Справа № 808/2234/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

15 травня 2014 року (14 год. 50 хв.) Справа №
808/2234/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мащенко Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Південної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення, та зобов'язання
вчинити певні дії.

26.02.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_2 (далі -
позивач) до Південної митниці
Державної митної служби України (далі -
відповідач), в якому позивач просить:
визнати протиправними та скасувати
рішення Південної митниці Міндоходів
про відмову позивачу в митному
оформленні в режимі тимчасового
ввезення з загальною умовою звільнення
від сплати ввізних платежів та зборів
та без застосування ввізних обмежень
або заборон економічного характеру
транспортного засобу - автомобіля
MERSEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_2,
VIN-код НОМЕР_1, яке оформлене карткою
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску або
пропуску товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №500092804/2013/00112
від 17.10.2013; зобов'язати відповідача
прийняти рішення, яким надати позивачу
дозвіл на тимчасове ввезення
транспортного засобу - автомобіля
MERSEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_2,
VIN-код НОМЕР_1, для комерційного
використання в Україні з загальним
умовним звільненням від сплати
ввізного мита та податків й без
застосування ввізних обмежень чи
заборон економічного характеру.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
оскаржуване рішення порушує його права
та законні інтереси. Вважає, що
транспортний засіб MERSEDES-BENZ,
реєстраційний номер НОМЕР_2, VIN-код
НОМЕР_1 повністю підпадає під критерії
комерційного призначення, через його
використання у виробничій діяльності
співробітником підприємства
нерезидента, у зв'язку із чим відмова у
його митному оформленні в режимі
тимчасового ввезення з загальною
умовою звільнення від сплати ввізних
платежів та зборів та без застосування
ввізних обмежень або заборон
економічного характеру є незаконною. А
отже, картка відмови в митному
оформленні товарів і транспортних
засобів №500092804/2013/00112 від 17.10.2013 є
необґрунтованою, протиправною та
такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 28.03.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 14.04.2014.

У судове засідання, призначене на
14.04.2014, представники сторін, належним
чином повідомлених про дату, час та
місце судового засідання, не прибули.

Ухвалою від 14.04.2014 за клопотанням
відповідача провадження у справі було
зупинене до 07.05.2014.

06.05.2014 від відповідача до суду надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника.

Ухвалою від 07.05.2014 провадження у справі
було поновлене, судове засідання
призначене на 07.05.2014.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 15.05.2014.

У судовому засіданні, за клопотанням
позивача, на підставі вимог ст. 53 КАС
України, було здійснене процесуальне
правонаступництво первинного
відповідача на його правонаступника -
Південну митницю Міндоходів.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі з підставі викладених у
позовній заяві, зокрема зазначивши, що
необхідність у тимчасовому ввезенні
транспортного засобу полягала у
необхідності супроводження на
території України комерційної угоди.
Зазначив, що призначення транспортного
засобу є комерційним, оскільки:
передбачає транспортування найманої
особи іноземного підприємства -
власника транспортного засобу, тобто
особи, яка виконує трудові обов'язки на
умовах винагороди за працю і діє не від
власного імені, а від імені юридичної
особи; транспортування найманої особи
спричинене необхідністю досягнення
комерційної мети, відповідно до
укладеного договору. Використання
транспортного засобу підпадає під
ознаки комерційного, а не приватного
(особистого) призначення, відповідно до
критеріїв п. 59 ст. 4 МК України та п. б ст.
1 Додатку «С» Конвенції. Просив
задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні 15.05.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали і
з'ясувавши обставини адміністративної
справи та дослідивши наявні у справі
докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 між позивачем та ТОВ
«Ларінкомпані» було укладено трудовий
договір №002-13, за умовами якого позивач
зобов'язався працювати у роботодавця
на умовах, визначених договором,
підпорядковуватись керівництву та
контролю роботодавця починаючи з
01.02.2013.

05.02.2013 за Актом прийому-передачі член
правління ТОВ «Ларінкомпані» ОСОБА_3
передав позивачу автомобіль MERSEDES-BENZ з
реєстраційним номером НОМЕР_2, VIN-код
НОМЕР_1.

На підставі наказу від 01.10.2013 №5
позивача було направлено у
відрядження, про що видане посвідчення
про відрядження, відповідно до якого
позивач був відряджений до України
терміном 365 днів.

З метою виконання роботи водія на
автомобілі MERSEDES-BENZ НОМЕР_2 ТОВ
«Ларінкомпані» виписало на позивача
подорожній лист службового легкового
автомобіля від 14.02.2013 №14/02, яким
визначило маршрут позивача, а саме:
Ростов - Запоріжжя - Терасполь - Кишинів
- Запоріжжя.

Згідно відмітки про прибуття до
пунктів призначення та вибуття з них,
позивач 10.10.2013 вибув із Таллінна.

17.10.2013 позивачем було подано заяву про
митне оформлення автомобіля MERSEDES-BENZ з
реєстраційним номером НОМЕР_2, VIN-код
НОМЕР_1 у режимі тимчасового з умовним
повним звільненням від оподаткування
митними платежами. До заяви було
додано: паспорт громадянина України
для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від
07.10.2010, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.02.2013,
посвідчення про відрядження від 01.10.2013,
подорожній лист від 14.02.2013.

За результатами розгляду заяви
відповідачем 17.10.2013 була складена
картка відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№500092804/2013/00112, відповідно до якої було
відмовлено у пропуску через митний
кордон України, у зв'язку із відмовою
сплатити всіх митних платежів, які
відповідно до Закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних засобів
відповідно до ст. 380 п. 3 Закону України
від 13.03.2012 №4495, оскільки даний
транспортний засіб не відповідає
вимогам, щодо транспортних засобів
комерційного призначення згідно ст. 4 п.
59 Закону України від 13.03.2012 №4495.

Роз'яснено, що для забезпечення
можливості митного оформлення
транспортного засобу комерційного
призначення необхідно сплатити всі
митні платежі, які відповідно до Закону
підлягають сплаті при імпорті таких
транспортних засобів відповідно до ст.
380 п. 3 Закону України від 13.03.2012 №4495, або
заявити транспортний засіб в інший
митний режим.

Не погоджуючись із рішенням
відповідача, оформленим карткою
відмови, позивач звернувся до суду з
цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинами
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 4 МК України митне
оформлення - виконання митних
формальностей, необхідних для випуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення.

Транспортні засоби комерційного
призначення - будь-яке судно (у тому
числі самохідні та несамохідні ліхтери
та баржі, а також судна на підводних
крилах), судно на повітряній подушці,
повітряне судно, автотранспортний
засіб (моторні транспортні засоби,
причепи, напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Транспортні засоби особистого
користування - наземні транспортні
засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704
(загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно
з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної
позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі
засоби та повітряні судна, що
зареєстровані на території
відповідної країни, перебувають у
власності або тимчасовому
користуванні відповідного громадянина
та ввозяться або вивозяться цим
громадянином у кількості не більше
однієї одиниці на кожну товарну
позицію виключно для особистого
користування, а не для промислового або
комерційного транспортування товарів
чи пасажирів за плату або безоплатно.

Умовне звільнення від оподаткування
митними платежами - звільнення від
сплати нарахованого податкового
зобов'язання у разі поміщення товарів у
митні режими, що передбачають
звільнення від оподаткування митними
платежами за умови дотримання вимог
митного режиму.

Уповноважена особа (представник) -
особа, яка на підставі договору або
належно оформленого доручення,
виданого декларантом, наділена правом
вчиняти дії, пов'язані з проведенням
митних формальностей, щодо товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від імені декларанта.

Відповідно до ст. 103 МК України
тимчасове ввезення - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари,
транспортні засоби комерційного
призначення ввозяться для конкретних
цілей на митну територію України з
умовним повним або частковим
звільненням від оподаткування митними
платежами та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності і
підлягають реекспорту до завершення
встановленого строку без будь-яких
змін, за винятком звичайного зносу в
результаті їх використання.

За приписами ст. 104 МК України митний
режим тимчасового ввезення може бути
застосований до товарів, що надходять
на митну територію України, та до
товарів, що зберігаються під митним
контролем або поміщені в інший митний
режим, який передбачає їх перебування
під митним контролем.

Законодавством України з питань
державної митної справи можуть бути
визначені документи, які
використовуються для декларування
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення в митний
режим тимчасового ввезення замість
митної декларації.

Орган доходів і зборів, що здійснює
випуск товарів, транспортних засобів
комерційного призначення у митному
режимі тимчасового ввезення, повинен
пересвідчитися у можливості
ідентифікації цих товарів,
транспортних засобів при їх
реекспорті.

Для ідентифікації товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що поміщуються у митний
режим тимчасового ввезення, можуть
застосовуватися засоби, передбачені
частинами другою і третьою статті 326
цього Кодексу. Зазначені засоби
застосовуються органами доходів і
зборів тільки у тих випадках, коли
комерційні способи забезпечення
ідентифікації є недостатніми.

Для поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення особа,
відповідальна за дотримання митного
режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що
здійснює випуск товарів, транспортних
засобів комерційного призначення у
режимі тимчасового ввезення, документи
на такі товари, транспортні засоби, що
підтверджують мету їх тимчасового
ввезення;

2) у випадках, передбачених
законодавством, надати органу доходів
і зборів зобов'язання про реекспорт
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, які
тимчасово ввозяться, у строки,
встановлені органом доходів і зборів;

3) подати органу доходів і зборів дозвіл
відповідного компетентного органу на
тимчасове ввезення товарів, якщо
отримання такого дозволу передбачено
законодавством;

4) сплатити митні платежі відповідно до
статті 106 цього Кодексу або забезпечити
виконання зобов'язання із сплати
митних платежів відповідно до розділу X
цього Кодексу.

Згідно ст. 105 МК України у митний режим
тимчасового ввезення з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

У разі порушення умов митного режиму
тимчасового ввезення особа,
відповідальна за дотримання режиму,
зобов'язана сплатити суму податкового
зобов'язання та пеню відповідно до
Податкового кодексу України.

Як вбачається з ст. 189 МК України
транспортні засоби комерційного
призначення, що використовуються для
переміщення товарів та/або пасажирів
через митний кордон України, можуть
тимчасово ввозитися на митну територію
України без справляння митних платежів
та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Тимчасово ввезені на митну територію
України транспортні засоби
комерційного призначення підлягають
вивезенню без внесення в їх
конструкцію будь-яких змін (без
урахування природного зношення,
витрати пально-мастильних матеріалів
та необхідного ремонту).

Тимчасове ввезення транспортних
засобів комерційного призначення на
митну територію України допускається
за умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Відповідно до Закону України «Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення» від 24.03.2004 №1661-ІV,
Україна приєдналась до Конвенції про
тимчасове ввезення та Додатків А, В.1-В.9,
С, D та Е до неї, прийнятих 26.06.1990 у м.
Стамбулі.

Відповідно до ст. 1 додатка С Конвенції
про тимчасове ввезення, затвердженої
Радою Митного Співробітництва 26.06.1990
(далі - Конвенція) транспортні засоби -
будь-яке судно (у тому числі ліхтери,
баржі та шаланди, навіть якщо вони
перевозяться на борту судна, і судна на
підводних крилах), апарати на
повітряній подушці, літальні апарати,
наземні транспортні засоби (у тому
числі велосипеди з двигунами, причепи,
напівпричепи і поєднання транспортних
засобів) і рухомий склад залізничного
транспорту; а також їхні звичайні
запасні частини, додаткові
пристосування та обладнання, які
перевозяться на борту транспортних
засобів (включаючи спеціальне
обладнання, що використовується для
завантаження, розвантаження, обробки
та захисту вантажів).

Комерційне використання - платне
перевезення осіб або промислове чи
комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів.

Приватне використання - перевезення
особою виключно для особистих потреб,
за винятком будь-якого комерційного
використання.

Згідно ст. 2 додатка С Конвенції
користуються правом на тимчасове
ввезення відповідно до статті 2 цієї
Конвенції транспортні засоби
комерційного чи приватного
використання.

Відповідно до ст. 5 додатка С Конвенції
для того, щоб можна було скористатись
правами на пільги транспортні засоби
комерційного використання повинні
бути зареєстрованими на території, яка
не є територією тимчасового ввезення,
на ім'я особи, яка зареєстрована або
постійно проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
здійснюють свою діяльність з такої
території.

За приписами ст. 7 додатка С Конвенції
незважаючи на положення статті 5 цього
Додатка транспортні засоби
комерційного використання можуть
використовуватись третіми особами, які
мають належний дозвіл користувача
права на тимчасове ввезення і які
здійснюють свою діяльність на користь
останнього, навіть якщо вони
зареєстровані або постійно проживають
на території тимчасового ввезення.

Суд зазначає, що умови здійснення
міжнародних перевезень вантажів та
пасажирів (багажу) регламентовані
Конвенцію про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956) та Конвенцією про договір
міжнародного автомобільного
перевезення пасажирів та багажу (м.
Женева 1973), до яких Україна приєдналась
01.08.2006 та 05.12.2004 відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973) застосовується
до будь-якого договору автомобільного
перевезення пасажирів (та у
відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника.

Крім того, питання міжнародних
перевезень пасажирів і вантажів
врегульовано розділом IV Закону України
від 05.04.2001 № 2344-ІП «Про автомобільний
транспорт», відповідно до якого:

1) при виконанні міжнародних перевезень
вантажів нерезиденти України повинні
мати:

- дозвіл України;

- дозвіл щодо узгодження умов та
режимів перевезення в разі перевищення
вагових або габаритних обмежень чи
документ про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

- сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України;

- документи на вантаж.

2) при виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:

дозвіл України;

свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);

білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи.

Відповідно ст. 9 до Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 335 МК України
визначений перелік документів та
відомостей, які перевізник (декларант,
уповноважена ним особа) надають
митному органу при перевезені товарів
автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б) транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні);

в) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності)
на товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних
місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах)
або об'єм товарів (у метрах кубічних),
крім великогабаритних вантажів;

Тобто, визнання автотранспортного
засобу (у тому числі легкового) як
транспортного засобу комерційного
використання можливо виключно за умови
його використання для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів, що
повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів:
товарно-транспортними документами,
зокрема міжнародною автомобільною
накладною (СМR).

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
громадянин (як резидент та і
нерезидент) може тимчасово в'їжджати на
територію України на транспортному
засобі комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати:

- документи, що підтверджують
здійснення цим громадянином
діяльності на користь юридичної особи -
власника (користувача) транспортного
засобу;

- належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують його реєстрацію в іншій
державі на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами України;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення;

- документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

Судом встановлено, що згідно наданих
позивачем у пункті перетину кордону
документів, а саме: паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон серії НОМЕР_3 від 07.10.2010,
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.02.2013,
посвідчення про відрядження від 01.10.2013,
подорожнього листа від 14.02.2013 не
вбачається жодних документів, які б
підтверджували використання
транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ з
реєстраційним номером НОМЕР_2, VIN-код
НОМЕР_1, який переміщувався через
митний кордон України 17.10.2013 під
керуванням позивача для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення товарів
митного органу.

Суд зазначає, що жодні документи, які б
підтверджували комерційне
використання транспортного засобу
марки MERSEDES-BENZ з реєстраційним номером
НОМЕР_2, VIN-код НОМЕР_1 при перетині
кордону України митним органам
пред'явлені не були, а тому висновок
відповідача про невизнання даного
транспортного засобу, як транспортний
засіб комерційного призначення при
перетині митного контролю пункту
пропуску є правомірним.

Враховуючи, що зазначений транспортний
засіб не використовувався для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів,
тобто не мав статусу транспортного
засобу комерційного призначення
(використання), відмова відповідача у
пропуску на митну територію даного
транспортного засобу у режимі
тимчасового ввезення із наданням пільг
в оподаткуванні митними платежами є
правомірною.

Відповідно до наданих документів,
зазначений транспортний засіб
належить ТОВ «Ларінкомпані», та
переміщувався 17.10.2013 через митний
кордон України позивачем, що є
представником зазначеного
підприємства та мав належні
повноваження на тимчасове
користування зазначеним автомобілем.

Таким чином, оскільки зазначений
транспортний засіб не здійснював 17.10.2013
комерційні перевезення осіб та
товарів, віднесення його до категорії
транспортного засобу особистого
користування, який перебуває у
тимчасовому користуванні позивача є
обґрунтованим, в зв'язку з чим до
позивача правомірно були застосовані
норми ст. 380 МК України, тому позовні
вимоги щодо визнання протиправною та
скасування картки відмови №500092804/2013/00112
від 17.10.2013 та зобов'язання відповідача
прийняти рішення, яким надати позивачу
дозвіл на тимчасове ввезення
транспортного засобу - автомобіля
MERSEDES-BENZ, для комерційного використання
в Україні з загальним умовним
звільненням від сплати ввізного мита
та податків й без застосування ввізних
обмежень чи заборон економічного
характеру є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що необхідність у
тимчасовому ввезенні транспортного
засобу полягала у необхідності
супроводження на території України
комерційної угоди. Також, зазначає, що
призначення транспортного засобу є
комерційним, оскільки передбачає
транспортування найманої особи
іноземного підприємства - власника
транспортного засобу та спричинене
необхідністю досягнення комерційної
мети, відповідно до укладеного
договору. В обґрунтування зазначених
доводів, позивачем було додано договір
№251/01 від 05.02.2013 укладений між ТОВ
«Проммаркет» та ТОВ «Ларинкомпані»,
відповідно до якого ТОВ «Ларинкомпані»
надає ТОВ «Проммаркет» послуги з
монтажу та наладці теплових систем
будівель та споруд.

З приводу зазначених доводів, суд
зазначає, що нормами Митного кодексу
України та Конвенції чітко визначено,
що визнання автотранспортного засобу
як транспортного засобу комерційного
використання можливо виключно за умови
його використання для платного
перевезення осіб.

Суд зазначає, що позивачем не надано
доказів, що підтвердили б факт платного
перевезення осіб, а з наданих позивачем
до митного оформлення документів не
вбачається платний характер
перевезення найманої особи іноземного
підприємства.

Крім того, договір №251/01 від 05.02.2013, на
який посилається позивач, не може
підтвердити платний характер
перевезення осіб, оскільки закріплює
правовідносини між ТОВ «Проммаркет» та
ТОВ «Ларинкомпані» щодо надання послуг
з монтажу та наладки теплових систем
будівель та споруд та ніяким чином не
визначає умови використання
транспортного засобу - автомобіля
MERSEDES-BENZ НОМЕР_2, VIN-код НОМЕР_1 для
платного перевезення осіб.

З наведених вище підстав, суд доходить
висновку, що в діях відповідача при
оформленні картки відмови, відсутні
порушення митного законодавства, а
отже у задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Південної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення, та зобов'язання
вчинити певні дії відмовити у повному
обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль

Постанова виготовлена у повному обсязі
20.05.2014.