Справа № 2-а-32/11/2414
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-32/11/2414
Головуючий у 1-й інстанції: Богдан С.І.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Матохнюка Д.Б. Смілянця Е. С.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представників сторін:

представника апелянта: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

представника третьої особи: Продан Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Приватного підприємства "Гарант" та
Колективної науково-виробничої фірми
"Елма", ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 на постанову Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 08 квітня
2011 року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Гарант" до Чернівецької міської ради,
Департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин Чернівецької
міської ради, треті особи без
самостійних вимог на стороні позивача:
Колективна науково-виробнича фірма
"Елма", ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідачів:
товариство з обмеженою
відповідальністю "Чернівецька
нафтобаза ВАТ Облагропостачсервіс" про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим
позовом, і просив визнати протиправним
внесення в розділ «Зміни в
землекористуванні» Державного акту на
право постійного користування землею
серії І-ЧВ № 001571 від 19.04.2001 року, запису
про надання земельних ділянок по
АДРЕСА_1, загальною площею 1,4544 га та
частково не чинним і скасувати у цій
частині спірний Державний акт.

Відповідно до постанови
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 08 квітня 2011 року в
задоволенні позову відмовлено, у
зв'язку з пропуском строку для
звернення до суду позивачем та
неможливістю поновлення такого строку
для позивача.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, позивач та треті
особи без самостійних вимог на стороні
позивача подали апеляційні скарги, в
яких просили скасувати вищевказану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник апелянта та представники
відповідачів в судовому засіданні
підтримали апеляційні скарги в повному
обсязі.

Представник третьої особи на стороні
відповідачів в судовому засіданні
підтримав заперечення на апеляційні
скарги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
докази у справі та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
встановила наступне.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову виходив з того, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції судова колегія не може
погодитись з наступних підстав.

В силу ч. ч. 1,2 ст. 99 КАС України (чинної
на час виникнення спірних
правовідносин) адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України (чинної на
час виникнення спірних правовідносин)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції керувався ч. 2 ст. 99 КАС
України, не встановлюючи при цьому
обставин адміністративної справи та не
досліджуючи докази за суттю спірних
правовідносин.

Надавши правову оцінку обставинам
справи, проаналізувавши законодавство,
норми якого регулюють спірні
правовідносини, оцінивши докази в їх
сукупності, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
29.01.2001 року №42/2 земельна ділянка по
АДРЕСА_2 площею 1,5273 га надана у постійне
користування ТОВ "Чернівецька
нафтобаза ВАТ Облагропостачсервіс".

Рішенням Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 21.03.2001
року №231/7 «Про надання у користування і
передачу у приватну власність
земельних ділянок, припинення права
користування земельними ділянками та
внесення змін в раніше прийняті
рішення» вилучено у ВАТ
«Облагропостачсервіс» земельну
ділянку площею 1,4544 га, надану рішенням
виконкому міської ради від 03.05.2000 року
№337/9, у звязку з переходом права
власності на будівлі (літери «Г», «Е»,
«Ж», «З», «И», «К», «Л», «М», «Н», «О», «У»,
«Ф», «Щ», «Э», «Ю», вбиральня літ. «А-1»)
(пункт 18 рішення) та надано ТОВ
«Чернівецька нафтобаза ВАТ
«Облагропостачсервіс» земельну
ділянку площею 1,4544 га в постійне
користування для організації та
обслуговування продовольчого ринку, в
тому числі на підставі свідоцтва про
право власності на будівлі (літери «Г»,
«Е», «Ж», «З», «И», «К», «Л», «М», «Н», «О»,
«У», «Ф», «Щ», «Э», «Ю», вбиральня літ.
«А-1») від 30.11.2000 року, акту №2
приймання-передачі основних засобів до
статутного фонду від 31.07.2000 року без
зміни її розміру, місця розташування та
цільового призначення (пункт 18.2
рішення).

Право постійного користування
зазначеними земельними ділянками
посвідчено Державним актом на право
постійного користування землею серії
1-ЧВ від 19.04.2001 року, який зареєстровано
в Книзі записів державних актів на
право постійного користування землею
за № 1850.

Судом встановлено, що позивач та треті
особи на його стороні, які не заявляють
самостійних вимог, у витягах про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно визначені як такі, що мають певні
частки у спільній частковій власності
на будівлі та споруди, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1.

Представник апелянтів у судовому
засіданні вказував на те, що при видачі
спірного Державного акту на право
постійного користування земельними
ділянками відповідачі непрапавомірно
занесли до нього запис про надання ТОВ
"Чернівецька нафтобаза ВАТ
Облагропостачсервіс" у користування
земельних ділянок, площею 1,4544 га, без
прийняття попереднього рішення про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації з подальшим її
затвердження.

На час виникнення спірних
правовідносин земельні відносини в
Україні регулювалися ЗК України від
18.12.1990 року, а щодо спірих дій -
Постановою Верховної ради України від
13.03.1992 року "Про форми державних актів
на право власності на землю і право
постійного користування землею",
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
землю і право постійного користування
землею, договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди), затвердженою Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах № 28 від 15.04.1993 року.

Колегією суддів встановлено, що
спірний Державний акт на право
користування земельними ділянками
відповідає затвердженій Постановою
ВРУ від 13.03.1992 року формі та був
виготовлений у відповідності до
вказаної вище Інструкції.

Згідно п. 1.4. Інструкції власникам землі
або землекористувачам, яким передано
(надано) декілька черезсмужних
земельних ділянок, розташованих на
території Ради народних депутатів,
видається один державний акт з
відображенням на плані меж всіх
переданих (наданих) земельних ділянок.

Технічна документація при складанні
державних актів включає: при складанні
державних актів на право постійного
користування землею, що видаються
підприємствам, установам і
організаціям на земельні ділянки,
якими вони користуються: виписку з
рішення відповідного органу про
надання земельної ділянки; журнали і
абриси геодезичних вимірювань; каталог
координат окружної межі
землекористування; план земельної
ділянки; відомість обчислення площ;
експлікацію земельних угідь; матеріали
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками землі і
землекористувачами - п. 1.10 Інструкції.

Так як спірний Державний акт видавався
одночасно на декілька земельних
ділянок, розташований у межах однієї
ради народних депутатів (м. Чернівці) та
які вже існували, то правомірним є
видача само одного державного акту, а
не кілька на кожну земельну ділянку
окремо.

Пунктом 3.5 Інструкції визначено, що
державні акти, що посвідчують право
постійного користування землею
реєструються відповідно у Книзі
реєстрації державних актів на право
постійного користування землею, що
також підтверджується довідкою
управління Держкомзему у місті
Чернівці від 19.04.2011 року № 339.

Разом з тим, документи, які посвідчують
право на земельну ділянку (право
власності на земельну ділянку або
право користування нею) не можуть
виступати предметом спору, оскільки не
мають статусу актів державного чи
іншого органу, а видаються на підставі
та на виконання рішень уповноважених
на це органів про надання земельних
ділянок відповідно у власність або у
постійне користування.

Відповідно до ст. 126 ЗК України
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою лише
посвідчує наявність відповідного
права, але не породжує, змінює або
припиняє певні права та обов'язки,
тобто він не є правочином, який може
бути визнано судом недійсним .

Слід зазначити, що способи захисту
земельних прав визначені ст. 152 ЗК
України, яка передбачає визнання
недійсними лише угод та рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування. Визначений позивачем
спосіб захисту прав у вигляді визнання
частково не чинним державного акта на
право постійного користування землею
серії І-ЧВ № 001571 від 19.04.2001 року не
передбачений ні ЦК України, ні ЗК
України.

Фактично, позивач оспорює
правомірність прийняття рішення про
надання у користування земельних
ділянок, площею 1,4544 га, будучи
власником частини цієї земельної
ділянки, площею 0,0436 га, придбану у 2005
році вже після видачі спірного
Державного акту.

Правомірність п. 18.2 рішення
Виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 21.03.2001 року №231/7
неодноразово було предметом розгляду
суду.

Так, зігдно з Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
22.09.2011 року, залишеню без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 03.04.2012 року, скасовано
рішення Господарського суду
Чернівецької області від 25.05.2011 року, і
відмовлено у задоволенні позову третіх
осіб на стороні позивача, які не
заявляють самостійних вимог, у цій
справі до Чернівецької міської ради та
її виконавчого комітету, за участю ТОВ
«Чернівецька нафтобаза ВАТ
«Облагропостачсервіс», про визнання
недійсним п. 18.2 вказаного вище рішення.

Відмовляючи у задоволені позову,
господарський суд зазначив, що
позивачі не довели, що оспорюваним
рішенням виконавчого комітету міської
ради їхнє право землекористування,
виражене в конкретиці щодо площі, місця
розташування чи іншому, є порушеним.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України
дані обставини, встановлені судовим
рішенням, не потребують доказування у
цій справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що в
клопотанні позивача про пропуск строку
звернення до суду з адміністративним
позовом слід відмовити, оскільки
відсутні підстави для задоволення
позову.

В такому випадку судова колегія вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог, в зв'язку з пропуском
строку для звернення до суду позивачем.

Згідно ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Отже, оскаржену постанову не можна
визнати законною та обґрунтованою,
тому відповідно до ст. 202 КАС України,
постанову суду першої інстанції
необхідно скасувати з ухваленням
нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного
підприємства "Гарант" та Колективної
науково-виробничої фірми "Елма", ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 квітня 2011 року, -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "21" травня 2014 р.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Матохнюк Д.Б.

Смілянець Е. С.