Справа № 2-а-820/09
Суддя: Савічев В. О.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-820/09
Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

14.03.2014 рокуАвтозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області в
складі :

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі - Коваль Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
адміністративну справу за скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської райради м.
Кременчука про визнання дій державного
виконавця неправомірними, скасування
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської райради м.
Кременчука звернулося в суд зі скаргою
на дії державного виконавця та
скасування постанови, зазначаючи, що у
Відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області на примусовому
виконанні перебуває виконавчий лист №
2а-820/09 про зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 недоплачену
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня за 2009 рік відповідно до ч. 5 ст. 12
ЗУ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

24.12.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, Конозом В.М.,
накладено штраф на управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука в розмірі
680,00 грн. в зв'язку з невиконанням
вищезазначеного рішення.

Механізм виконання судових рішень щодо
стягнення коштів з рахунків бюджетних
установ регламентовано законом
України "Про виконавче провадження" та
"Порядком виконання рішень про
стягнення коштів з рахунків, на яких
обліковуються кошти державного та
місцевих бюджетів, або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 09 липня
2008 року № 609.

Згідно п. 23 вищезазначеного Порядку
безспірне списання коштів
здійснюється органом Державного
казначейства, який обслуговує
боржника, в межах бюджетних асигнувань
на поточний рік, передбачених у
затвердженому кошторисі розпорядника
бюджетних коштів, плані використання
бюджетних коштів одержувачів та у разі
наявності на рахунках боржника
відкритих асигнувань за відповідними
кодами класифікації видатків бюджету.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу
України, головними розпорядниками
бюджетних коштів можуть бути виключно
міністерства.

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області не
являється головним розпорядником
бюджетних коштів.

У Головному управлінні Державного
казначейства України в Полтавській
області відкриті реєстраційні рахунки
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області по
яких проводиться фінансування
відповідних бюджетних програм на
поточний рік відповідно до контингенту
отримувачів допомоги, паспорта
бюджетної програми на рік та
затверджених кошторисів.

Кошторисні призначення не
передбачають відшкодування коштів за
рішеннями судів за минулі роки.
Асигнування на виконання судових
рішень Управлінню праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області не
відкривалися.

Тобто, Управлінню праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області не
виділені кошти на виконання рішень
судів за минулі роки.

Видатковою частиною Державного
бюджету України на 2009 рік виділення
коштів на виконання судових рішень
управлінню праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області по
програмах соціального захисту
населення не передбачені.

При таких обставинах виконання
постанов суду про донарахування та
виплату коштів на користь фізичних
осіб може бути проведено тільки за
рахунок коштів, які будуть додатково
виділені Міністерством праці та
соціальної політики України
безпосередньо на виконання судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, вважають, що
постанова державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, Коноза В.М., від
24.12.2013 року про накладення штрафу на
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука в розмірі 680,00 грн. в
зв'язку з невиконанням рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука про зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 недоплачену
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня за 2009 рік є неправомірною та
підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання не прибули
по невідомим суду причинам про день,
час та місце слухання справи були
повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно
оцінивши усі наявні докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення заяви по суті, суд
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості (ч.1 ст.11 КАС України).

Відповідно до загального правила ч.2
ст.11 КАС України, суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу і не може виходити за
межі позовних вимог. Вихід за межі
позовних вимог можливий лише у
виключних випадках.

Судом встановлено, що у Відділі
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області на примусовому
виконанні перебуває виконавчий лист №
2а-820/09 про зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 недоплачену
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня за 2009 рік відповідно до ч. 5 ст. 12
ЗУ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

24.12.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, Конозом В.М.,
накладено штраф на управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука в розмірі
680,00 грн. в зв'язку з невиконанням
вищезазначеного рішення.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що станом на 24.12.2013 року
(день винесення державним виконавцем
оскаржуваної постанови про накладення
штрафу) УПСЗН виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області судове
рішення, яке набрало законної сили щодо
ОСОБА_1 фактично не виконане як станом
на 24.12.2013 року, так і на даний час.

Обґрунтовуючи скаргу управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
посилається на відсутність коштів для
проведення відповідних виплат ОСОБА_1
за судовим рішенням, яке в даний час
знаходиться на примусовому виконанні.

В цьому контексті суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду
надають особи, які беруть участь у
справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її позовні вимоги
та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Положення даної норми процесуального
права кореспондуються у своєму тісному
взаємозв'язку з положеннями ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», згідно якої суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод та практику Суду
як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п.74
рішення у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

Поряд з цим, положення ст. 6 Конвенції
передбачають право на справедливий
суд.

Європейський суд з прав людини в п.40
рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» зазначив, що право на
справедливий суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені п. 6 Конвенції
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції», п.68).

Також, у рішенні Європейського суду з
прав людини «Гордєєви і Горбик проти
України» від 17.01.2006 року зазначено, що
державний орган не може довільно
посилатись на брак коштів для оплати
заборгованості, присудженої рішенням
суду. Таким чином, відмовою здійснити
необхідні заходи для виконання
остаточних судових рішень державні
органи України частково позбавили
положення п.1 ст.6 Конвенції її
корисного ефекту. Цього достатньо для
того, щоб Суд міг зробити висновок про
те, що було порушено пункт 1 статті 6
Конвенції.

Згідно ст.22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. Практика Європейського суду
з прав людини (рішення ЄСПЛ від 07.11.2005
року справа «Качко проти України», від
29.06.2004 року справа «Жовнір проти
України», від 29.06.2004 року «Півень проти
України») свідчать про те, що
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникненням спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетного асигнування.

Згідно ст.124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 та ч.1 ст.255 КАС
України, постанови суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження»
(ч.4 ст.257 КАС України).

Згідно ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом. Така позиція
викладена і в п.17 Постанові Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№5 від 21.05.2012 року «Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від
13.12.2010 року №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби».

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.75 Закону України
«Про виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого ч.2 ст.25 цього закону для
самостійного виконання рішення. У разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст.89 цього закону і не пізніше п'яти
робочих днів з дня його накладення
повторно перевіряє стан виконання
рішення. Якщо рішення не виконано і
виконання може бути проведено без
участі боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно з законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.89 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника-фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян; на боржника-юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Отже, сукупність досліджених
матеріалів справи, з урахуванням
практики ЄСПЛ, вказаних вище положень
Закону України «Про виконавче
провадження» та компетенції посадової
особи - головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Конозом В.М. свідчить про те, що
дана посадова особа станом на 24.12.2013
року мала передбачені законом підстави
для накладення штрафу на управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука за
невиконання судового рішення щодо
проведення ОСОБА_1 відповідних виплат;
при цьому, штраф на юридичну особу-
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області
державним виконавцем накладений в
межах мінімальної санкції ч.1 ст.89
Закону України «Про виконавче
провадження».

У своєму рішенні по справі «Шмалько
проти України» від 20.07.2004 року,
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом має
розцінюватися як складова частина
«судового розгляду». Суд відзначив, що
орган державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В цьому контексті аналіз рішень
Європейського суду з прав людини
(остаточні рішення Європейського суду
з прав людини у справах «Алпатов та
інші проти України», «Робота та інші
проти України», «Варава та інші проти
України», «ПМП «Фея» та інші проти
України»), якими було встановлено
порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та ст.1 Першого протоколу до
конвенції з огляду на порушення права
на виконання рішення суду протягом
розумного строку, також засвідчує його
однозначну позицію про те, що
правосуддя не може вважатися
здійсненим доти, доки не виконане
судове рішення та констатується, що
виконання судового рішення, як
завершальна стадія судового процесу,
за своєю юридичною природою є головною
стадією правосуддя, що повністю
узгоджується з нормою ст.124 Конституції
України.

При цьому, вищенаведені
рішення Європейським судом було
ухвалено в межах відновленої процедури
розгляду скарг, які стосуються
тривалого невиконання рішень
національних органів та відсутності у
цьому зв'язку ефективних засобів
юридичного характеру, як це було
передбачено пілотним рішенням у справі
«Юрій Миколайович Іванов проти
України».

При цьому, в контексті розгляду даної
скарги необхідно зазначити, що
основним призначенням стадії
виконавчого провадження є фактичне
втілення судових присуджень у певні
матеріальні блага, яких особа була
протиправно позбавлена до отримання
судового захисту. Виконання судового
рішення не може бути поставлене у
залежність від надходження або
ненадходження коштів на розрахункові
рахунки боржника, адже зобов'язання
органу соціального захисту згідно
судового рішення щодо соціальних
виплат за минулі періоди для боржника є
безумовною зобов'язуючою обставиною.

Посилання позивача на відсутність
фінансування з Державного бюджету
України, що позбавляє можливості
виконати у повному обсязі судове
рішення суд вважає необґрунтованим,
оскільки зазначені обставини не
припиняють обов'язку виконати судове
рішення, так як за принципом юридичної
визначеності, якщо держава законодавчо
закріпила власний обов'язок створення
певного рівня соціальної захищеності
власних громадян, такі особи вправі
розраховувати на безумовне виконання
державних гарантій.

Інші обґрунтування, що викладені в
скарзі, з урахуванням встановлених
обставин справи, не спростовують
правомірності дій державного
виконавця щодо винесення ним постанови
від 24.12.2013 року про накладення штрафу в
межах конкретного виконавчого
провадження.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.19,22,124 Конституції
України, положеннями ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року, ст.ст.11,75,89
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст.
2,8,9,19,ч.1ст.41,70,71,94,99,100,128,158,159,160-163,181,255
Кодексу адміністративного судочинства
України, ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», положеннями постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№5 від 21.05.2012 року «Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від
13.12.2010 року №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги Управлінню праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
райради м. Кременчука про визнання дій
державного виконавця неправомірними,
скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови в
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя :