Справа № 826/18019/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 25 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві (далі-відповідач) про визнання
протиправним та скасування рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень та зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу про скасування постанови суду
першої інстанції та постановлення
нового рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі. У
своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи, а також
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
27.09.2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві з
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до карти прийому заяви №
6297481, до вказаної заяви додано наступні
документи:

1. рішення суду, серія та номер:
2/759/1066/13, виданий: 11.06.2013, видавник:
Святошинський районний суд міста
Києва;

2. рішення суду, серія та номер:
2608/18181/12, виданий 13.06.2013, видавник:
Святошинський районний суд міста
Києва;

3. рішення суду, серія та номер:
22-ц/796/10221/2013, виданий 05.09.2013 року,
видавник: Апеляційний суд міста Києва;

4. паспорт громадянина України,
серія та номер: НОМЕР_2, виданий 31.03.1998
року, видавник: Шахтарське МВ УМВС
України в Донецькій області;

5. довідка про присвоєння
ідентифікаційного номера, серія та
номер: НОМЕР_1, виданий: 13.07.2009 року,
видавник: Шахтарська ОДПІ.

Рішенням № 6921178 від 17.10.2013 року позивачу
відмовлено у державній реєстрації
права власності. В обґрунтування
прийнятого рішення державний
реєстратор зазначив, що подані
документи не відповідають вимогам або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Позивач не погоджується з винесеним
рішенням та просить суд визнати
протиправним та скасувати рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві, Орищак Л.В., № 6297481 від 17.10.2013 року
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову прийшов до
висновку, що відповідач діяв в межах
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
зважаючи на таке.

Статтею 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закон)
визначено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
При цьому, під нерухомим майном
розуміються земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Частиною 2 статті 9 Закону визначено
повноваження державного реєстратора,
згідно з пунктами 1, 2 якої державний
реєстратор, зокрема: встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Водночас, абзац 2 частини 2 та частина 13
статті 15 Закону визначають, що перелік
документів для здійснення державної
реєстрації та порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, а також порядок надання
інформації з Державного реєстру прав
встановлює Кабінет Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 22 червня 2011 року №703
затверджено Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - Порядок), за абзацом 1
пункту 5 якого документи, що подаються
для проведення державної реєстрації
прав, взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, повинні відповідати
вимогам, що встановлені законом, цим
Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 23 Порядку
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі .

Частиною 1 статті 24 Закону визначено
вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зокрема: якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Відповідно до пункту 23 Порядку
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі .

Частиною 1 статті 24 Закону визначено
вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зокрема: якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з оскаржуваного рішення
№ 6921178 від 17.10.2013 року, державним
реєстратором розглянуто заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та документи подані
для проведення державної реєстрації
прав.

Відповідачем встановлено, що подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме
відсутність в правовстановлювальному
документі, зокрема рішенні
Святошинського районного суду міста
Києва від 01 червня 2013 року та рішенні
Апеляційного суду міста Києва від 05
вересня 2013 року загальної площі об'єкта
нерухомого майна, а лише визнано право
власності за позивачем на частку
квартири.

Так, суд першої інстанції правомірно
зазначає, що відповідно до пункту 20
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 року,
з метою проведення державної
реєстрації виникнення права власності
державний реєстратор вносить до запису
про нерухоме майно такі відомості щодо
об'єкта нерухомого майна: тип об'єкта
нерухомого майна (житловий будинок,
будівля, споруда, квартира, житлове
приміщення, нежитлове приміщення тощо);
призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий); площа об'єкта
нерухомого майна (загальна та (за
наявності) житлова); відомості про
складові частини об'єкта нерухомого
майна (найменування та/або присвоєння
літера, загальна та (за наявності)
житлова площа об'єкта нерухомого майна,
який є складовою частиною складної
речі та призначений для обслуговування
іншої (головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю); адреса об'єкта
нерухомого майна; підстава для
внесення запису про нерухоме майно:
назва рішення; дата формування рішення;
індексний номер рішення; прізвище, ім'я
та по батькові державного реєстратора;
найменування органу державної
реєстрації прав або найменування
нотаріальної контори, назва
нотаріального округу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що враховуючи відсутність в
документі, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності,
площі об'єкта нерухомого майна, яке
підлягає державній реєстрації,
відповідач у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
чинним законодавством України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано прийняв рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, а тому в цій частині
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Крім того, як вбачається з позовної
заяви, позивач просить суд
зобов'язати відповідача провести
державну реєстрацію речових прав
власності на 1/2 частину квартири за
адресою АДРЕСА_1, за заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, поданою
позивачем за реєстраційним № 3168786 від
27.09.2013 року, що є похідною позовною
вимогою від першої.

У частині 4 статті 9 Закону визначено, що
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Тобто, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що за своєю
правовою природою, відповідно до норм
чинного законодавства, повноваження
відповідача щодо здійснення
реєстрації є виключною компетенцією
уповноваженого органу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вищевказана позовна
вимога є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.