Справа № 810/2370/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року
Справа №810/2370/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду- Брагіна О.Є.;

при секретарі судового
засідання-Луценко К.Ю.;

за участю:

представника позивача- Кадікова М.П.;

представника відповідача- Борисова
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом публічного
акціонерного товариства
"Калитянського експериментального
заводу комбікормів і преміксів"

до Броварської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т
а н о в и в:

ПАТ "Калитянський експериментальний
завод комбікормів та преміксів»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
рішень суб?єкта владних повноважень-
Броварської ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Київській області від
08.11.2013 р. № та №, якими
позивачу було визначене податкове
зобов?язання з податку на додану
вартість за основним платежем 240503,00
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 120252,00 грн. та про
визначення грошового зобов?язання з
податку на прибуток за основним
платежем 170528,00 грн. 85264,00 грн.,- за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Позовні вимоги обґрунтовані
твердженням позивача про реальний
характер укладеної ним з ТОВ "ТПК
"Август" угод на поставку товару та
правомірністю формування податкового
кредиту, обчислення та сплати податку
на прибуток.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що відповідач дійшов
висновку про нікчемний характер
укладеної позивачем угоди з огляду на
те, що документи первинного
бухгалтерського обліку товариства
мають суттєви недоліки, зокрема, у
товарно-транспортних накладних
міститься лише підпис посадової особи,
проте відсутнє зазначення прізвища,
ім?я по батьков та займана посада;
представлені податкові накладні
підписано особою Коваль без зазначення
займаної посади та ініціалів
підписанта; із представлених для
огляду у судовому засіданні видаткових
накладних не зрозумло в якому місці
було проведено відвантаження товару.
Таким чином, на думку представника
відповідача, всі виявлені недоліки
свідчять про безтоварний характер
укладеної угоди і, як наслідок,
заниження ПДВ та податку на прибуток.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, що
мають юридичне значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, з таких
підстав:

ПАТ «Калитянський експериментальний
завод комбікормів та премексів» 14.06.1994
р. зареєстрований Броварською районною
державною адміністрацією Київської
області, свідоцтво про державну
реєстрацію від 14.06.1994 р. №080313. Взято на
податковий облік в органах ДПС 14.06.1994 р.
за №124, є платником податку на додану
вартість згідно свідоцтва від 07.10.1997 р.
№13617387, виданого Броварською ОДПІ.

В жовтні 2013 р., податковим органом була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка позивача на предмет
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ « ТПК "Август» за період з 01.01.12 р. по
31.03.13 р., наслідком якої стало складання
акту №217/10-06-22/00951758, яким зафіксовано
порушення позивачем п.198.2,198.3, 198.6 ст.198,
п.201.1, п.201.4 ст.201 ПК України, що мало
своїм наслідком заниження суми ПДВ у
розмірі 240503,00 грн., разом із сумою
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій;

порушення пп.138.2, п.138.4, п.138.6, п.138.8,
пп.139.1.13 п.139 ст.139 ПК України, що
виявилося у заниженні податку на
прибуток на загальну суму 170528 грн.

08.11.2013 р., податковим органом були
винесені 2 податкові
повдомлення-рішення № та №,
якими позивачу визначене податкове
зобов?язання з податку на додану
вартість основним платежем 240503,00 грн.
та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 120252,00 грн.; визначення
грошового зобов?язання з податку на
прибуток за основним платежем 170528,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 85 264,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями, позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку. Рішеннями
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 16.01.2014 р.
№95/10/10-36-1001-206/982 та Міністерства доходів
та зборів України від 27.03.2014 р.
№5399/6/99-99-10-01-15 скарги залишені без
задоволення, а прийняті рішення без
змін.

Судом було встановлено, що 23.05.2012 р. між
позивачем та ТОВ «ТПК Август» було
укладено договір поставки №12/05/23, на
виконання якого ТОВ «ТПК «Август» були
виписані податкові накладні. Суми ПДВ
за цими накладними включені до
податкового кредиту відповідного
періоду, накладні відображені у
реєстрі виданих накладних, що
відповідає даним додатку №5 до
податкової декларації з ПДВ, поданих до
Броварської ОДПІ за травень 2012 р.
(№903482074); червень 2012 р. ); липень 2012
р. (№); вересень 2012 р.(№);
жовтень 2012 р. (№); листопад 2012 р.
(№908013972); грудень 2012 р. (№); січень
2013 р.(№); лютий 2013 р. (№).
Станом на 01.05.2012 р. за даними рахунку 631
по взаємовідносинах позивача з ТОВ
«ТПК «Август»
дебіторська/кредиторська
заборгованість становить 0 тгривень. На
28.02.2013 р.-кредиторська заборгованість
складає 231956,00 грн.; на 30.09.2013 р.- 0 гривень.

На підтвердження реальності
вищевказаної угоди позивачем були
представлені: специфікації до угоди;
товаро-транспортні накладні; рахунки
на оплату товару; видаткові накладні;
якісні посвідчення, згідно актів
відбору проб; ветеренарні свідоцтва на
товар, що поставляється; роздруківки
руху грошових коштів по рахунку
позивача; платіжні доручення; копія
журналу проводок за 28.05.12 р.-31.12.13 р.

Представник податкового органу про
свої зауваження до представлених
позивачем документів первинного
бухгалтерського обліку та звітності
заявив в процесі надання пояснень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАСУ у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. 202 ЦКУ правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Стаття 203 ЦКУ передбачає
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, відповідно до вимог
цивільного законодавства, правочин є
правомірним якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним (ст. 204
ЦК України). З наведеного випливає, що
правочин (договір) є правомірним, а отже
й дійсним. Неправомірність
(недійсність) правочину повинна бути
прямо передбачена законом або
встановлена рішенням суду, що набрало
законної сили.

Відповідно до ст. 215 ЦКУ, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Верховний Суд України у постанові
Пленуму від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" (далі -
постанова №9) розтлумачив, що нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду п. 4 постанови. Виконання чи
невиконання сторонами зобов'язань, які
виникли з правочину має значення лише
для визначення наслідків його
недійсності, а не для визнання
правочину недійсним. У разі якщо
правочин ще не виконаний, він є таким,
що не створює жодних юридичних
наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України), (п. 7
постанови № 9).

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений ст. 228 ЦК України: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до ст. 234 ЦКУ фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися ним. Згідно пункту 24
постанови Верховного Суду України № 9,
для визнання правочину фіктивним,
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

По даній справі, під час проведення
перевірки, податковий орган не
встановив обставин, які б свідчили про
умисел позивача та ТОВ «ТПК «Август» на
укладення договору без наміру створити
наслідки, які їм передбачені.

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій
надано податкові накладні, рахунки
фактури, видаткоі накладні,
специфікації на товар; роздруківки
руху грошових коштів по рахунку
позивача; платіжні доручення; копія
журналу проводок за 28.05.12 р.-31.12.13 р. тощо.

Також суд зазначає, що судове рішення,
яким би правочин між позивачем та ТОВ
"ТПК "Август" був визнаний нікчемним в
матеріалах справи відсутнє. З огляду на
відсутність доказів умислу сторін,
укладений правочини не може вважатися
нікчемним, тому судження податкового
органу про те, що договір між позивачем
та його контраґентом зроблено з
перевищенням компетенції органів
державної податкової служби України та
не підтверджуються дослідженими судом
доказами.

Відповідно до п. 11 ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні", державні податкові інспекції
в районах, містах без районного поділу,
районах у містах, міжрайонні та
об'єднані спеціалізовані державні
податкові інспекції виконують,
зокрема, такі функції: подають до судів
позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами, а в інших випадках -
коштів, одержаних без установлених
законом підстав, а також про стягнення
заборгованості перед бюджетом і
державними цільовими фондами за
рахунок їх майна; звертаються до суду в
інших випадках, передбачених законом.

У п. 6 розділу І Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 р. № 984 передбачено, що у висновку
акта документальної перевірки
зазначається опис виявлених
перевіркою порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів або загальний висновок щодо
відсутності таких порушень. Відповідно
до п. 6 розділу ІІ цього Порядку факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. Встановивши правочин, який має
ознаки фіктивного, податковий орган,
діючи в межах своїх повноважень,
повинен звернутися до суду з позовом
про визнання цього правочину
недійсним. До набрання рішенням суду
законної сили правочин вважається
дійсним, оскільки саме це є змістом
презумпції, яка наведена у ст. 204 ЦК
України. До набуття законної сили
рішенням суду про визнання недійсним
правочину, за яким платником податків
було сформовано податковий кредит та
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість, визначені витрати, які
підлягають оподаткуванню податком на
прибуток, податковий орган не має
правових підстав для відображення в
акті перевірки судження про вчинення
таким платником порушення податкового
законодавства щодо правильності та
повноти справляння податків за цим
правочином.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року №
996-ХІV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Отже, будь-які документи (у тому числі
договір, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання
в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: у
паперовому вигляді; в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Вказуючи на порушення позивачем
зазначених норм податковий орган не
заперечує факту наявності у позивача
податкових накладних. Згідно п. 44.1 ст. 44
ПК України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього
пункту.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" від 16.07.1999 року №
996-14 зі змінами і доповненнями
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Стосовно посилань відповідача на
окремі недоліки в первинних документах
позивача суд звертає увагу на
таке:будь-які документи (у тому числі
договори, видаткові накладні,
податкові накладні, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Необхідною умовою для цього є
факт придбання товарів (послуг) із
метою їх використання в господарській
діяльності. За відсутності факту
придбання товарів (послуг) відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів. Визначальною має бути
подія, підтверджена документально. При
цьому, документи мають бути складені
особою, відповідальною за здійснення
господарської операції.

Враховуючи відсутність доказів того,
що фактичне здійснення господарських
операцій позивача з контрагентом не
відбулось, у судове засідання ця
обставина не знайшла свого
підтвердження, первинні бухгалтерські
документи, які надавались позивачем
під час проведення перевірки та
розгляду справи можуть вважатись
первинними документами для цілей
ведення податкового обліку навіть за
наявності певних недоліків.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше, дата
списання з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата отримання
платником податку товарів/послуг що
підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.6 статті198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 201.11 ст.201 кодексу).

Отже, ПК України визначає лише дві
підстави для не включення до складу
податкового кредиту витрат по сплаті
податку, фактично понесених платником:
відсутність податкової накладної або
складання податкової накладної особою,
яка у встановленому порядку не
зареєстрована як платник податку на
додану вартість. Інших підстав для не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку на
додану вартість дані законодавчі акти
не передбачають.

На момент здійснення господарських
операцій позивач та ТОВ «ТПК «Август»
мали статус платників ПДВ, а відповідно
ТОВ «ТПК «Август» і право виписувати
податкові накладні. Як вбачається з
акту перевірки, в ньому не було
зафіксовано неналежного оформлення
податкових накладних на підставі яких
виник податковий кредит, оскільки всі
вони складені та відповідають вимогам
ст.201 ПК України. Також не встановлено і
факту невключення до складу податкових
зобов'язань ПДВ. Беручи до уваги
наведене, право на віднесення до
податкового кредиту сум ПДВ за
господарськими операціями у позивача
виникло у момент отримання податкових
накладних, а у перевіряючих були
відсутні підстави для донарахування
позивачу податкових зобов'язань з ПДВ.

Крім того, перевіряючи дійшли висновку,
що платником податків (позивачем) до
складу витрат неправомірно були
включені витрати за договором поставки
№12/05/23 від 23.05.2012 р., оскільки складені
позивачем документи первинного
бухгалтерського обліку, хоча і
формально існують, але є
недостовірними.

Оскільки доводи податкового органу про
нікчемність правочину позивача з його
контраґентом судом не прийняті до
уваги з підстав, викладених у
мотивувальній частині постанови, суд
також вважає хибним висновок
податкового органу про безпідставне
включення товариством для визначення
об?єкта оподаткування податком на
прибуток витрат на придбання товару за
договором №12/05/23, а тому і
безпідставним прийняття податкового
повідомлення-рішення №.

Таким чином, вимоги публічного
акціонерного овариства "Калитянський
експериментальний завод комбікормів
та преміксів"підлягають частковому
задоволенню, в частині скасування
прийнятих за наслідками акту перевірки
№217/10-06-22/00951758 податкових
повідомлень-рішень.

Одночасно суд не знаходить підстав для
визнання їх протиправними, з огляду на
те, що протиправність -це властивість
діяння (дії або бездії), яка полягає у
його формальній забороні юридичною
нормою. Протиправність - властивість
діяння (дії або бездіяльності), яка
полягає у формальному порушенні ним
конкретної юридичної норми або
декількох норм. Прийняті податкові
повідомлення-рішення цьому визначенню
не відповідають, а відтак і вимоги в
частині визнання податкових
повідомлень-рішень протиправними не
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення від 08.11.2013 р.
№№ та .

У задоволенні решти позовних
вимог,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 26 травня 2014 р.