Справа № 2а-7624/12/2070
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р.
м.Київ
К/800/38932/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць
В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 червня 2013 року у справі за позовом
Державного підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» до Державної фінансової
інспекції в Харківській області про
часткове скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року Державне
підприємство «Завод імені
В.О.Малишева» звернулось до суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Харківській області, в
якому просить скасувати вимогу від 24
травня 2012 року №05-15/87458 в частині:

- забезпечення перерахування
заборгованості з земельного податку до
Харківського міського бюджету на суму
134485,82 грн. та до Дергачівського
міського бюджету на суму 10080 грн., яка
утворилась внаслідок користування
пільгою з податку на земельну ділянку,
в порушення ст.284 Податкового кодексу
України;

- проведення претензійно-позовної
роботи з метою стягнення з винної особи
збитку у розмірі 285929,57 грн., що
нанесений підприємству внаслідок
нарахування за рішенням суду штрафних
санкцій за невиконання умов договору
комісії від 30 вересня 2007 року № 890дп;

- забезпечення відшкодування на
рахунок підприємства безпідставно
нарахованої та виплаченої заробітної
плати (персональних окладів та премії)
на суму 107495,40 грн. всупереч ст.97 Кодексу
законів про працю України, ст.15 Закону
України «Про оплату праці» та п. 5.1.7
Галузевої угоди;

- забезпечення відшкодування
підприємству єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 40192,53
грн., здійсненого внаслідок
нарахування зарплат за персональними
окладами, що перевищують затверджені
штатним розписом і колективним
договором розміри, та премії за
виконання особливо важливих робіт
(завдань), розмір яких не встановлено
Колективним договором;

- усунення порушення щодо використання
підприємством цільових державних
коштів всупереч їх цільовому
призначенню шляхом виконання умов
контракту за рахунок власних
готівкових коштів на суму 1862371,17 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2013
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями, Державна фінансова
інспекція в Харківській області
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції в повному
обсязі, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Державне підприємство «Завод імені
В.О.Малишева» у поданих запереченнях
просить касаційну скаргу залишити без
задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 29 лютого 2012 року по 23
березня 2012 року Державною фінансовою
інспекцією в Харківській області
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» за період з лютого по
грудень 2011 року. За результатами
перевірки 20 квітня 2012 року складений
акт ревізії №05-20/14-ДСК.

На підставі акту ревізії від 20 квітня
2012 року №05-20/14-ДСК відповідачем на
підставі п.7 ст.10 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу»,
24 травня 2012 року за вих.№05-15/8458 позивачу
надіслано вимогу по усуненню виявлених
порушень законодавства з фінансових
питань.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог Державного
підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» щодо скасування вимоги в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Як передбачено п.19 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією України та її
територіальними органами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№550, якщо під час ревізії виявлено
факти порушення законодавства, вжиття
заходів щодо яких не належить до
компетенції контролюючого органу
(зокрема, з питань обігу готівки,
валютних операцій, формування об'єкта
та/або бази оподаткування,
ціноутворення, управління державним
майном, дотримання антимонопольного
законодавства та інших), посадові особи
контролюючого органу невідкладно
письмово повідомляють про це керівнику
контролюючого органу чи його
заступнику, які забезпечують
інформування відповідних державних
органів про такі факти.

Відносини щодо сплати податку на землю
(плати за землю) за період, що підлягав
ревізії, регулюються ст.ст.269-290
Податкового кодексу України; згідно
п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, є органи
державної податкової служби.

Визначені Законом України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» повноваження органів
державної фінансової інспекції не
передбачають проведення органами
Державної фінансової інспекції
перевірки правильності нарахування та
сплати податків і зборів, в тому числі
перевірки правомірності користування
податковою пільгою.

У зв'язку з цим є обґрунтованими
висновки судів попередніх інстанцій
про скасування вимоги відповідача в
частині забезпечення перерахування
заборгованості з земельного податку до
Харківського міського бюджету на суму
134485,82 грн. та до Дергачівського
міського бюджету на суму 10080 грн.

Колегія суддів погоджується також з
висновками судів попередніх інстанцій
про скасування вимоги в частині щодо
зобов'язання позивача провести
претензійно-позовну роботу з метою
стягнення з винної особи збитку у
розмірі 285929,57 грн., що нанесений
підприємству внаслідок нарахування за
рішенням суду штрафних санкцій за
невиконання умов договору комісії від
30 вересня 2007 року № 890дп.

В ході проведення ревізії відповідачем
встановлено, що внаслідок невиконання
учасником господарських відносин -
Державним підприємством «Завод імені
В.О.Малишева» в особі генерального
директора ОСОБА_3 умов господарського
договору з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Килими України»,
Державному підприємству «Завод імені
В.О. Малишева» завдано збитків на суму
285929,57 грн.

Судами встановлено, що наказом
Міністерства промислової політики від
16 червня 2009 року №105-Д на підставі
контракту від 16 червня 2009 року №10
ОСОБА_3 призначено на посаду
генерального директора Державного
підприємства «Завод імені
В.О.Малишева», тобто ОСОБА_3 прийнято на
посаду генерального директора
підприємства Міністерством
промислової політики, а не позивачем.

Як встановлено ч.1 ст.130 Кодексу Законів
про працю України, працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст.136 Кодексу Законів
про працю України стягнення з
керівників підприємств, установ,
організацій та їх заступників
матеріальної шкоди в судовому порядку
провадиться за позовом вищестоящого в
порядку підлеглості органу або за
заявою прокурора.

Отже, у позивача - Державного
підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» відсутнє право на
звернення до суду з позовом про
стягнення суми збитків з ОСОБА_3

В частині вимоги щодо зобов'язання
позивача забезпечити відшкодування на
рахунок підприємства безпідставно
нарахованої та виплаченої заробітної
плати (персональних окладів та премії)
на суму 107495,40 грн. та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 40192,53
грн. судами встановлено, що 21 січня 2010
року між адміністрацією Державного
підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» та трудовим колективом
Державного підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» укладено колективний
договір на 2010-2011 р.р., який схвалено
конференцією Державного підприємства
«Завод імені В.О.Малишева» та
зареєстровано Управлінням праці та
соціального захисту населення
Комінтернівської районної
адміністрації Харківської міської
ради за номером 3351.

Згідно п.3.8 колективного договору
Державного підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» трудовий колектив та
адміністрація ДП «Завод
ім.В.О.Малишева» дійшли згоди
встановлювати окремим керівникам,
спеціалістам та службовцям
персональні оклади за виконання
особливо важливої роботи. Згідно
додатку 2 колективного договору
преміювання виконується начальником
відділу за виконання особливих
завдань.

Згідно ст.11 Кодексу Законів про працю
України колективний договір
укладається на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форм власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи. Відповідно до
ст.13 Кодексу Законів про працю України
зміст колективного договору
визначається сторонами в межах їх
компетенції. У колективному договорі
встановлюються взаємні зобов'язання
сторін щодо регулювання виробничих,
трудових, соціально-економічних
відносин, зокрема нормування і оплати
праці, встановлення форм, системи,
розмірів заробітної плати та інших
видів трудових виплат (доплат,
надбавок, премій та ін.)

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.97 Кодексу
Законів про працю України, ч.ч.1, 2 ст.15
Закону України «Про оплату праці»
форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вищенаведених
вимог.

За приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про
колективні договори і угоди» умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Оскільки встановлення персональних
окладів та виплата премій за виконання
особливо важливих робіт прямо
передбачено-колективним договором,
позивач при нарахуванні та виплаті
заробітної плати діяв відповідно до
вимог чинного законодавства України.

Також колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про скасування вимоги в частині
зобов'язання усунути порушення щодо
використання підприємством цільових
державних коштів всупереч їх цільовому
призначенню шляхом виконання умов
контракту за рахунок власних
готівкових коштів на суму 1862371,17 грн.

Судами встановлено, що 27 квітня 2009 року
між Державним підприємством «Завод
імені В.О.Малишева» (виконавець) та
Міністерством оборони України
(замовник) укладено державний контракт
№247/1/09/10 на виконання робіт з
модернізації танків Т-64Б до виду БМ
«Булат» у кількості 29 од. на загальну
суму 208800000 грн.

Відповідно до п.4.6 контракту у разі
здійснення попередньої оплати,
виконавець у строк до шести місяців
звітує перед замовником про цільове
використання наданої попередньої
оплати шляхом надання Актів виконання
складових частин робіт, передбачених
Специфікацією та календарним
планом-графіком. Акти виконання
складових частин робіт підписуються
виконавцем та представником замовника
і затверджуються замовником. Вартість
виконаних складових частин робіт
визначається Протоколами погодження
договірних цін, затверджених сторонами
з наданням
розрахунково-калькуляційних
матеріалів, складених за результатами
фактичних витрат понесених
підприємством, та висновку
представництва замовника.

Контрактом не визначено, на які саме
цілі мають бути витрачені кошти,
отримані в якості попередньої оплати
продукції.

Як вбачається з матеріалів справи,
Міністерством оборони України
прийнятті виконані Державним
підприємством «Завод імені
В.О.Малишева» роботи, що
підтверджується дублікатом акту
виконання складових частин робіт
станом на 01 січня 2012 року відповідно до
календарного плану-графіку, складений
МО України та ДП «Завод
ім.В.О.Малишева» № 4 та дублікатом
протоколу погодження договореної ціни.

На момент проведення ревізії Державне
підприємство «Завод імені
В.О.Малишева» відзвітувало перед
Міністерством оборони України про
цільове використання попередньої
оплати, а тому суди правомірно дійшли
висновку про необґрунтованість
висновку ревізії в частині нецільового
використання коштів Державним
підприємством «Завод імені
В.О.Малишева» та протиправність
спірної вимоги в цій частині.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді