Справа № 872/7230/13
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокусправа № 1170/2а-4276/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мельника В.В.

суддів: Юхименка
О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Федосєєвої
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року у справі №1170/2а-4276/12 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
про Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
по тексту - позивач) звернувся до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
(далі по тексту - відповідач), в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 10
серпня 2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 34 893,99 грн.
основного платежу та 17 447,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
(т.1, а.с.3-7)

Ухвалою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2012
року відкрито провадження в
адміністративній справі №1170/2а-4276/12.
(т.1, а.с.1)

Позивач, посилаючись на доводи,
викладені у позовній заяві, зазначив,
що не допускав порушень, а тому
податкове повідомлення-рішення є
таким, що не відповідає чинному
законодавству.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року у справі №1170/2а-4276/12
адміністративний позов задоволено
частково. (суддя - Могилан С.В.) (т.2,
а.с.87-88)

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що відповідно до ч. 1
ст. 234 Цивільного кодексу України
правочин є фіктивним, якщо його вчинено
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Крім того відповідно до ч. 2
ст. 234 Цивільного кодексу України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним, але доказів того що правочин
визнано недійсним, відповідачем до
суду не надано.

Відповідач - Кіровоградська об'єднана
державна податкова інспекція
Кіровоградської області Державної
податкової служби, не погодившись з
вищезазначеною постановою суду першої
інстанції у даній адміністративній
справі, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року у справі №1170/2а-4276/12 та відмовити у
задоволені адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач зазначає, що в
порушення вимоги п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України позивачем
завищено задекларовані витрати щодо
вартості використаного пального на 36220,
03 грн. за 2011 рік.

Позивач та відповідач про дату, час і
місце розгляду справи повідомлялися у
встановленому порядку, своїх
представників для участі у її розгляді
не направили.

За таких обставин, колегія суддів
ухвалила розглянути справу без участі
представників сторін по справі.

У судовому засіданні, дослідивши
доводи апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи у їх сукупності,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на такі підстави.

З матеріалів справи вбачається, що у
період з 09.07.2012 року по 20.07.2012
проводилась документальна планова
перевірка дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
період з 01.07.2009 року по 31.12.2011 року,
результати якої оформлено актом
№9/1710/НОМЕР_1 від 27.07.2012 року.

Висновками вищезазначеного акту
перевірки, встановлено порушення
позивачем п.177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ
(зі змінами та доповненнями), в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за період з
01.01.2011 року по 31.12.2011 року в розмірі 34893, 99
грн.

10 серпня 2012 року Кіровоградською
об'єднаною державною податковою
інспекцію Кіровоградської області
Державної податкової служби на
підставі акту перевірки №9/1710/НОМЕР_1
від 27.07.2012 року винесено податкове
повідомлення - рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
та визначено суму грошового
зобов'язання 52340, 99 грн.

Судом встановлено, що видами
господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є
діяльність автомобільного вантажного
транспорту та організація перевезень
вантажів, для здійснення якої позивач в
перевіряємому періоді мав відповідну
ліцензію.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем, ПП «Гімалая» та ТОВ «Агро
регіон- Трейд - 7» укладено договори на
придбання запасних частин до
автомобіля №1 від 10.03.2011 року та № 4 від
03.01.2011.

Протягом лютого, березня, липня 2011 року
позивач на виконання домовленостей з
ПП «Гімалая» та ТОВ «Агро регіон - Трейд
- 7» отримав запасні частини до
автомобілів, що підтверджується
видатковими та податковими накладними.

Як вбачається з акту перевірки
відповідача, правочини укладені між ПП
«Гімалая» та ТОВ «Агро регіон - Трейд -
7» з позивачем на придбання запасних
частин є нікчемними з огляду на те, що
під час перевірки податковим органом
ПП «Гімалая» та ТОВ «Агро регіон - Трейд
- 7» встановлено, що ними за
взаємовідносинами з контрагентами ПП
«Газнафтозакупівля» та ТОВ «Євросвіт»
безпідставно задекларовано у 2011 році
податковий кредит.

Акт перевірки свідчить про те, що
нікчемність укладеного правочину
податковий орган пов'язує з тим, що
сторонами укладено угоду, яка не
спрямована на настання реальних
наслідків, що такою угодою обумовлені.

Крім того, в акті перевірки
відповідачем вказано, що до складу
задекларованих витрат за 2011 рік
позивачем включено вартість пального,
яка становить 948876,28 грн, але з наданих
на перевірку фіскальних чеків та
накладних на придбання пального та
подорожніх листів вантажних
автомобілів, фактична вартість
використаного пального, що відповідає
отриманому доходу становить 912 656,25 грн.,
а тому, позивачем завищено
задекларовані витрати щодо вартості
використаного пального на 36 220,03 грн. за
2011 рік.

Згідно декларації позивача за 2011 рік
задекларовано валові витрати в сумі
1460331,65 грн. З огляду на завищення в сумі
36 220,03 грн. вони складають 1 424 111,06 грн.

Таким чином, чистий дохід складає 59 511,44
грн. ,а зобов'язання до сплати - 8 926,71 грн.

Позивачем самостійно визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб - 3 493,71 грн., а тому
сума заниження складає 5 433,00 грн.

Згідно п.123.1. Податкового кодексу
України, у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що статтею 204
Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів бере
до уваги ту обставину, що при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Зі змісту ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення угоди між
позивачем та ПП «Гімалая» та ТОВ «Агро
регіон - Трейд - 7» з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а саме, рішення суду у
цивільній чи господарській справі,
вироку суду у кримінальній справі або
іншого належного доказу на
підтвердження відсутності реального
характеру.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору здійснених позивачем
господарських операцій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
застосування штрафу у розмірі 50
відсотків суми нарахованого
податкового зобов'язання однак, з
огляду на вищевикладене, лише в частині
2 716,50 грн, а тому податкове
повідомлення-рішення № від 10
серпня 2012 року в сумі 14 730,50 грн.
штрафних санкцій підлягає скасуванню.

За даних обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи об'єктивно,
повно, всебічно дослідив обставини, які
мають суттєве значення для вирішення
справи, застосував до правовідносин,
які виникли між сторонами у справі,
норми права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються належними письмовими
доказами, які зібрані та досліджені
судом у судовому засіданні під час
розгляду даної адміністративної
справи, рішення суду першої інстанції
у даній справі про часткове
задоволення адміністративного позову
прийнято без порушення норм
процесуального та матеріального права,
і тому постанову суду першої інстанції
у даній адміністративній справі від 20
лютого 2013 року необхідно залишити без
змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3
ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року у справі №1170/2а-4276/12 - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 28 квітня 2014
року.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна