Справа № 809/1149/14
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.
Справа № 809/1149/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Микитюка Р.В.

Суддів: Черепія П.М.,

Мигалюка Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Котик Д.М.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Казюки І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до відповідачів: Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Дурицької М.Є., Державної реєстраційної
служби України

про визнаня протиправними дій та
бездіяльності, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 (надалі також - позивач)
звернувся в суд з адміністративним
позовом до державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України (надалі
також - відповідач 1), Державної
реєстраційної служби України (надалі
також - відповідач 2) про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
скасування рішення та зобов`язання
вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач просив визнати протиправною
бездіяльність державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької М.Є. щодо не направлення в
терміни, визначені законодавством,
рішення від 10.02.2014 року про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень заявникові, ОСОБА_4,
зобов`язати Державну реєстраційну
службу України надіслати рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 10.02.20104 року № 10799602 на
адресу позивача, визнати протиправними
дії державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької М.Є. щодо винесення нею
рішення від 10.02.2014 року про відмову у
державній реєстрації права власності
на гаражне приміщення IV, V, що
розташоване в АДРЕСА_1, за суб`єктом:
ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1,
скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької М.Є. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 10.02.2014 року № 10788602,
зобов`язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України провести
державну реєстрацію права власності на
гаражне приміщення IV, V, що розташоване
в АДРЕСА_1, за суб`єктом: ОСОБА_4,
податковий номер НОМЕР_1.

Представник позивача вимоги, викладені
в адміністративному позові підтримала
в повному обсязі. Просила позов
задовольнити повністю.

Відповідач 1 - державний реєстратор
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дурицька
М.Є. в судове засідання не з`явилася,
однак на адресу суду направила
письмове заперечення (а.с. 38-40), в якому
просила у задоволенні позову
відмовити, а справу розглядати за її
відсутності.

Представник відповідача 2 - Державної
реєстраційної служби України проти
позову заперечив з підстав, наведених в
письмовому запереченні (а.с. 33-36). Просив
в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши та оцінивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, судом
встановлено наступне.

Між позивачем - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 07.04.2011
року укладено договір позики на суму 200
000,00 терміном до 24 години 07.07.2011 року.
Даний договір посвідчено приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
(а.с. 8).

Способом забезпечення виконання
зобов`язань позичальника за вказаним
договором позики є іпотека нерухомого
майна позичальника, а саме гаражне
приміщення № IV, № V 97,4 кв. м. розташоване
за адресою: АДРЕСА_1. Дане приміщення
належить ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на праві
приватної власності, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серії САС
№ 434899 від 30.03.2009 року та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 22371239 від 03.04.2009 року (а.с. 11, 12).

На підставі договору іпотеки від 07.04.2011
року, укладеного між ОСОБА_4
(іпотекодержатель) та ОСОБА_6, ОСОБА_8
(іпотекодавці), зареєстрованого в
реєстрі за № 892, на предмет іпотеки
накладено заборону відчуження (а.с. 9-10,
13, 14).

Боржник ОСОБА_6 порушив умови договору
позики і станом на даний час не
повернув позичені кошти в сумі 200 000,00
грн.

Згідно п. 5.1 договору іпотеки від 07.04.2011
року, у разі порушення боржником
основного зобов`язання,
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцям письмову вимогу про
усунення.

Відповідно до п. 5.4.1 договору іпотеки, у
разі невиконання іпотекодавцями
письмової вимоги іпотекодержателя про
усунення порушених зобов`язань за цим
договором або боржником договором
позики у встановлений іпотеко
держателем строк, такі вимоги
іпотекодержателя задовольняються за
рахунок предмета іпотеки. У такому
випадку цей договір згідно зі статтями
36, 37 Закону України "Про іпотеку"
вважається договором про задоволення
вимог іпотекодержателя, є
правовстановлюючим документом на
предмет іпотеки і правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на предмет позики.

06.02.2014 року позивачем було подано до
реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції в
Івано-Франківській області заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності) та
необхідні документи, згідно картки
прийому заяви № 10674981 (а.с. 18).

Згідно даних Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, 10.02.2014
року Державним реєстратором Державної
реєстраційної служби України
Дурицькою М.Є. винесено рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень на гаражне приміщення IV, V,
що розташоване в АДРЕСА_1, за суб`єктом
ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1 (а.с. 19).

Однак на час розгляду справи в суді
вказане рішення позивач не отримав.

Право оскаржити до суду дії державного
реєстратора визначено частиною другою
статті 30 Закону №1952.

Правові, економічні та організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, визначені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004
року, із змінами та доповненнями,
(надалі, також Закон №1952). Також, при
розгляді та вирішенні даної
адміністративної справи до спірних
правовідносин слід застосовувати
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин (надалі також -
Порядок).

Відповідно до частини другої статті 9
Закону №1952 державний реєстратор,
зокрема, встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, відповідність
повноважень особи, яка подає документи
на державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону.

Пунктом 29 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМ України
від 17.10.2013 року № 868 зазначено, що орган
державної реєстрації прав, нотаріус не
пізніше наступного робочого дня з
моменту прийняття рішення про відмову
в державній реєстрації прав видає
особисто заявникові або надсилає
поштою з описом вкладення таке рішення
разом з документами, що подавалися
заявником для проведення державної
реєстрації прав.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалось
представником відповідача, що дане
рішення від 10.02.2014 року на адресу
позивача направлено не було.

З цього приводу, суд визнає
протиправною бездіяльність державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької М.Є. щодо не
направлення рішення № 10788602 від 10.02.2014
року, та зазначає, що пункти 1 та 2 вимоги
позовної заяви є підставними та
підлягають до задоволення.

Щодо пунктів вимоги про визнання
протиправними дій державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької М.Є. щодо винесення
нею рішення від 10.02.2014 року про відмову
у державній реєстрації права власності
на гаражне приміщення IV, V, що
розташоване в АДРЕСА_1, за суб`єктом:
ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1,
скасування рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької М.Є. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 10.02.2014 року № 10788602, суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" до
компетенції органу державної
реєстрації прав належить: проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень або відмова у їх реєстрації;
забезпечення ведення Державного
реєстру прав; надання інформації про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом;
забезпечення обліку безхазяйного
нерухомого майна; здійснення інших
повноважень, передбачених цим Законом
та іншими законами України.

Позивач подав заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
прийняту 06.02.2014 за реєстраційним
номером 5319332 для проведення державної
реєстрації права власності на гаражне
приміщення IV, V, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 06.02.2014 № 5319332 та
документів, поданих для державної
реєстрації прав, державним
реєстратором було прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 10.02.2014 № 10788602, з
наступних підстав.

У ході розгляду заяви було встановлено,
що заявником для проведення державної
реєстрації прав подавався, зокрема,
договір іпотеки відповідно до якого
відбувається перехід права власності
на об'єкт нерухомого майна, а саме
гаражне приміщення IV, V, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1. Однак, згідно
відомостей з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
зареєстровано обтяження - арешт щодо
усього нерухомого майна, яке належить
боржнику ОСОБА_6, який є власником Ѕ
частини вищезазначеного об'єкта
нерухомого майна, що унеможливлює
проведення державної реєстрації
переходу права власності.

Так, відповідно до пункту першого
частини другої статті 9 Закону
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Абзацом третім пункту 10 Порядку
передбачено, що документи, необхідні
для проведення державної реєстрації,
що подані з порушенням вимог,
установлених законом, цим Порядком та
іншими нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію.

Отже, рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
10.02.2014 № 10788602 прийняте на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповідно до частини четвертої статті
9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Згідно з Порядком взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб, затвердженим Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2013
року №607/5, державні реєстратори
Укрдержреєстру проводять державну
реєстрацію права власності та/або
речових прав на нерухоме майно у
випадках, передбачених у пункті 1
наказу.

Державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт (частина перша
статті 9 Закону).

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом
(частина четверта статті 9 Закону).

Вказані вимоги Закону щодо заборони
втручання у діяльність державних
реєстраторів прав на нерухоме майно,
пов'язану з проведенням державної
реєстрації прав, стосуються також
Державної реєстраційної служби
України незалежно від того, чи
перебувають державні реєстратори у
трудових відносинах з Укрдержреєстром.

Отже, Державна реєстраційна служба
України, як орган державної влади, в
силу положень законодавства про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, не може
впливати на прийняття державними
реєстраторами рішень щодо реєстрації
прав або відмови у ній.

Що стосується вимоги позивача про
зобов`язання державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України провести
державну реєстрацію права власності на
гаражне приміщення IV, V, що розташоване
в АДРЕСА_1, за суб`єктом: ОСОБА_4,
податковий номер НОМЕР_1, суд зазначає
слідуюче.

Діючим законодавством встановлена
процедура прийняття відповідних
рішень державними реєстраторами, і суд
не може підміняти цю процедуру та
орган, до компетенції якого віднесено
прийняття відповідних рішень. Суд є
правозастосовуючим органом, тобто, не
створюючи нових правових норм, не
підміняючи собою органи виконавчої та
законодавчої влади, на підставі закону
у встановленому процесуальним законом
порядку вирішує справи.

Так, відповідно до частини першої
статті 15 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

"На підставі" означає, що орган
державної влади повинен бути утвореним
у порядку визначеному Конституцією і
законами України та зобов'язаний діяти
на виконання вимог закону, за умов та
обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що орган
державної влади (суб'єкт владних
повноважень) повинен приймати рішення
та вчиняти дії відповідно до
встановлених законом повноважень, не
перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що орган державної
влади (суб'єкт владних повноважень)
зобов'язаний дотримуватися
встановленої законом процедури і форми
прийняття рішення або вчинення дії та
повинен обирати лише визначені законом
засоби.

Зазначені критерії є вимогами для
органу державної влади, який приймає
рішення або вчиняє дії, недотримання
яких несе встановлену законом
відповідальність.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не може втручатися у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень по межами
перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективного державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше порушується принцип розподілу
влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства є контроль легальності.
Перевірка доцільності переступає
компетенцію адміністративного суду і
виходить за межі завдання
адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд повинен розуміти таке
повноваження, яке надає певний ступінь
свободи адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
що визначені законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Суд є правозастосовуючим органом,
тобто, не створюючи нових правових
норм, не підміняючи собою органи
виконавчої та законодавчої влади, на
підставі закону у встановленому
процесуальним законом порядку вирішує
справи.

Суд не може підмінити установлену
законодавством процедуру розгляду
документів.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов підлягає до часткового
задоволення.

Стосовно судових витрат, то відповідно
до частини 3 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено, а відтак на
користь позивача підлягають стягненню
29,24 грн. судового збору.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької М.Є. щодо не направлення
рішення № 10788602 від 10.02.2014 року про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень заявникові ОСОБА_4

Зобов`язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дурицьку
М.Є., 02660, вул. Марини Раскової, 15, м. Київ
надіслати рішення № 10788602 від 10.02.2014
року про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
адресу ОСОБА_4 с. Тарасівка, Тлумацького
району, Івано-Франківської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4, с. Тарасівка,
Тлумацького району, Івано-Франківської
області, ідентифікаційний код НОМЕР_1
частково сплачений судовий збір згідно
квитанції № 24-010-1/30 від 15.04.2014 року в
сумі 29,24 (двадцять дев`ять) гривень 24
копійки.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Головуючий суддя:
Микитюк Р.В.

Судді:
Черепій П.М.

Мигалюк Ю.В.

Постанова складена в повному обсязі
02.06.2014 року.