Справа № 520/11261/13-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

27 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 520/11261/13-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Калініченко Л.В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Вербицької Н.В.,

Федусика
А.Г.

при секретарі:
Паламарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м.Одеси на постанову
Київського районного суду м.Одеси від 21
жовтня 2013р. по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м.Одеси про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013р. ОСОБА_2 звернулась в
суд із позовом до управління ПФУ у
Київському районі м.Одеси
(далі-пенсійний фонд) про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
призначити та виплатити дострокову
пенсію за віком, як матері
дитини-інваліда с дитинства, починаючи
з 16.07.2013р.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що її син
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 13 років був
визнаний інвалідом з дитинства
безстроково. На підставі п.3 розд.XV
Прикінцевих положень ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивачка звернулась до
пенсійного фонду із заявою про
призначення дострокової пенсії за
віком, як матері дитини-інваліда с
дитинства. При цьому позивачка вказала,
що досягла 50-річного віку, має 15 років
страхового стажу, а також є матір'ю
дитини-інваліда. Проте, рішенням №81237
від 02.08.2013р. управління ПФУ у Київському
районі м.Одеси відмовило у призначенні
пенсії, оскільки позивачкою не надано
медичного висновку, що дитина-інвалід
була визнана такою до шестирічного
віку, або мала показання для визнання
її такою. Позивачка вважає незаконними
дії пенсійного фонду та такими, що
порушують її права та законні інтереси,
а тому посилаючись на зазначені
обставини просить позов задовольнити.

Постановою Київського районного суду
м.Одеси від 21 жовтня 2013р. позов
задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси від 02 серпня 2013р. №81237
про відмову в призначені ОСОБА_2
дострокової пенсії за віком, як матері
дитини-інваліда з дитинства.

Скасовано рішення Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м.Одеси за №81237 від 02 серпня 2013р.
про відмову ОСОБА_2 у призначені пенсії.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Київському районі
м.Одеси призначити та виплатити ОСОБА_2
дострокову пенсію за віком, як матері
дитини-інваліда з дитинства, з 16 липня
2013р.

В апеляційній скарзі апелянт
просить постанову суду скасувати,
ухвалити нову постанову, якою
відмовити у задоволені позову,
посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, пояснення
на неї, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про
залишення скарги без задоволення,
постанови суду без змін, з наступних
підстав.

За правилами ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 в судовому засіданні довела, що
вона має право на призначення
дострокової пенсії за віком, оскільки є
матір'ю інваліда з дитинства,
виховувала його до 6-ти річного віку,
досягла 50 років та має не менше 15 років
страхового стажу.

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивачка є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.
(а.с.10).

На підтвердження вказаного факту
позивачка надала довідку огляду МСЕК
№089182 від 20.10.2004р., з якої вбачається, що
ОСОБА_3 повторно проведено огляд та
встановлена друга група інвалідності
безстроково і визнаний інвалідом
дитинства (а.с.11).

Довідкою Комунальної установи дитячої
міської поліклініки №6 від 30.07.2013р. №281
підтверджено, що ОСОБА_3 був взятий на
облік і обслуговування в поліклініці з
02.10.1992р. До взяття на облік проживав з
батьками. З 13 річного віку, в ДМП №6,
йому було оформлено медичний висновок
про визнання його дитиною інвалідом з
діагнозом: сахарний діабет, 1-го типу,
вперше виявлений, терміном до 16 років.

У зв'язку з досягненням 50 років та маючи
15 років страхового стажу, ОСОБА_2
звернулась до пенсійного фонду про
призначення пенсії як матері інваліда
з дитинства.

Рішенням №81237 від 02.08.2013р., пенсійний
фонд відмовив позивачці у призначенні
вказаної пенсії, посилаючись на те, що
заявником не надано висновок
лікарсько-консультативної комісії про
те, що дитина мала медичні показання
для визнання її дитиною інвалідом до
досягнення шестирічного віку (а.с.12).

Вирішуючи питання правомірності
прийняття вказаного рішення, суд
першої інстанції виходив з наступного.

За правилами абз.3 п.3 розд. XV
Прикінцевих положень ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» жінки, які народили
п'ятеро або більше дітей і виховали їх
до шестирічного віку, і матері
інвалідів з дитинства, які виховали їх
до цього віку, мають право на
призначення дострокової пенсії за
віком після досягнення 50 років та за
наявності не менше 15 років страхового
стажу. При цьому до числа інвалідів з
дитинства належать також діти-інваліди
віком до 16 років.

Відповідно до Інструкції про
встановлення груп інвалідності,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 07.04.2004р.
№183 залежно від ступеня обмеження
життєдіяльності встановлюють I, II, III
групи інвалідності, а також причини
інвалідності: загальне захворювання;
інвалідність з дитинства; трудове
каліцтво; професійне захворювання;
поранення тощо.

Згідно п.24 Постанови Правління
Пенсійного фонду України №22-1 від
25.11.2005р., при призначенні пенсій жінкам,
які народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до восьмирічного віку
(чотирнадцятирічного), з 01.01.2006 -
шестирічного (чотирнадцятирічного)
віку, матерям інвалідів з дитинства,
які виховали їх до цього віку, а також, у
разі відсутності матері або за її
згодою, чоловікам, які здійснювали
виховання п'ятьох або більше дітей чи
дитини-інваліда, факт народження
дитини встановлюється на підставі
свідоцтва про народження, а її
виховання до зазначеного віку - на
підставі свідоцтва про народження чи
паспорта дитини.

Відповідно до п.25 вищезазначеного
Порядку, визнання особи інвалідом з
дитинства або дитиною-інвалідом
засвідчується випискою з акта огляду в
МСЕК, медичним висновком установи
охорони здоров'я, посвідченням
одержувача допомоги, довідкою органу,
що призначає допомогу, про період
призначення допомоги.

Для повного та всебічного з'ясування
усіх обставин по справі, судом
апеляційної інстанції витребувані
документи з УПФ та МСЄК. З наданих
матеріалів пенсійної справи та
медичних документів по ОСОБА_3
вбачається, що позивачка має усі
необхідні підстави для призначення
відповідної пенсії, оскільки її син
ОСОБА_3 мав медичні показання для
визнання його дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку.

З довідки Сер. МСЕ №034123 також
вбачається, що ОСОБА_3 встановлена
інвалідність з дитинства (документи
МСЄК а.с.23) (матеріали справи а.с.77).

Отже, усі надані докази та витребувані
документі підтверджують право ОСОБА_2
на отримання відповідної пенсії.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку про те, що висновок пенсійного
фонду про відмову у призначенні пенсії
позивачці є протиправним, оскільки усі
вище викладені факти підтверджують, що
ОСОБА_3 (син позивачки) мав медичні
показання для визнання його
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку, що підтверджується
належними доказами, які долучені до
матеріалів справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права. На думку судової колегії,
викладені у скарзі доводи не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що постанова суду ухвалена з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, а тому не вбачає
підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.196, 198, 200, 206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м.Одеси - залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного
суду м.Одеси від 21 жовтня 2013р. - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.М. Градовський

Судді:
Н.В. Вербицька

А.Г. Федусика