Справа № 22-а-9368/09
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2009-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2009 р. Справа № 22-а-9368/09Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Макаренко Я.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного Фонду
України в Конотопському районі
Сумської області на постанову
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 09.12.2008р. по справі
№ 2-а-416/08/1807

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду
України в Конотопському районі
Сумської області

треті особи Конотопське управління
Державного казначейства Головного
управління Державного казначейства
України в Сумській області

про поновлення пропущеного строку та
зобов"язання нарахування недоплаченої
допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач,
ОСОБА_1) звернувся до Конотопського
міськрайонного суду Сумської області з
позовом, в якому просила суд відновити
пропущений строк для звернення до суду,
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Конотопському районі
Сумської області ( далі за текстом -
УПФУ в Конотопському районі,
відповідач) нарахувати недоплачену їй
як дитині війни щомісячну державну
соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі
3692,70 грн.

Постановою Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 09.12.2008 року відмовлено у
задоволенні вимог позивача за період з
1 січня 2006 року по 28 жовтня 2007 року за
пропуском строку звернення до суду.
Зобов'язано УПФУ в Конотопському
районі перерахувати позивачу надбавку
до пенсії за період з 29 жовтня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по кінець року, щомісячно із
розрахунку 30% мінімальної пенсії за
віком.

Не погодившись з постановою суду, УПФУ
в Конотопському районі подано
апеляційну скаргу, в якій відповідач
просить суд апеляційної інстанції
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовити .

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
прийняття постанови з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що,
задовольняючи позов, суд першої
інстанції не врахував, що на
законодавчому рівні не вирішено
питання щодо визначення величини
мінімального розміру пенсії за віком,
яка повинна застосовуватися для
обчислення підвищення пенсій згідно зі
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Таким чином, на
думку відповідача, на законодавчому
рівні залишилося невизначеним питання
щодо органу, на який покладено
обов'язок здійснення виплат підвищення
до пенсії особам, які мають статус
дитини війни, за рахунок яких коштів
повинні здійснюватись такі виплати та
який розмір мінімальної пенсії за
віком необхідно застосовувати при
обчисленні таких доплат. Також
відповідач вказує на те, що у
відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»
позивачеві у 2008 році виплачується
доплата до пенсії у розмірі 10 %
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в УПФУ в
Конотопському районі та відноситься
до категорії громадян, яким
встановлено статус «дитина війни».
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»позивач
має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

УПФУ в Конотопському районі не
здійснює позивачу вказані виплати в
зазначеному розмірі, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Відмовляючи в задоволенні позовних про
нарахування на користь позивача
недоплаченої їй як дитині війни
щомісячної доплати до пенсії за 2006 р.
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач пропустив строк звернення до
суду, встановлений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2006 рік»від 20.12.2005 року дію ст.6
зазначеного Закону на 2006 рік було
зупинено.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік»від 19.01.2006 року до статті 110
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у 2006
році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» запроваджені не були.

Закони України «Про Державний бюджет
на 2006 рік»від 20.12.2005 року та „Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік»від 19.01.2006
року неконституційними не визнані та
діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Отже, суд помилково відмовив в
задоволенні позовних вимог в частині
покладення на відповідача зобов'язання
нарахувати на користь позивача
допомогу за 2006 рік за підставами
пропуску позивачем строку звернення до
суду з адміністративним позовом, не
звернув увагу на відсутність у
позивача права на її отримання
протягом 2006 р., не дав належну оцінку
спірним правовідносинам, що призвело
до неправильного вирішення цієї
частини позовних вимог.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»щодо зупинення на 2007
рік дії ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 року № 2195-IV та рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року за № 10-рп/2008, яким визнано
неконституційним положення п. 41
розділу 2 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що відповідно до
зазначених рішень Конституційного
Суду України УПФУ в Конотопському
районі з 29 жовтня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року повинно
було діяти у відповідності з нормою ст.
6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни" та перерахувати
позивачу надбавку до пенсії .

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції. Між
тим, вважає помилковим покладення на
УПФУ в Конотопському районі обов"язку
перерахувати позивачу надбавку до
пенсії, а не доплату відповідно до ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни".

Також, колегія суддів не погоджується з
доводами суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
за пропуском строку звернення до суду з
9 липня 2007 року по 28 жовтня 2007 року
Відповідно до положення ч.2 ст. 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час
без обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів. Таким чином, колегія
суддів, не вбачає пропущення позивачем
строку звернення до суду за захистом
свого права щодо отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни".

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з іншими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного .

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 року, у
справі за поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч.
1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46,
ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік»(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»від 18.11.2004 № 2195-IV, з
урахуванням ст. 111 цього Закону.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 року, у
справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу
2, пункту З розділу 3 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого
висновку, що УПФУ в Конотопському
районі , з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року повинно було
нараховувати позивачу доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
від 18.11.2004 року № 2195-IV, яка набула
чинності із зазначених дат, оскільки з
моменту ухвалення Конституційним
Судом України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71
Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік»та пункту 41 розділу 2
Закону України «Про Державний бюджет
на 2008 рік та про внесення мін до деяких
законодавчих актів України», ці норми
втратили чинність та не підлягали
застосуванню.

Отже, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги,
обгрунтовано дійшов висновку стосовно
періоду нарахування підвищення до
пенсії, однак помилково зобов"язав УПФУ
в Конотопському районі перерахувати
позивачу надбавку до пенсії, оскільки
позивач отримує пенсію за віком, в
зв'язку з чим за положеннями ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» нарахуванню підлягає
підвищення до пенсії, а не надбавка.

Враховуючи викладене, відповідач з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
повинен був здійснювати позивачеві
доплату до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни".

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач у 2007 році не здійснював
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни", а у 2008
році, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 р. за № 530 сплачував позивачу
підвищення до пенсії, як дитині війни в
розмірі 390,20 грн. ( в тому числі травень
48,10 грн., червень - 48, 10 грн.; липень - 48,20
грн.; серпень - 48,20грн.; вересень - 48,20грн.
; жовтень - 49,80 грн.; листопад -49,80 грн.;
грудень 49,80 грн.).

Між тим, відповідач з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року мав щомісячно нараховувати
та сплачувати позивачу доплату до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, що складає 742,65 грн. (в тому
числі у липні 4,06+406 =410,06 х 30%=123,02 грн. ;
серпні 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн. ; вересні
4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; жовтні 4,11+411=415,11 х
30%=124,53 грн.; листопаді 4,11+411=415,11 х 30%=124,53
грн.; грудні 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.)

З 22.05.2008 року по 09.12.2008 року відповідач
також мав щомісячно нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, що складає 1170,60 грн. (в тому числі
у травні 481х30%=144,3 грн.; червні
481х30%=144,3 грн.; липні 482х30%=144,6 грн.;
серпні 482х30%=144,6 грн.; вересні 482х30%=144,6
грн. ; жовтні 498х30%=149,4 грн.; листопаді
498х30%=149,4 грн. ; грудні 498х30%=149,4 грн.)

Враховуючи, що з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року відповідачем було нараховано та
сплачено позивачу доплату до пенсії у
розмірі 10% мінімальної пенсії за віком,
що складає 390,20 грн., за вказаний період
доплаті підлягає сума, що складає 780,40
грн (1170,60 - 390,20 = 780,40).

Отже, колегія суддів, враховуючи
допущені судом першої інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню, з прийняттям
нового рішення про задоволення позову.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги з наступних
підстав.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»від 18.11.2004 року № 2195-IV,
колегія суддів вважає хибними з таких
підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не може бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», колегія суддів зазначає
наступне.

Позивач відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»від 18.11.2004 року № 2195-IV має право
на отримання доплати до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
не погоджується з доводами відповідача
про те, що, мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
статті 28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 року № 2195-IV.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни"
покладено на УПФУ в Конотопському
районі , за місцем проживання позивача.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус «дитини війни», серед
яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002 року за
№121/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо:

- призначення пенсії;

- підготовки документів для її
виплати;

- забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за №8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»,
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади -Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем в порушення ч.2
ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України України не
доведено та не надано суду доказів щодо
вчинення будь-яких дій для
забезпечення виконання покладеного на
нього обов'язку щодо нарахування та
виплати позивачу доплати до пенсії у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача,
який не вчинив жодної дії щодо їх
отримання для забезпечення виконання
своїх зобов'язань або невиконання
іншим органом виконавчої влади свого
обов'язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, , 205, 207, 209, 254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Конотопськомурайоні Сумської області
на постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 09.12.2008р. по справі №2-а-416/08/1807
задовольнити частково .

Постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 09.12.2008р. по справі №2-а-416/08/1807
скасувати та прийняти нову постанову,
якою зобов"язати Управління
Пенсійного фонду України в
Конотопському районі Сумської області
нарахувати ОСОБА_1 доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", за
період з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 року у
розмірі 742 (сімсот сорок дві) грн. 65 коп
та з 22.05.2008 року по 09.12.2008 року у розмірі
780,40 грн .(сімсот вісімдесят) грн. 40 коп, а
всього 1523,05 (одна тисяча п"ятсот
двадцять три ) грн. 05 коп.

В іншій частині постанову
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 09.12.2008р. по справі
№2-а-416/08/1807 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова
Н.В.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Макаренко Я.М.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: Шевцова Н.В.