Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/800/44204/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я.,Чалого С.Я.

за участю:

секретаря
Левіної А.А.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача
неприбуття

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 липня 2013 року

у справі № 806/2427/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області

про визнання дій
незаконними та скасування припису

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної інспекції сільського
господарства в Житомирській області
про визнання незаконними дій
державного інспектора Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області Поліщука Д.С. щодо
проведення перевірки та скасування
припису від 03.10.2012 № 05055.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.05.2013,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013,
позов задоволено та скасовано припис
Державної інспекції сільського
господарства в Житомирській області
від 03.10.2012 № 05055.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
Державна інспекція сільського
господарства в Житомирській області
оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі касатор просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення - про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга обґрунтована,
зокрема, тим, що суди попередніх
інстанцій безпідставно дійшли
висновку про відсутність у відповідача
правових підстав для проведення
перевірки без попереднього
повідомлення про неї ОСОБА_2

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ОСОБА_2 просила залишити рішення
судів попередніх інстанцій без змін, а
скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, державним інспектором
сільського господарства в
Житомирській області Поліщуком Д.С. на
підставі заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6
проведено перевірку з питань
дотримання ОСОБА_2 вимог земельного
законодавства при використанні
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

Перевіркою встановлено, що після
проведення геодезичних робіт по виносу
земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6
площею 0,0939 га в натуру (на місцевість),
за результатами чого складено план
виносу в натуру (на місцевість)
земельної ділянки, виявлено зайняття
ОСОБА_2 земельної ділянки із земель
житлової та громадської забудови
Житомирської міської ради (землі
надані в користування) загальною
площею 0,0004 га шляхом побудови будинку.
Крім того, позивачем огороджено
парканом земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, внаслідок чого зайнято
земельну ділянку із земель житлової та
громадської забудови Житомирської
міської ради (землі надані в
користування) загальною площею 0,0025 га.
За результатами перевірки складено акт
від 03.10.2012 № 05073.

03.10.2012 державним інспектором
сільського господарства в
Житомирській області Поліщуком Д.С.
видано припис № 05055 про усунення
ОСОБА_2 порушення вимог земельного
законодавства, а саме: звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки.

Крім того, судами попередніх інстанцій
установлено, що позивач використовує
земельну ділянку із земель житлової та
громадської забудови за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 0,0517 га
відповідно до державного акта на право
власності на земельну ділянку,
виданого на підставі договору
купівлі-продажу від 23.07.2007 і
зареєстрованого 21.12.2007 в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 64.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (суміжні
землекористувачі) у м. Житомирі по вул.
Баришівській використовують земельні
ділянки загальною площею 0,0939 га, у тому
числі: 0,0340 га відповідно до державного
акта на право власності на земельну
ділянку, зареєстрованого 11.09.2007 в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 33, та
0,0599 га відповідно до договору оренди
землі від 11.09.2007, укладеного на підставі
рішення 11 сесії Житомирської міської
ради 5 скликання.

Згідно з висновками судів попередніх
інстанцій перевірка позивача
проведена без повідомлення ОСОБА_2 про
її проведення. Для надання пояснень у
зв'язку з виявленими порушеннями
земельного законодавства позивач
викликалась до Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області (повідомлення від
04.10.2012 № 53), тобто після закінчення
перевірки, складання акта та винесення
припису. Висновки перевіряючим про
самовільне зайняття ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,0029 га фактично
зроблені на підставі пояснень ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 та доданого ними до своєї заяви
фотокопії плану виносу в натуру (на
місцевість) земельної ділянки,
виготовленого Житомирською
регіональною філією Центру ДЗК.

Під час проведення перевірки не
досліджувались договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
23.07.2007, державний акт на право власності
на земельну ділянку, свідоцтво про
право власності на житловий будинок,
технічний паспорт на будинок,
кадастровий план земельної ділянки. У
той же час, згідно з планом
комунального підприємства
«Житомирський міський центр земельних
відносин» виносу в натуру (на
місцевість) земельної ділянки земельна
ділянка ОСОБА_2 не накладається на
земельну ділянку ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Згідно з актом перевірки на самовільно
зайнятій земельній ділянці
знаходиться частина житлового будинку.
Житловий будинок загальною площею 174,40
кв.м. відповідно до свідоцтва про право
власності від 02.12.2011 належить на праві
приватної власності ОСОБА_2 Право
власності зареєстровано 20.12.2011 КП
«Житомирським обласним міжміським
бюро технічної інвентаризації».

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, частина самозайнятої
земельної ділянки з земель комунальної
власності складає приблизно 0,0004 га,
тобто 4 кв.м.

Ураховуючи те, що перевіряючий не
проводив роботи щодо встановлення
відповідності місця розташування та
меж земельних ділянок ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
ОСОБА_2, визначених у документах, які
посвідчують право користування ними,
фактичним мірам ліній на місцевості, не
повідомив позивача про проведення
перевірки, а при прийняті рішення не
використовував відповідну
документацію із землеустрою, що
затверджена за встановленою
законодавством процедурою, тому суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідач при
прийняті оспорюваного припису
помилкового врахував лише план виносу
в натуру (на місцевість) земельної
ділянки, який складено Житомирською
регіональною філією Центру ДЗК, як
допустимий доказ самовільного
зайняття позивачем земельної ділянки
ОСОБА_5 і ОСОБА_6

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про те, що
висновки перевірки не відповідають
дійсним обставинам справи, не
підтверджені належними доказами,
зроблені у ході перевірки, яку
проведено з порушенням порядку її
проведення, тому виданий за наслідками
такої перевірки припис від 03.10.2012 № 05055
є протиправним і підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись зі вказаним висновком судів
попередніх інстанцій у повній мірі, а
оскаржувані рішення вважає
передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до положень пункту 3.2
Порядку планування та проведення
перевірок з питань здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель, затвердженого
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 12.12.2003 N 312, у разі
неможливості своєчасного повідомлення
юридичних і фізичних осіб про
проведення позапланової перевірки
(обмежені строки на її проведення тощо),
вона проводиться без попереднього їх
повідомлення, незалежно від кількості
раніше проведених перевірок, за
наявності, зокрема, таких обставин:

отримання заяв, скарг чи звернень
громадян, що подані в установленому
законодавством порядку, у яких
наведена інформація про порушення
земельного законодавства чи
можливість виникнення аварійних
ситуацій, що можуть негативно вплинути
на стан земельних ресурсів;

за наявності інформації щодо
самовільного зайняття земельної
ділянки та використання її без
правовстановлюючих документів.

У статті 1 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
визначено, що державний земельний
кадастр - єдина державна
геоінформаційна система відомостей
про землі, розташовані в межах
державного кордону України, їх цільове
призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами

Відповідно до частини третьої статті 6
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» адміністратором
Державного земельного кадастру є
державне підприємство, що належить до
сфери управління центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів і здійснює заходи із
створення та супроводження
програмного забезпечення Державного
земельного кадастру, відповідає за
технічне і технологічне забезпечення,
збереження та захист відомостей, що
містяться у Державному земельному
кадастрі.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим
вимогам процесуального закону
відповідають не в повній мірі у зв'язку
з наступним.

Згідно з частиною другою статті 53 КАС
України треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача у будь-який
час до закінчення судового розгляду,
якщо рішення у справі може вплинути на
їхні права, свободи, інтереси або
обов'язки.

Пунктом 1) частини другої статті 162 КАС
України визначено, що у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Відповідно до частини першої статті 70
КАС України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70
КАС України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Ураховуючи вказані положення правових
норм адміністративного судочинства,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що під час
вирішення цього спору по суті судом
першої інстанції не розглянуті позовні
вимоги про визнання протиправними дій
державного інспектора Державної
інспекції сільського господарства в
Житомирській області Поліщука Д.С. під
час проведення перевірки. А також не
вирішено питання щодо залучення до
участі у справі в якості третіх осіб
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, Житомирську міську
раду, оскільки рішення у цій справі
може вплинути на права, свободи,
інтереси або обов'язки вказаних осіб чи
територіальної громади міста.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, Житомирська
міська рада у разі залучення їх до
участі в розгляді цієї справи, будуть
мати можливість безпосередньо надати
відповідні докази та пояснення з метою
всебічного встановлення фактичних
обставин у справі, зокрема, щодо
наявності чи відсутності з боку
позивача факту самовільного зайняття
земельної ділянки, яку відповідач
зобов'язав звільнити оспорюваним
приписом.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги заслуговують на
увагу, у зв'язку з чим наявні підстави
для її часткового задоволення та
скасування оскаржуваних судових
рішень.

Частиною першою статті 220 КАС України
визначено, що суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у цій
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства в
Житомирській області задовольнити
частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 липня 2013 року в цій справі
скасувати, справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.