Справа № К/9991/40565/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/40565/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою приватного
підприємства "Кассиель" до Управління
Пенсійного фонду України в
Новозаводському районі міста
Чернігова (далі - Управління ПФУ) про
визнання дій протиправними та
скасування вимоги в частині,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою приватного
підприємства "Кассиель" (далі -
Підприємство) на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року Підприємство
пред'явило у суді позов до Управління
ПФУ, в якому просило визнати
протиправними дії Заступника
начальника - начальника відділу обліку
надходження платежів Управління ПФУ
щодо складення вимоги про сплату боргу
від 17 листопада 2010 року, а також саму
зазначену вимогу, в частині
зобов'язання Підприємства сплатити
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування (далі -
страхові внески) в розмірі 3 164 гривні 10
копійок.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що під час планової
перевірки його діяльності з питань
дотримання вимог законодавства щодо
нарахування збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування;
обчислення внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, інших платежів та сплати
авансових платежів у вигляді сум
страхових внесків до Пенсійного фонду
України та достовірності формування та
подання відомостей про застраховану
особу, що використовується в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування за період з
1 листопада 2004 року по 30 вересня
2010 року, Управління ПФУ дійшло висновку
про порушення ним статті 19 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-VI "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", що призвело до заниження
ним фактичних витрат на оплату праці
працівників та їх сукупного
оподатковуваного доходу і, як наслідок,
донарахування страхових внесків у
розмірі 3 573 гривні 80 копійок.
Зазначений висновок зафіксовано
Управлінням ПФУ в акті перевірки від 16
листопада 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки, Заступником начальника -
начальником відділу обліку
надходження платежів Управління ПФУ
17 листопада 2010 року була
прийнята вимога про сплату боргу в
розмірі 3 573 гривні 80 копійок.

Підприємство, не погоджуючись з
цією вимогою в частині зобов'язання
сплатити страхові внески в розмірі 3 164
гривні 10 копійок з матеріальної
допомоги, наданої його працівникам,
оскаржило її в адміністративному
порядку. За наслідком розгляду його
заяв про узгодження вимоги, останню
залишено без змін.

Посилаючись на помилковість висновку
Управління ПФУ, оскільки об'єктом для
нарахування та утримання страхових
внесків є лише виплати систематичного
характеру, які підлягають
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб, а Підприємством
матеріальна допомога виплачена
працівникам одноразово, в межах суми,
яка не підлягає оподаткуванню таким
податком, просив позов задовольнити.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19
січня 2011 року позовні вимоги
Підприємства задоволено. Визнано
протиправними дії Заступника
начальника - начальника відділу обліку
надходження платежів Управління ПФУ
при складанні вимоги про сплату боргу
№ Ю-3302 від 17 листопада 2010 року в частині
сплати страхових внесків з
матеріальної допомоги за серпень,
грудень 2006 року загальною сумою 3164
гривень 10 копійок. Визнано
протиправною та скасовано вимогу
Управління ПФУ про сплату боргу № Ю-3302
від 17 листопада 2010 року в частині
страхових внесків з матеріальної
допомоги за серпень, грудень 2006 року на
загальну суму 3164 гривень 10 копійок.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від
16 червня 2011 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В обґрунтування касаційної скарги
Підприємство посилається на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухваленого ним рішення та прийняття
нової постанови про задоволення
позову.

Управління ПФУ своїм правом, як сторони
в справі, не скористалось та
заперечення на касаційну скаргу не
подало.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
рішення, що приймалися під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що
Підприємство виплатило своїм
працівникам матеріальну допомогу з
нагоди святкування Дня будівельника,
загальною сумою 2 450 гривень (наказ № 25
від 11 серпня 2006 року), та Нового року,
загальною сумою 7 500 гривень (наказ № 13
від 19 грудня 2006 року), однак, не
визначило ці виплати об'єктом
нарахування та утримання страхових
внесків, внаслідок чого Управління ПФУ
під час перевірки донарахувало їх у
розмірі 779 гривень та 2 385 гривень,
відповідно.

Порядок нарахування, обчислення
та сплати страхових внесків
передбачений статтями 19 та 20 Закону
України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та Інструкцією
про порядок обчислення та сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
постановою правління Пенсійного фонду
України № 21-1 від 19 грудня 2003 року і
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за №
64/8663.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
матеріальна допомога, яку Підприємство
виплатило своїм працівникам, не носить
систематичного характеру, не
включається до фонду оплати праці, а
тому не є об'єктом для нарахування та
утримання страхових внесків.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, та, відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний суд
зазначив, що єдиним нормативним
документом, розробленим відповідно до
Закону України "Про оплату праці" і
таким, що визначає складові фонду
оплати праці, є Інструкція зі
статистики заробітної плати,
затверджена наказом Держкомстату
України № 5 від 13 січня 2004
року і зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 року за №
114/8713 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.3. Інструкції,
для оцінки розміру заробітної плати
найманих працівників застосовується
показник фонду оплати праці. Фонд
оплати праці складається з фонду
основної заробітної плати, фонду
додаткової заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. Останні, як вказано в пункті 2.3.
Інструкції, включають винагороди та
премії, які мають одноразовий характер,
компенсаційні та інші грошові й
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Пунктом 2.3.2. Інструкції визначено,
що до таких виплат належать винагороди
та заохочення, що здійснюються раз на
рік або мають одноразовий характер, в
тому числі одноразові заохочення, не
пов'язані з конкретними результатами
праці.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду про те, що одноразова матеріальна
допомога до Дня будівельника та до
Нового року відноситься до складу
фактичних витрат на оплату праці, а
отже при її виплаті необхідно
нараховувати відповідні страхові
внески на загальнообов'язкове пенсійне
страхування. Таким чином, вимога
Управління ПФУ від 17 листопада 2010 року
в частині, що оскаржується, прийнята
відповідно до вимог чинного
законодавства, а дії по її прийняттю
вчинені Заступником начальника -
начальником відділу обліку
надходження платежів Управління ПФУ на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України, суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу
без задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін, якщо визнає, що при
його ухваленні суд не порушив норм
матеріального та процесуального права.
З огляду на те, що суд апеляційної
інстанції всебічно і повно дослідив
обставини справи, а доводи, наведені
позивачем у касаційній скарзі, його
висновку не спростовують, ухвалена ним
постанова підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
підприємства "Кассиель" залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников