Справа № 8448/11/1412
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 8448/11/1412

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Боброва І.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - О.А. Шевчук,

суддів: Л.Є. Зуєвої, А.Г. Федусика

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва на ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 січня 2014 року по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва про
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги «дітям
війни», -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року позивач звернувся до
суду із вищезазначеними позовними
вимогами.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 30 вересня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 серпня 2012 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано дії
відповідача неправомірними та
зобов`язано перерахувати і виплатити
позивачу ОСОБА_1 підвищення до пенсії
як дитині війгни за період з 09 січня 2011
року по 19 червня 2011 року у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України від
09 липня 2003 року «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням раніше
виплачених сум. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

15 січня 2014 року головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області
звернувся до Заводського районного
суду м. Миколаєва з поданням про зміну
способу виконання рішення суду, в якому
просив змінити спосіб виконання
рішення суду по справі № 2-а-8448/2011
шляхом стягнення з УПФУ в Заводському
районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1
кошти в сумі, що нараховані боржником, а
саме: 946,83 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 січня 2014 року подання
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу та порядку виконання судового
рішення задоволено. Змінено спосіб
виконання рішення № 2-а-8448/11 від 30.09.2011 р.
шляхом стягнення з УПФУ в Заводському
районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1
кошти в сумі, що нараховані боржником, а
саме 946,83 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржувану ухвалу суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
ухвалу про відмову в задоволенні
подання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
клопотань від усіх осіб які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю не надходило, колегія суддів
відповідно до ст. 197 КАС України визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
державним виконавцем було виконано
рішення суду в частині здійснення
нарахування боргу, але не було виконано
саме нарахування, то суд першої
інстанції вважав за можливе
задовольнити подання.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
Заводський районний суд м. Миколаєва
постановою від 30 вересня 2011 року
задовольнив частково позовні вимоги
ОСОБА_1., у тому числі й стосовно
зобов'язання відповідача перерахувати
і виплатити позивачу ОСОБА_1 підвищення
до пенсії як дитині війгни за період з 09
січня 2011 року по 19 червня 2011 року у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
яка встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України
від 09 липня 2003 року «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням раніше
виплачених сум.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 вересня 2011 року та
синтез наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Миколаївській області просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Таким чином, судова колегія зазначає,
що суд першої інстанції, задовольняючи
заяву про зміну способу виконання
рішення, не звернув увагу та не
врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує,
що "захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, відповідно до
повноважень, наданих статтею 202 КАС
України, колегія суддів вважає за
необхідне судове рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні подання про зміну способу
виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 211, 254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 січня 2014 року -
скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу виконання постанови
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 вересня 2011 року -
відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
Л.Є. Зуєва

Суддя:
А.Г. Федусик