Справа № 815/2563/14
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2563/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Вовченко O.A.,

секретар судового засідання
Дубовик Г.В.,

за участі:

перекладача - Хамдард Непа
Хабібрахман;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача -
ОСОБА_2(на підставі ордеру),

представник відповідача -
Кононєнко Н.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
Міграційної Служби України в Одеській
області про визнання неправомірною
бездіяльності щодо не прийняття та не
розгляду заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту; зобов'язання прийняти і
розглянути заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, та документувати в
установленому законом порядку
довідкою про звернення за захистом в
Україні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної Міграційної
Служби України в Одеській області про
визнання неправомірною бездіяльності
щодо не прийняття та не розгляду заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту;
зобов'язання прийняти і розглянути
заяву про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, та документувати в
установленому законом порядку
довідкою про звернення за захистом в
Україні.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що, позивач, громадянин
Афганістану, у грудні 2013 року прибув до
України з наміром шукати притулок в цій
країні в зв'язку з побоюваннями
переслідування на території
Афганістану. Позивач зазначає, що він
неодноразово звертався до управління у
справах біженців Головного управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області із заявами про
надання позивачу захисту. Однак, як
вказує позивач, оскільки декілька
разів йому було в усній формі
відмовлено в прийнятті заяв, 21.01.2014 року
позивачем було надіслано до Головного
управління Державної Міграційної
Служби України в Одеській області лист
із заявою про захист з відповідними
додатками. Водночас, позивач зазначає,
що через декілька днів даний лист
повернувся на адресу позивача у зв'язку
із неможливістю віддати його адресату.

Відтак, позивач вважає, що Головне
управління Державної Міграційної
Служби України в Одеській області не
вчинило жодних дій по розгляду його
заяви та по прийняттю відповідного
рішення, й тому бездіяльність
відповідача є протиправною.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали та просили суд задовольнити
їх у повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти задоволення вказаного
адміністративного позову
заперечували, посилаючись на
відсутність з боку позивача офіційного
звернення із заявою про надання
захисту.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, вивчивши обставини
справи, дослідивши наявні у справі
докази, суд встановив наступні
обставини.

Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні визначає
Закон України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
проводиться на підставі заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
за місцем тимчасового перебування
заявника.

Відповідно до ч. 12 статті 7 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту: реєструє заяву
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, та
подані документи; ознайомлює заявника
або його законного представника під їх
власний підпис з порядком прийняття
рішення за їх заявами, правами та
обов'язками особи, стосовно якої
прийнято рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту;
проводить дактилоскопію особи, яка
подала заяву про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту;у разі потреби направляє особу
на обстеження для встановлення віку у
порядку, встановленому законодавством
України; заповнює реєстраційний листок
на особу, яка звернулася із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, та
членів її сім'ї, які не досягли
вісімнадцятирічного віку, або на
дитину, розлучену із сім'єю, від імені
якої заяву про визнання її біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, подав її законний
представник;заповнює інші необхідні
документи;оформлює особову справу;
роз'яснює порядок звернення про
надання безоплатної правової допомоги
відповідно до закону, що регулює
надання безоплатної правової допомоги;

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем складено заяву про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (а.с. 5-7).

В адміністративному позові ОСОБА_1
вказує, що із вказаною заявою про
захист в Україні він неодноразово
звертався до Головного управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області. Однак, суд зазначає,
що з наявної в матеріалах справи копії
журналу реєстрації звернень осіб, які
звернулись до Головного управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області для надання статусу
біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту, не вбачається
відомостей щодо звернення позивача з
відповідною заявою (а.с.29-33).

Водночас, судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
позивачем листом до Головного
управління Державної Міграційної
Служби України в Одеській області
направлялась відповідна заява з
додатками.

Так, в судових засіданнях судом
оглянуто оригінал поштового конверту,
копія якого наявна в матеріалах справи
(а.с. 9) та з вказаного документу
вбачається, що ОСОБА_1 направлялась
24.01.2014 року (згідно відбитку штемпеля),
до Головного управління Державної
Міграційної Служби України в Одеській
області поштова кореспонденція, однак
поштове відправлення було повернуто
позивачу з відміткою «за закінченням
терміну зберігання».

Згідно копії опису вкладення № 654,
оригінал якого, також, досліджувався в
судовому засіданні, позивач направляв
на адресу відповідача заяву про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, 8
фотокарток та договір оренди жилого
приміщення (а.с. 10). Вказані документи
були направлені до Головного
управління Державної Міграційної
Служби України в Одеській області
24.01.2014 року, що підтверджується
відбитком календарного штемпелю
відділу поштового зв'язку.

Відтак, з урахуванням доводів позивача
щодо неможливості особисто подати
відповідну заяву, позивач обрав спосіб
захисту своїх прав шляхом направлення
заяви поштою та позивачем підтверджено
факт направлення відповідної заяви до
відповідача поштовим зв'язком.

Разом з цим, враховуючи те, що поштова
кореспонденція провернута позивачу із
відміткою «за закінченням терміну
зберігання», суд вважає, що заява
позивача не була прийнята Головним
управлінням Державної Міграційної
Служби України в Одеській області з
незалежних від нього причин. Відтак,
оскільки відповідачем не отримано
заяву позивача, суд вважає, що ознаки
протиправної бездіяльності щодо не
прийняття та не розгляду заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту у
відповідача відсутні.

Варто зазначити, що бездіяльність
суб'єкта владних повноважень - це
пасивна поведінка суб'єкта владних
повноважень, тобто не вчинення ним дій
за наявності нормативно визначеного
обов'язку їх вчинити, яка може мати
вплив на реалізацію прав, свобод та
інтересів фізичної особи, прав та
інтересів юридичної особи (зокрема,
ненадання відповіді на скаргу тощо). В
контексті вимог позивача,
бездіяльність при не реєстрації місця
проживання - це бездіяльність суб'єкта
владних повноважень, яка полягає в
пасивній поведінці (не вчиненні жодних
дій) і невиконанні покладеного на нього
правового обов'язку щодо вчинення дій
по реєстрації позивача квартирі
АДРЕСА_1.

Відтак, оскільки суд дійшов висновку,
що заява позивача не розглянута
Головним управлінням Державної
Міграційної Служби України в Одеській
області з незалежних від нього причин,
а саме, у зв'язку з ти, що відповідачем
не отримано заяву позивача, суд вважає,
що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання
неправомірною бездіяльності щодо не
прийняття та не розгляду заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту не
підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що Правила
розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, затверджені
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України 07.09.2011 649, визначають процедуру
розгляду в Україні заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату, позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

У відповідності до п. 2.1 вказаних Правил
уповноважена посадова особа органу
міграційної служби, до якого особисто
звернулась особа, яка має намір бути
визнаною біженцем в Україні або особою,
яка потребує додаткового захисту, або
її законний представник у випадках,
передбачених Законом: а) встановлює
особу заявника; б) реєструє заявника в
журналі реєстрації осіб, які бажають
подати заяву про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту (додаток 1) (далі - журнал
реєстрації осіб); в) інформує заявника
мовою, яку він/вона розуміє, про умови,
за яких в Україні особа може бути
визнана біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, про її
права та обов'язки, а також про наслідки
невиконання обов'язків; г) забезпечує
надання заявнику послуг перекладача; ґ)
перевіряє дотримання заявником
передбаченого статтею 5 Закону порядку
звернення із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту;д) з'ясовує місце
тимчасового перебування (проживання)
заявника (фактичну адресу проживання в
Україні); е) протягом одного робочого
дня здійснює перевірку наявності
підстав, за яких заявнику може бути
відмовлено в прийнятті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту; є)
заносить отримані відомості до
централізованої інформаційної
системи.

Згідно п . 2.2 Правил рішення щодо
прийняття заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, приймається органом
міграційної служби протягом робочого
дня, в який до нього звернулась
відповідна особа.

З урахуванням вищенаведених приписів
норм законодавства, суд вважає, що
оскільки позивачем направлялась до
відповідача заява про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, та оскільки дана
заява з незалежних від сторін причин,
не була отримана відповідачем, суд
вважає, що порушені права позивача
мають бути відновлені шляхом розгляду
заяви позивача про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

У зв'язку із наведеним, суд вважає за
необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1
щодо зобов'язання прийняти і
розглянути заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо
документування в установленому
законом порядку довідкою про звернення
за захистом в Україні, суд відмовляє в
задоволенні вказаної вимоги з огляду
на наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, діяльність органів
державної влади регулюють закони та
підзаконні акти, які дають суб'єктам
владних повноважень можливість
користування певною свободою розсуду
при вирішенні питань і встановлюють
лише межі такої свободи, тобто
наділяють їх дискреційними
повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації
№R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо виконання
дискреційних повноважень
адміністративними органами від 11
березня 1980 року під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду -
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
без порушень принципу розподілу влади.

Разом з цим, суд зазначає, що пунктом 2.4
Правил розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту передбачено, що у
разі наявності передбачених Законом
підстав орган міграційної служби
ухвалює рішення про відмову в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, яке оформлюється наказом.

У відповідності до п. 3.1. Правил у разі
відсутності підстав для відмови в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, уповноважена посадова особа
органу міграційної служби: а)
забезпечує можливість для заявника
особисто або за допомогою законного
представника скласти заяву про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту; б)
реєструє заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, та подані документи у журналі
реєстрації заяв про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту (додаток 6); в) ознайомлює
заявника або його законного
представника під їхній власний підпис
з порядком прийняття рішення за їх
заявами, правами і обов'язками особи,
стосовно якої прийнято рішення про
оформлення документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту тощо.

З наведеного вбачається, що орган
міграційної служби при розгляді заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
керується приписами норм чинного
законодавства.

Таким чином, позовні вимоги позивача
щодо документування в установленому
законом порядку довідкою про звернення
за захистом в Україні передбачають
втручання в діяльність суб'єкта
владних повноважень, який
уповноважений приймати відповідні
рішення.

Така позиція суду щодо неможливості
суду підміняти собою органи владних
повноважень, повністю узгоджується із
позицією Верховного суду України,
викладеною в постанові Пленуму № 13 від
24.10.2008 року, згідно якої, суд не може
підміняти державний орган, приймаючи
замість нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень та з
позицією Європейського суду з прав
людини, який неодноразово зазначав, що
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави, і
суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою ст.71 КАС України,
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області прийняти і розглянути
заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
29.05.2014 року.

Суддя
Вовченко O.A.

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області прийняти і розглянути
заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

29 травня 2014 року