Справа № 464/12616/13-а, 2а-464/28/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа №
876/3468/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Ливак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова на
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 27 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії,-

ВСТАНОВИВ :

16.12.2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова
(далі-Управління), просила визнати
протиправними дії Управління щодо
відмови у призначення пенсії за
вислугу років та зобов'язати
Управління призначити їй пенсію за
вислугу років з 16.11.2013р. із врахуванням
всіх передбачених законом надбавок.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 27 лютого 2014 року позов
задоволено: визнано дії Управління
щодо відмови позивачу у призначені
пенсії за вислугу років відповідно до
п. «е» ч.1 ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» протиправними
та зобов'язано Управління призначити
позивачу пенсію за вислугу років,
відповідно до п. «е» ч.1 ст.55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» із
врахуванням всіх передбачених законом
надбавок, починаючи з 16.11.2013р.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі апелянт просить
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 27 лютого 2014 року скасувати
і прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. Вважає, що оскаржувана
постанова судом першої інстанції
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що є вичерпний
перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років.
Зазначає, що оскільки в переліку не
передбачено посади
викладача-концертмейстра, викладача
хор класу та теоретичних дисциплін, а
отже позивач немає права на пенсію за
вислугу років.

В судовому засіданні представник
апелянт вважав рішення суду першої
інстанції неправомірним та просив
апеляційну скаргу задовольнити.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав подані
заперечення на апеляційну скаргу та
вважав рішення суду першої інстанції
законним.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави і межі апеляційних вимог,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звернулась до Управління з
проханням призначити їй пенсію за
вислугу років з 16.11.2013р., однак
відповідач 04.12.2013р. відмовив у
призначенні пенсії, оскільки, на його
думку, підстав зарахування до
спеціального стажу роботи за період з
01.09.1981р. по 04.12.1990р. на посаді
викладача-концертмейстра в
Городоцькій музичній школі та за
період з 02.09.1991р. по 06.12.2012р. на посаді
викладача хор класу та теоретичних
дисциплін і за період з 15.01.2013р. по
31.08.2013р. на посаді викладача хор класу
Комарнівської ДМШ немає, так як
відповідно до Переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років, дані посади не передбачені.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що
відмова відповідача у призначені
позивачу пенсії за вислугу років
відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» є
протиправною, оскільки, позивач будучи
працівником освіти працювала в
позашкільному навчальному закладі,
який відноситься до Переліку, що дає
право для виходу на пенсію за вислугу
років, а трудова книжка, яка
підтверджує трудовий стаж, є основним
документом. В зв'язку з цим спеціальний
педагогічний трудовий становить 31 рік
10 місяців 20 днів.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.48 КЗпП України та ст. 62
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Як вбачається з записів трудової
книжки, ОСОБА_2 в період з 01.09.1981р. по
04.12.1990р. працювала на посаді
викладача-концертмейстра в
Городоцькій музичній школі; в період з
04.12.1990р. по 28.09.1991р. - на посаді вчителя
музики у Звенигородській СШ; в період з
02.09.1991р. по 06.12.2012р. - на посаді викладача
хор класу теоретичних дисциплін
Комарнівської ДМШ; в період з 15.01.2013р. по
31.08.2013р. - на посаді викладача хор класу
у Комарнівської ДМШ. Отже, записи в
трудовій книжці підтверджують
трудовий стаж.

Згідно з п. «е» ч.1 ст.55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я
та соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України
«Про освіту» позашкільна освіта та
виховання є частиною структури освіти
і спрямовуються на розвиток
здібностей, талантів дітей, учнівської
та студентської молоді, задоволення їх
інтересів, духовних запитів і потреб у
професійному визначенні.

Стаття 4 Закону України «Про
позашкільну освіту» передбачає, що
позашкільна освіта є складовою
системи безперервної освіти,
визначеної Конституцією України,
Законом України «Про освіту», цим
Законом, і спрямована на розвиток
здібностей та обдарувань вихованців,
учнів і слухачів, задоволення їх
інтересів, духовних запитів і потреб у
професійному визначенні.

Статтею 21 Закону України «Про
позашкільну освіту» зазначено, що
педагогічні працівники позашкільних
навчальних закладів мають право за
вислугу років за наявності
педагогічного стажу роботи не менше
ніж 25 років.

Постановою Кабінет Міністрів України
від 04.11.1993р. №909 з наступними змінами,
затверджено Перелік закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років, серед
яких зазначено і музичні школи.

Відповідно до листа Міністерства
соціального захисту населення України
від 01.02.1995р. №01-3/133-02-2 порядок
призначення пенсії за вислугою років,
передбачений Постановою Кабінет
Міністрів України від 04.11.1993р. №909,
поширено на викладачів музичних,
художніх, хорових, хореографічних шкіл,
шкіл мистецтв та інших шкіл
естетичного виховання, без внесення
змін до неї.

Із матеріалів справи вбачається, що
Комарнівська дитяча музична школа
м.Комарно є комунальним закладом, вид
діяльності якого за КВЕД - 80.21.3.
Позашкількна освіта.

Позивач обіймала посади
викладача-концертмейстера, викладача
хор класу та теоретичних дисциплін та
викладача хор класу, які є посадами
викладача у музичній школі.

Як встановлено судом першої інстанції,
трудова книжка підтверджує, що
педагогічний трудовий стаж позивачки
становить 31 рік 10 місяців 20 днів. Ця
обставина сторонами не заперечувалась.
Отже, педагогічний стаж позивача
становить більше 30 років, що дає їй
право на призначення пенсії за віком у
відповідності до п. «е» ч.1 ст.55 ЗУ «Про
пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
оскільки позивач будучи працівником
освіти працювала в позашкільному
навчальному закладі, який відносяться
до Переліку затвердженого Постановою
Кабінет Міністрів України від 04.11.1993р.
№909, а тому період педагогічного
трудового стажу позивача з 01.09.1981р. по
04.12.1990р., з 02.09.1991р. по 06.12.2012р. та з
15.01.2013р. по 31.08.2013р., який заперечив
відповідач необхідно визнати
спеціальним педагогічний трудовим
стажем роботи, у сукупності з яким
позивач має 31 рік 10 місяців 20 днів
відповідного стажу, що дає їй право на
призначення пенсії за віком згідно з п.
«е» ч.1 ст.55 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення», в чому Управління
протиправно відмовило.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
дав їм належну правову оцінку. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 27 лютого 2014
року у справі №464/12616/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання Ухвали у повному обсязі
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
М.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Ухвали виготовлено
22.05.2014р.