Справа № 2а-12507/10/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Справа № 136144/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Сапіги В. П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Личаківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2011
року в справі за позовом підприємства
«Гарант» Львівської обласної
організації Українського товариства
глухих до Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова про визнання недійсними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2011 року Львівським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву підприємства «Гарант»
Львівської обласної організації
Українського товариства глухих до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова про
визнання нечинним податкове
повідомлення-рішення № /0/29294/23-4
від 24 листопада 2010 року, яким визначено
податкове зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в сумі 409655,40
грн.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року в справі № 2а-770/11/1370
адміністративні справи № 2а-770/11/1370 за
позовом підприємства «Гарант» до ДПІ у
Личаківському районі м. Львова про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень та № 2а-12507/11/1370 за
адміністративним позовом підприємства
«Гарант» Львівської обласної
організації Українського товариства
глухих до Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова про визнання недійсними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - об'єднано в одне
провадження. Об'єднаній справі
присвоєно № 2а-12507/10/1370.

З урахуванням об'єднаних позовних
вимог, позивачем висловлено прохання
визнати нечинними наступні податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова:

- податкове повідомлення-рішення №
/0/29294/23-4 від 24 листопада 2010 року,
яким визначено податкове зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в сумі 409655,40 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №
/0/32870 від 30 грудня 2010 року, яким
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 739087,50 грн.,
в т. ч. за основним платежем 505756,00 грн.,
за штрафними санкціями 233331,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №
/0/32869 від 30 грудня 2010 року, яким
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 7332868,50 грн., в т. ч. за
основним платежем 4888579,00 грн., за
штрафними санкціями 2444289,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №
/0/32863 від 30 грудня 2010 року, яким
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок з доходів найманих
працівників на загальну суму 499284,68 грн.,
в т. ч. за основним платежем 149761,56 грн.,
за штрафними санкціями 299523,12 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що у позивачі наявні всі
необхідні належним чином оформлені
первинні документи щодо господарських
операцій з товариством з обмеженою
відповідальністю «Іртас». Крім того,
позивач звільнений від оподаткування
ПДВ. Безпідставним також є нарахування
податку з доходів найманих
працівників, оскільки позивач не є
працедавцем фізичних осіб, відносно
яких зроблено ці нарахування, а тому не
є їхнім податковим агентом.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2011
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова № /0/29294/23-4 від 24 листопада
2010 року, № /0/32870 від 30 грудня 2010
року, № /0/32869 від 30 грудня 2010 року,
№ /0/32863 від 30 грудня 2010 року.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
господарські операції між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Іртас» підтверджені
первинними бухгалтерськими
документами (договором, актами
виконаних робіт, довідками про
вартість робіт, платіжними
відомостями,тощо), які відповідають
вимогам чинного законодавства.
відповідачем не доведено порушення
позивачем приписів норм пп. 7.12.1 п. 7.12 ст.
7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Правова норма
щодо надання пільги з податку на додану
вартість не передбачає обов'язкового
надання послуг (робіт) безпосередньо
працівниками підприємства щодо якого
встановлено ці пільги та наявності
трудовитрат. Жодних доказів про те, що
позивач є є працедавцем фізичних осіб в
розумінні п. 1.17 ст. 1 Закону України «Про
оприбуткування прибутку підприємств»
відповідачем не надано, що вказує на
безпідставність нарахування податку
на суму 163318,61 грн за надане додаткове
благо на харчування та проживання
працівників, які не є штатними
працівниками підприємства, зокрема
податковим органом не надано доказів
укладення позивачем трудових
договорів (контрактів), а також доказів
нарахування та виплату заробітної
плати тощо.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Державною
податковою інспекцією у Личаківському
районі м. Львова, подано апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що акти виконаних робіт
господарським способом не знаходять
свого відображення витратам
бухгалтерського обліку підприємства.
Позивачем застосовано пільгу до робіт,
послуг, що виконувались не
безпосередньо, а іншими
підприємствами. Акти виконаних робіт
наявні в матеріалах справи, що були
предметом дослідження експертом
підписані не уповноваженою особою, як
директором товариства з обмеженою
відповідальністю «Іртас» - гр. ОСОБА_1,
хоча директором та бухгалтером ТзОВ
Іртас протягом 2010 року була ОСОБА_2

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули , про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, досліджено матеріали
справи та проаналізовано доводи
апеляційної скарги, внаслідок чого
зроблено висновок про необхідність
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду першої
інстанції.

Встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Личаківському районі м.
Львова проведено виїзну позапланову
перевірку підприємства «Гарант»
Львівської обласної організації
Українського товариства глухих (далі -
підприємства «Гарант») з питань
своєчасності, достовірності повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість по декларації з ПДВ за
липень 2010 року, результати якої
оформлено актом № 580/23-4/20815359 від 12
листопада 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення п. 1.3,
п. 1.7, пп. 1.8, п. 1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3,
пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
підприємством «Гарант» занижено суму,
що підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за липень 2010 року на суму 292611
грн.

На підставі акта перевірки № 580/23-4/20815359
від 12 листопада 2010 року відповідачем 24
листопада 2010 року прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0/29294/23-4,
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в розмірі 409655 грн 40 к.
(292611 грн основного платежу та 117044 грн 40
к. штрафних (фінансових) санкцій).

Крім того, Державною податковою
інспекцією у Личаківському районі м.
Львова проведено позапланову виїзну
перевірку підприємства «Гарант» з
питань дотримання податкового
законодавства за період з 01 січня 2010
року по 30 вересня 2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2010 року по 30 вересня 2010 року,
результати якої оформлено актом №
656/23-2/20815359 від 15 грудня 2010 року.

Цією перевіркою встановлено наступні
порушення:

- пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, пп. 7.4.1, 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, пп.
11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевіряється на
загальну суму 720 875 грн, в т. ч. за І кв. 2010
року на суму 170686,50 грн, за ІІ кв. 720875 грн
та завищено за ІІІ кв. 2010 року на суму
215119 грн;

- пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2
ст. 5, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість за період,
що перевірявся на загальну суму 5 024 360
грн;

- п. 3.4 ст. 3, пп. 4.2.9 «е» п. 4.2 ст. 4, пп. 4.3.24 п.
4.3 ст. 4, пп. 6.3.1, 6.3.3. п. 6.3. ст. 6, п. 7.1 ст. 7,
пп. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. «а» ст. 17, п. 19.2
ст. 19, пп. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
за період з січня 2010 року по вересень 2010
року на загальну суму 149 761,56 грн;

- ст. 2, п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7
Закону України « Про податок на додану
вартість», а саме неведення реєстрів
придбаних податкових накладних за
січень-червень 2010 року, що призвело до
подвійного включення податкових
накладних до податкового кредиту.

На підставі акта перевірки № 656/23-2/20815359
від 15 грудня 2010 року Державною
податковою інспекцією у Личаківському
районі м. Львова з врахуванням
заперечення до акту перевірки
прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 30
грудня 2010 року № /0/32870, яким
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 739087,50 грн,
в т. ч. за основним платежем 505756 грн, за
штрафними санкціями 233331,50 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 30
грудня 2010 року № /0/32869, яким
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 7332868,50 грн, в т. ч. за
основним платежем 4888579 грн, за
штрафними санкціями 2444289,50 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 30
грудня 2010 року № /0/32863, яким
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок з доходів найманих
працівників на загальну суму 499284,68 грн.,
в т. ч. за основним платежем 149761,56 грн, за
штрафними санкціями 299523,12 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всі формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Здійснивши перевірку висновків суду
першої інстанції щодо відповідності
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення № /0/29294/23-4
від 24 листопада 2010 року.

Відповідачем в акті перевірки зроблено
висновок, що підприємством «Гарант»
штучно сформовано податковий кредит за
рахунок придбання товарів, послуг у
ТзОВ «Іртас», по якому неможливо
проведення перевірок з питань правових
взаємовідносин із контрагентами та
підтвердження сплати ПДВ по ланцюгу
постачання до виробника чи імпортера.

Так, підприємством «Гарант» занижено
суму податку на додану вартість, що
підлягають нарахуванню до сплати в
бюджет за липень 2010 року на суму 292611 грн
по господарських операціях, які
випливають із договору підряду від
01.03.2010 року № 02Бр/201 і угоди від 22.03.2010
року № 01м/2010, укладених між позивачем
та ТзОВ «Іртас».

На думку контролюючого органу поставка
матеріалів відповідно до угоди від 22
березня 2010 року № 01м/2010 та виконання
робіт по договору підряду від 01 березня
2010 року № 02Бр/201 в обсягах, зазначених в
актах виконаних робіт ТзОВ «Іртас» не
підтверджуються при врахуванні
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності підрядних
роботах, що в свою чергу свідчить про
штучне формування позивачем
податкового кредиту.

Згідно з п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно із підпунктом 7.4.5 пункту 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування є реальність
господарських операцій та реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи № 208067
товариство з обмеженою
відповідальністю «Іртас»
зареєстроване як юридична особа 28
червня 2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

На момент укладення вищевказаних
договорів і здійснення господарських
операцій із позивачем, ТзОВ «Іртас»
перебувало у Єдиному державному
реєстрі, а також було зареєстровано
платником податку на додану вартість,
що підтверджується свідоцтвом № 100267514
про реєстрацію платника податку на
додану вартість, яке видано ДПІ у
Сихівському районі м. Львова.

ТзОВ «Іртас» мало дозвіл на виконання
будівельних робіт, що підтверджується
ліцензією № 193090, виданою Міністерством
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України на будівельну діяльність, яка
01.12.2009 року була переоформлена на бланк
ліцензії № 490741 згідно з наказом
інспекції Держархбудконтролю у
Львівській області № 31/Л від 01.12.2009
року. Перелік будівельних робіт, які
мало право виконувати підприємство,
визначений у додатку до вказаної
ліцензії.

Як встановлено перевіркою Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова і зафіксовано в Акті
перевірки № 580/23-4/20815359 від 12.11.2010 року
15.07.2010 року між позивачем та Державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Південна Залізниця» було укладено
договір підряду № П/П-101033/НЮ на
виконання робіт з реконструкції
санітарно-побутових та
службово-технічних приміщень
дистанції колії на станції «Лозова» та
договір підряду № П/л-101054/НЮ від 19.07.2010
року на виконання робіт з капітального
ремонту північного та південного
тунелів вокзалу «Харків-пасажирський»,
що знаходиться за адресою м. Харків, пл.
Привокзальна, 1. Виконання підрядних
робіт по укладених договорах
підприємством «Гарант» здійснювалося
із залученням субпідрядних
організацій, з якими і укладалися
відповідні договори субпідряду, в тому
числі із ТзОВ «Іртас».

На підтвердження залучення
субпідрядника та виконання робіт,
позивачем представлені Акти виконаних
підрядних робіт № 1 на суму 486 882, 74 грн
(ПДВ - 81147,13 грн), № 2 на суму 7192, 88 грн (ПДВ
- 1198,81 грн), № 3 на суму 16695, 46 грн (ПДВ 2782, 59
грн), № 4 на суму 185294,19 грн (ПДВ - 30882, 36
грн), № 5 на суму 1972, 62 грн (ПДВ - 328,77 грн),
№ 6 на суму 14698, 30 грн (ПДВ - 2449, 70 грн), № 16
на суму 206917, 41 грн (ПДВ - 34486,24 грн) і № 17
на суму 465348, 97 грн (ПДВ - 77558, 16 грн), № 19 на
суму 36085, 91 грн (ПДВ - 6014, 32 грн).

Відповідно до зазначених первинних
документів ТзОВ «Іртас» по об'єкту
реконструкції північного і південного
тунелів вокзалу «Харків-Пасажирський»
за липень 2010 року виконано
будівельно-монтажні роботи на загальну
суму 486 882,74 грн (ПДВ - 81147,13 грн), а по
реконструкції приміщень дистанції
колії станції «Лозова» на загальну
суму 934 205, 74 грн (ПДВ - 155700, 95 грн).

Крім того, виконання вказаного об'єму
робіт також підтверджується позивачем
довідками про вартість виконаних
підрядних робіт (форма КБ-3) за липень 2010
року, підписаними повноважними
представниками підприємства «Гарант»,
як генпідрядника, і повноважними
представниками відповідних
підрозділів ДТГО «Південна залізниця»,
як замовника.

ТзОВ «Іртас» виписано податкову
накладну № 2065 від 30.07.2010 року на
виконані будівельні роботи та
податкові накладні № № 1527 та 1528 від
30.07.2010 року, №1525 від 29.07.2010 року, № 1521 від
23.07.2010 року на поставку матеріалів.

На підставі наведеного вище судом
першої інстанції зроблено висновок, що
господарські операції між
підприємством «Гарант» та ТзОВ «Іртас»
підтверджені вищевказаними первинними
бухгалтерськими документами
(договором, актами виконаних робіт,
довідками про вартість робіт,
платіжними відомостями,тощо), які
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що 29 грудня 2011
року Сихівським районним судом м.
Львова прийнято постанову в
кримінальній справі № 1-104/11, якою
обвинувачених осіб на підставі Закону
України «Про амністію у 2011 році»
звільнено від кримінальної
відповідальності, а кримінальну справу
- закрито.

Відповідно до витягу з обвинувального
висновку про обвинувачення ОСОБА_3 в
цій кримінальній справі приватне
підприємство «Гарант» було
користувачем «послуг» злочинного
угрупування по мінімізації податкових
зобов'язань, вигодонабувачем права на
безпідставний податковий кредит.

Так, директор підприємства «Гарант»
ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5,
ОСОБА_3, та ОСОБА_1 оформлено угоди та
отримано первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку,
згідно з якими ТзОВ «Іртас» виконувало
для підприємства «Гарант»
будівельно-монтажні роботи та
поставляло товари на підставі яких
підприємство «Гарант» сформувало собі
податковий кредит з податку на додану
вартість, зокрема по операціях щодо
наступних об'єктів:

- в липні 2010 року по реконструкції
приміщень дистанції колії станції
Лозова на загальну суму податку на
додану вартість 292611 грн, в тому числі за
будівельно-монтажні роботи - 236 848 грн,
за будівельні матеріали 55 762 грн;

- в серпні 2010 року на загальну суму
ПДВ 322 078 грн, в тому числі капітальний
ремонт північного та південного
тунелів вокзалу «Харків-пасажирський»
- сума податку на додану вартість 123 998
грн, реконструкція приміщень дистанції
колії станція Лозова на суму податку на
додану вартість 166661 грн та будівельні
матеріали - сума податку на додану
вартість - 31 418 грн.

Від імені ТзОВ «Іртас» виступили
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які для
безпідставного формування податкового
кредиту склали та надали службовій
особі підприємства «Гарант» угоди,
накладні, податкові накладні та інші
документи про нібито реалізацію
товарів (робіт, послуг), організацію та
керівництво діями останніх здійснював
ОСОБА_5

В свою чергу директор підприємства
«Гарант» ОСОБА_4 документи, отримані
від членів організованої ОСОБА_5 групи
ОСОБА_1, ОСОБА_3, відобразила в
бухгалтерському та податковому обліку,
чим безпідставно сформувала
податковий кредит.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає, що в контексті наведених вище
обставин, наявність первинних
документів про здійснення
господарських операцій із ТзОВ «Іртас»
не дає підстав позивачу для формування
податкового кредиту.

Стосовно податкових
повідомлень-рішень № /0/32870 від 30
грудня 2010 року, № /0/32869 від 30
грудня 2010 року, № /0/32863 від 30
грудня 2010 року.

Позивачем зазначено про невірність
висновку акту перевірки про
неправомірне (необґрунтоване)
застосування пільги з податку на
прибуток.

Відповідно до пп. 7.12.1 п. 7.12 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» звільняється від
оподаткування прибуток підприємств та
організацій, які засновані
громадськими організаціями інвалідів
і є їх повною власністю, отриманий від
продажу товарів (робіт, послуг), крім
підакцизних товарів, послуг з поставки
підакцизних товарів, отриманих у межах
договорів комісії (консигнації),
поруки, доручення, довірчого
управління, інших цивільно-правових
договорів, що уповноважують такого
платника податку здійснювати поставку
товарів від імені та за дорученням
іншої особи без передання права
власності на такі товари, та прибутку,
одержаного від грального бізнесу, де
протягом попереднього звітного
(податкового) періоду кількість
інвалідів, які мають там основне місце
роботи, становить не менше 50 відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік
за умови, що фонд оплати праці таких
інвалідів становить протягом звітного
періоду не менше 25 відсотків суми
загальних витрат на оплату праці, що
відносяться до складу валових витрат
виробництва (обігу).

Підприємства та організації
громадських організацій інвалідів
мають право застосовувати цю пільгу за
наявності дозволу на право
користування такою пільгою, який
надається міжвідомчою Комісією з
питань діяльності підприємств та
організацій громадських організацій
інвалідів відповідно до Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні». Відповідно до ст.
141 вказаного Закону України Кабінетом
Міністрів України постановою від 08
серпня 2007 р. №1010 затверджено Порядок
надання дозволу на право користування
пільгами з оподаткування для
підприємств та організацій
громадських організацій інвалідів.

Відповідно до п. 2 вказаної Постанови
дозвіл підприємствам та організаціям
громадських організацій інвалідів
надається за умови їх відповідності
таким критеріям:

середньооблікова чисельність
інвалідів, що працюють на
підприємствах, в організаціях протягом
попереднього звітного (податкового)
періоду становить не менше 50 відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу;

фонд оплати праці інвалідів, що
працюють на підприємстві, в
організації становить протягом
попереднього звітного (податкового)
періоду не менш як 25 відсотків суми
загальних витрат на оплату праці, що
відносяться до складу валових витрат
виробництва;

сума витрат підприємства на переробку
(обробку, інші види перетворення)
сировини, комплектувальних, складових
частин, інших покупних товарів, які
безпосередньо використовуються для
виготовлення таких товарів, становить
не менше 8 відсотків продажної ціни
товарів;

розмір середньомісячної заробітної
плати інвалідів, що працюють на
підприємстві, в організації, в
еквіваленті повної зайнятості повинен
бути не менш, як законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати;

виконання підприємством, організацією
рішень Комісії та регіональних комісій
(крім підприємств, організацій, які
звернулися вперше) з питань визначення
механізму та порядку отримання пільг з
оподаткування.

Зважаючи на наведене, дозвіл видається
за умов відповідності підприємства
всім без винятку переліченим
критеріям.

У разі якщо підприємство чи
організація громадських організацій
інвалідів здійснює діяльність,
прибутки від здійснення якої
звільняються від оподаткування згідно
з чинним законодавством, та діяльність,
прибутки від якої оподатковуються на
загальних підставах, воно повинно
вести окремий облік доходів, витрат,
амортизаційних відрахувань,
матеріальних запасів, які відносяться
до діяльності, прибуток від якої
звільняється від оподаткування.

Отже, наявність дозволів на право
користування пільгами з питань
оподаткування надає лише право на
користування пільгами, однак вказане
право може бути реалізоване лише за
умов дотримання пп. 7.12.1 п. 7.12 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 08 серпня 2007 року
№ 1010 про затвердження Порядку надання
дозволу на право користування пільгами
з оподаткування для підприємств та
організацій громадських організацій
інвалідів.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість», база
оподаткування операцій з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України ««Про податок на додану
вартість»» та послуг (крім грального і
лотерейного бізнесу та послуг з
поставки підакцизних товарів,
отриманих у межах договорів комісії
(консигнації), поруки, доручення,
довірчого управління, інших
цивільно-правових договорів, що
уповноважують такого платника податку
(далі - комісіонера) здійснювати
поставку товарів від імені та за
дорученням іншої особи (далі -
комітента) без передання права
власності на такі товари), що
безпосередньо виготовляються
підприємствами та організаціями
громадських організацій інвалідів, які
засновані громадськими організаціями
інвалідів і є їх власністю, де
кількість інвалідів, які мають там
основне місце роботи, становить
протягом попереднього звітного
періоду не менше 50 відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу, і за
умови, що фонд оплати праці таких
інвалідів становить протягом звітного
періоду не менше 25 відсотків суми
загальних витрат на оплату праці, що
відносяться до складу валових витрат
виробництва.

Безпосереднім вважається виготовлення
товарів, унаслідок якого сума витрат,
понесених на переробку (обробку, інші
види перетворення) сировини,
комплектуючих, складових частин, інших
покупних товарів, які використовуються
у виготовленні таких товарів,
становить не менше 8 відсотків
продажної ціни таких виготовлених
товарів.

Податкова звітність таких підприємств
та організацій надається в порядку,
встановленому згідно із
законодавством.

Зазначені підприємства та організації
громадських організацій інвалідів
мають право застосовувати цю пільгу за
наявності реєстрації у відповідному
податковому органі, яка здійснюється
на підставі подання позитивного
рішення міжвідомчої Комісії з питань
діяльності підприємств та організацій
громадських організацій інвалідів та
відповідної заяви платника податку про
бажання отримати таку пільгу
відповідно до Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

На переконання суду апеляційної
інстанції, вказана норма щодо критерію
визначення безпосередності не менше 8 %
стосується лише виготовлення товарів,
і визначається відношенням до
продажної вартості товару, а не
загальної вартості виконаних робіт як
стверджує позивач.

Крім того позивачем вказано про
невірний висновок акту перевірки щодо
безпідставного включення до
податкового кредиту 2 369 692 грн по
господарських операціях із ТзОВ
«Іртас».

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 29 грудня 2011 року
Сихівським районним судом м. Львова
прийнято постанову в кримінальній
справі № 1-104/11, якою обвинувачених осіб
на підставі Закону України «Про
амністію у 2011 році» звільнено від
кримінальної відповідальності, а
кримінальну справу - закрито.

Відповідно до витягу з обвинувального
висновку про обвинувачення ОСОБА_3 в
цій кримінальній справі приватне
підприємство «Гарант» було
користувачем «послуг» злочинного
угрупування по мінімізації податкових
зобов'язань, вигодонабувачем права на
безпідставний податковий кредит.

Так обвинувальним висновком
встановлено, що підприємство «Гарант»
на підставі документів отриманих від
ТзОВ «Іртас» про проведення
будівельних робіт та поставки
товарно-матеріальних цінностей, у
період з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2010
року безпідставно сформувало
податковий кредит, в результаті чого до
державного бюджету не надійшли кошти в
особливо великих розмірах на загальну
суму 2 369 692 грн, у вигляді несплаченого
податку на додану вартість.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає, що в контексті наведених вище
обставин, наявність первинних
документів про здійснення
господарських операцій із ТзОВ «Іртас»
не дає підстав позивачу для формування
податкового кредиту.

Також безпідставним на думку позивача
є визначення відповідачем податкового
зобов'язання з податку з доходів з
найманих працівників на загальну суму
149 761 грн 56 к., з яких 144326 грн 34 к. сума
доходу отриманого фізичними особами
при купівлі-продажу квартир нижче
собівартості, 4962 грн 35 к. сума доходу
отриманого за безоплатне харчування.

Твердження позивача про надання
додаткових благ тільки працедавцем є
невірним, оскільки абзацом «е» пп. 4.2.9 п.
4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» вказується що
додаткові блага можуть надаватися не
лише працедавцем, але й іншими особами.
Тобто, оплата за харчування, проживання
непрацівникам підприємства «Гарант» є
додатковим благом і підлягає
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб у відповідності з п. 3.4 ст.
3, пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, пп.
8.1.2 п. 8.1 ст. 8, ст. 17, пп. «а» п. 19.2 cт. 19, пп.
20.3.2 п. 20.3 cт. 20 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

За період, що перевірявся, позивачем
здійснено продаж квартир нижче
балансової вартості фізичним особам.

Згідно з даними бухгалтерського обліку
собівартість житлового будинку № 5
становить: 22590787,63 грн. Загальна площа
новозбудованого житла становить 7996 м2
Собівартість 1 м2 становить 2825,26
гривень.

Відповідно до пп. 4.2.9 «е» п. 4.2. ст. 4 ст. 4
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
платника податку включається вартість
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг), а також суми знижки з ціни
(вартості) товарів (послуг), що
перевищує звичайну, розрахункову за
правилами визначення звичайних цін (у
розмірі такої знижки), крім випадків,
передбачених пунктом 4.3 цієї статті.
Якщо дохід надається у формах,
відмінних від грошової, об'єкт
оподаткування обчислюється зі
правилами, визначеними пунктом 3.4
статті 3 цього Закону. Згідно із п. 3.4 ст.
3 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» при нарахуванні доходів
у будь-яких не грошових формах об'єкт
оподаткування визначається як
вартість такого нарахування, визначена
за звичайними цінами, помножена на
коефіцієнт, який розраховується за
відповідною формулою. Водночас
відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність» нарахування є одним із
основних принципів бухгалтерського
обліку, який передбачає відображення в
бухгалтерському обліку і фінансовій
звітності працедавця в момент
виникнення доходів. При цьому
підприємства ведуть бухгалтерський
облік і складають фінансову звітність
виключно у грошовій одиниці України.
Щодо безпосередньо оподаткування
доходів, одержаних від податкових
агентів не у грошовому вигляді, то
вартість наданих платникам податку
податковим агентом таких доходів
включається до загального місячного
оподаткованого доходу таких платників
податку і підлягає оподаткуванню за
ставкою 15%. (п. 7.1 ст. 7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»).

Відповідно до ст. 81 КАС України в даній
справі було призначено
судово-економічну експертизу.

Висновком експертизи № 1422 від 31 серпня
2011 року встановлено, що дослідженням
поданих документів висновки акту
перевірки № 656/23-2/20815359 від 15 грудня 2010
року про визначенню підприємству
«Гарант» податкового зобов'язання по
сплаті податку на прибуток та податку
на додану вартість не підтверджуються.

Згідно із ч. 5 ст. 82 КАС України висновок
експерта для суду не є обов'язковим,
однак незгода з ним повинна бути
вмотивована в постанові або ухвалі.

Зважаючи на необхідність дослідження
повноти відповідей на порушені питання
та їх відповідність іншим фактичним
даним, узгодженість між дослідницькою
частиною та підсумковим висновком
експертизи, обґрунтованості
експертного висновку та його
узгодженість з іншими матеріалами
справи, суд апеляційної інстанції
зазначає, що експертами надано не
економічний висновок, а правовий.

Аналізуючи викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідають
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційних скарг частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 267 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2011
року в справі № 2а-12507/10/1370 - скасувати.

В задоволенні адміністративного
позову підприємства «Гарант»
Львівської обласної організації
Українського товариства глухих до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

В. П.
Сапіга