11.2000 р. № 1245/2000, а отже
оскаржуване рішення є незаконним а
відтак його слід визнати нечинним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач зокрема зазначає, що
у своєму рішенні Львівський окружний
адміністративний суд посилався на те,
що положення Ухвали суперечать акту
вищої юридичної сили, яким є Указ
Президента України «Про день скорботи
і вшанування пам'яті жертв війни в
Україні» від 17.11.2000 року № 1245/2000, згідно
з яким з метою всенародного вшанування
пам'яті синів і дочок українського
народу, полеглих під час Великої
Вітчизняної війни 1941-1945 років, їх
подвигу та жертовності, установлено
День скорботи і вшанування пам'яті
жертв війни в Україні, який
відзначається на території всієї
України щорічно 22 червня.

Однак, суд не взяв до уваги той факт, що
Ухвала Львівської міської ради від
25.04.2013 року № 2294 жодним чином не
підміняє чи не скасовує вищезгаданий
нормативно-правовий акт. Відповідно до
положень Ухвали «Про оголошення 8
травня у м. Львові Днем скорботи і
вшанування пам'яті жертв тоталітарних
режимів та жертв Другої світової
війни» 8 травня оголошується Днем
скорботи щодо жертв тоталітарних
режимів та жертв періоду Другої
світової війни, що є більш широким, аніж
період Великої вітчизняної війни.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Конституції України,
Україна є суверенна і незалежна,
демократична, соціальна, правова
держава.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 1, 6 ст. 20 Конституції України,
державними символами України є
Державний Прапор України, Державний
Герб України і Державний Гімн України.
Опис державних символів України та
порядок їх використання
встановлюються законом, що приймається
не менш як двома третинами від
конституційного складу Верховної Ради
України.

В силу ст. 132 Конституції України,
територіальний устрій України
ґрунтується на засадах єдності та
цілісності державної території,
поєднання централізації і
децентралізації у здійсненні
державної влади, збалансованості і
соціально-економічного розвитку
регіонів, з урахуванням їх історичних,
економічних, екологічних, географічних
і демографічних особливостей, етнічних
і культурних традицій.

Так, колегією суддів встановлено, що
Ухвалою Львівської міської ради від
25.04.2013р. № 2294 "Про оголошення 8 травня у
м. Львові Днем скорботи і вшанування
пам'яті жертв тоталітарних режимів та
жертв Другої світової війни" оголошено
8 травня у м. Львові Днем скорботи і
вшанування пам'яті жертв тоталітарних
режимів та жертв Другої світової війни
з метою вшанування правдивої історії
українського визвольного руху XX
століття та встановлення історичної
справедливості. У п. 2 передбачено інші
заходи, які випливають з цього рішення:
щорічно до 8 травня на всій території м.
Львова вивішувати Державний прапор з
траурними стрічками (п. 2.1); приспустити
Державний Прапор України на
адміністративних будинках місцевих
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування (п. 2.2); не
проводити розважальних заходів (п. 2.3);
вимкнути святково-декоративну
світлову ілюмінацію (п. 2.4).

В контексті наведеного слід зазначити,
що судом першої інстанції правомірно
відхилено покликання прокурора на те,
що зазначеною Ухвалою фактично
врегульовано порядок використання
Державного прапора України на
території м. Львова, оскільки
оскаржувана Ухвала не спрямована не
врегулювання таких правовідносин.

Натомість, колегією суддів
встановлено, що ці питання
врегульовані Ухвалою Львівської
міської ради № 3629 від 24.06.2010 р. «Про
використання Державного прапора
України у м. Львові», якою зокрема
затверджено перелік днів державних та
національних свят, інших днів, коли
вивішується Державний прапор України у
м. Львові, а також встановлено, що під
час проведення загальнодержавних
заходів та в інших випадках, не
передбачених у пункті 2 цієї ухвали,
вивішування Державного прапора
України у м. Львові здійснюється на
підставі окремого розпорядження
міського голови чи рішення виконавчого
комітету. У переліку днів державних та
національних свят, інших днів, коли
вивішується Державний прапор України у
м. Львові є, зокрема, третя неділя
травня - День пам'яті жертв політичних
репресій (з жалобою), а також 8 травня -
День закінчення Другої світової війни
у Європі і 9 травня - День Перемоги (з
жалобою). Законність цієї ухвали не є
предметом оцінки Суду.

Варто зауважити, що відсутність
спеціального закону про порядок
використання державних символів
України не може свідчити про
незаконність оскаржуваного рішення,
оскільки приймаючи ухвалу від 25.04.2013р.
№ 2294 Львівська міська рада не
втрутилась у компетенцію Верховної
Ради України, а лише встановила спосіб
вшанування пам'яті жертв тоталітарних
режимів та жертв Другої світової війни.
Вивішування Державного прапора з
траурними стрічками, приспущення
Державного прапора України на
адміністративних будинках місцевих
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування є
традиційними і загальновизнаними
способами привернення уваги людей до
трагічних подій в Україні,
застосовувалися неодноразово і не
викликали протестів прокурора.

Попри це колегія суддів бере до уваги,
що Указом Президента України «Про День
скорботи і вшанування пам'яті жертв
війни в Україні» від 17.11.2000 р. № 1245/2000 з
метою всенародного вшанування пам'яті
синів і дочок українського народу,
полеглих під час Великої Вітчизняної
війни 1941 - 1945 років, їх подвигу та
жертовності, установлено День скорботи
і вшанування пам'яті жертв війни в
Україні, який відзначається на
території всієї України щорічно 22
червня.

Крім того, Розпорядженням Львівської
міської ради № 266 від 20.06.2011 р. (зі
змінами згідно з розпорядженням від
22.06.2011 р. № 273) «Про відзначення у 2011 році
Дня скорботи і вшанування пам'яті жертв
нацистського та комуністичного
режимів в Україні» такий День у м.
Львові відзначався 22 червня 2011 року,
тобто відповідно до вищезазначеного
Указу.

З огляду на викладене, колегія суддів
поділяє висновок суду першої
інстанції, що День скорботи і
вшанування пам'яті жертв війни в
Україні на всеукраїнському рівні, як
загальнонаціональний захід
відзначається щорічно 22 червня і
раніше відзначався у м. Львові теж у цей
день .

Відтак, враховуючи
загальноукраїнський характер Дня
скорботи, його оголошення в окремому
місті в інший день, зокрема 8 травня, не
узгоджується з принципом законності,
проявом якого є забезпечення
однакового правового регулювання
суспільних відносин на всій території
України.

Судом зокрема враховано, що вияв поваги
до людей, які загинули у війні та у
тоталітарних режимах, 8 травня,
відповідно до міжнародних
рекомендацій, можливий без
спеціального оголошення Дня скорботи у
м. Львові ухвалою Львівської міської
ради.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оголошення 8 травня у м.
Львові Днем скорботи і вшанування
пам'яті жертв тоталітарних режимів та
жертв Другої світової війни не
відповідає правовому акту вищої
юридичної сили - Указу Президента
України «Про День скорботи і
вшанування пам'яті жертв війни в
Україні» від 17.11.2000 р. № 1245/2000, а отже,
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що оскаржуване
рішення є незаконним і його слід
скасувати.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівської міської
ради залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 31.05.2013 р. по
справі № 813/3512/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 27.05.2014
року