Справа № 437/9704/13-а
Суддя: Бугера О. В.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №437/9704/13-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м.Луганська складі:

головуючого судді: Бугери
О.В.,

при секретарі
Тихенькій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Коктебельської
селищної ради про визнання незаконною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із
відповідним позовом, в якому просила
скасувати рішення 40-сесії 6 скликання
Коктебельської селищної ради від 28.02.2013
року №1584, скасувати рішення 42-сесії 6
скликання Коктебельської селищної
ради від 04.04.2013 року №1625, зобов'язати
відповідача розглянути клопотання від
20.03.2013 року та винести мотивоване
рішення відносно надання позивачу
дозволу на розробку проекту відводу
земельної ділянки на підставі наданих
нею матеріалів. Також просила
зобов'язати відповідача у порядку ст.163
КАСУ надати суду та позивачеві звіт про
виконання судового рішення, стягнути з
відповідача судові витрати та витрати
на оплату правової допомоги.

В обґрунтування позову зазначила, що
08.12.2012 року вона звернулась із запитом
про надання інформації відносно того,
чи є на даний час у розпорядженні
Коктебельської територіальної громади
вільні земельні ділянки для виділення
громадянам у власність під будівництво
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, а також прохання
повідомити, де саме вони розташовані.
Також позивач просила винести на
розгляд сесії Коктебельської селищної
ради питання про внесення змін до
генерального плану забудови
додаткового фонду земель, належних для
безкоштовного виділення громадянам
для будівництва та обслуговування
житлових будинків та господарських
споруд.

19 грудня 2012 року позивач у відповідь на
свій запит отримала лист №3509 від 12
грудня 2012 року, з якого їй стало відомо,
що 30 березня 2012 року винесене рішення
сесії Коктебельської селищної ради про
затвердження нового генерального
плану, що передбачає зміну кордонів
смт.Коктебель. Інформація про
наявність земельних ділянок, які
можуть бути використані під забудову,
повинна міститися в детальному плані
території, але на сьогоднішній день
детальний план смт.Коктебель не
розроблено та не узгоджено. На даний
момент ведеться робота з розробки
проекту землеустрою зі встановленням
нових кордонів смт.Коктебель, після
розробки якого буде розроблятися
детальний план території. Направивши
на адресу відповідача другий запит про
надання інформації стосовно районів
селища, де генеральним планом
передбачені вільні земельні ділянки
під будівництво та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, позивач отримала відповідь, що
генеральний план не містить інформації
про те, в яких районах селища
передбачені вільні земельні ділянки.
Рішенням 40-сесії 6 скликання
Коктебельської селищної ради від 28.02.2013
року №1584 клопотання ОСОБА_1 про надання
дозволу на розробку проекту про
надання безоплатно у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) було розглянуто та
відмовлено в наданні земельної
ділянки, орієнтовної площі 0,15 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку,
господарських будівель та споруд у
смт.Коктебель. Врахувавши зауваження,
на які було вказано в рішенні сесії від
28.02.2013 року №1584, позивачкою було знову
направлено клопотання з новими двома
графічними матеріалами. Однак рішенням
42-сесії 6 скликання Коктебельської
селищної ради від 04.04.2013 року №1625
позивачу також було відмовлено у
задоволенні вказаного клопотання.
Вважає обидва рішення незаконними,
винесеними без дотримання норм закону
та такими, що підлягають скасуванню.

У судове засідання позивач не
з'явилась, про дату та час судового
розгляду була повідомлена належним
чином, надала заяву про розгляд справи
за її відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, подав суду
заперечення на адміністративний позов,
в яких зазначив, що заява позивача, в
якій вона просила надати їй дозвіл на
розробку проекту відведення земельної
ділянки у будь-якому місці із вказаних
на графічному матеріалі, була отримана
28.01.2013 року. При цьому до клопотання
позивачем було додано план населеного
пункту смт.Коктебель без зазначення
конкретної земельної ділянки з тим, щоб
Коктебельська селищна рада самостійно
на свій розсуд підібрала земельну
ділянку та надала дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення цієї земельної ділянки, що
не відповідає нормам ст.118 Земельного
Кодексу України. Діюче законодавство
України не передбачає покладення на
органи місцевого самоврядування
обов'язку підбирати зацікавленим
особам вільні земельні ділянки за їх
клопотанням про надання земельних
ділянок. Також не передбачена
можливість самостійного визначення
органом державної влади або органом
місцевого самоврядування місця
розташування земельної ділянки, що
надається громадянину, і Коктебельська
селищна рада повинна розглядати
питання щодо надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення конкретно визначеної
земельної ділянки, місце розташування
якої відоме, що в даному випадку
відсутнє. До клопотання від 20.03.2013 року
позивачем взагалі були додані графічні
матеріали у графічній частині яких не
наводиться навіть інформація стосовно
населеного пункту, частина території
якого відображена на ньому. Також
інформація стосовно населеного пункту,
у якому позивач бажає отримати
земельну ділянку, відсутня і у самих
клопотаннях від 28.01.2013 року та від 20.03.2013
року. У свою чергу позивачем до
клопотання про виділення земельної
ділянки викопіювання з кадастрової
карти (плану) додано не було та своїм
правом на отримання в установленому
порядку вказаного викопіювання вона не
скористалася. Вважають,що внаслідок
того, що додані до клопотання щодо
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки графічні матеріали не містять
у собі вказаної інформації у
достатньому обсязі, рішення сесії є
законними та обґрунтованими, підстав
для їх скасування не вбачається.
Просили у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, відповідно до якого
усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що
08.12.2012 року позивач звернулась із
запитом про надання інформації
відносно того, чи є на даний час у
розпорядженні Коктебельської
територіальної громади вільні
земельні ділянки для виділення
громадянам у власність під будівництво
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, а також прохання
повідомити, де саме вони розташовані.
Також позивач просила винести на
розгляд сесії Коктебельської селищної
ради питання про внесення змін до
генерального плану забудови
додаткового фонду земель, належних для
безкоштовного виділення громадянам
для будівництва та обслуговування
житлових будинків та господарських
споруд.

19 грудня 2012 року позивач у відповідь на
свій запит отримала лист №3509 від 12
грудня 2012 року, з якого їй стало відомо,
що 30 березня 2012 року винесене рішення
сесії Коктебельської селищної ради про
затвердження нового генерального
плану, що передбачає зміну кордонів
смт.Коктебель. Інформація про
наявність земельних ділянок, які
можуть бути використані під забудову,
повинна міститися в детальному плані
території, але на сьогоднішній день
детальний план смт.Коктебель не
розроблено та не узгоджено. На даний
момент ведеться робота з розробки
проекту землеустрою зі встановленням
нових кордонів смт.Коктебель, після
розробки якого буде розроблятися
детальний план території, у зв'язку з
чим надати інформацію по даному запиту
немає можливості.

25 грудня 2012 року позивач направила на
адресу відповідача другий запит про
надання інформації стосовно районів
селища, де генеральним планом
передбачені вільні земельні ділянки
під будівництво та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд. У відповіді на запит
відповідачем було зазначено, що
генеральний план не містить інформації
про те, в яких районах селища
передбачені вільні земельні ділянки.
Посиланням офіційного веб-сайту
Коктебельської селищної ради ОСОБА_1
було запропоновано подивитись
Генеральний план у графічному
зображенні, де зображені проектні
території забудови та нового
будівництва присадибної забудови.

28 січня 2013 року позивачем на адресу
відповідача було надіслано клопотання
в порядку ст.116,118,121 Земельного кодексу
України з метою отримання безоплатно у
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка).

Рішенням 40-сесії 6 скликання
Коктебельської селищної ради від 28.02.2013
року №1584 клопотання ОСОБА_1 про надання
дозволу на розробку проекту про
надання безоплатно у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) було розглянуто та
відмовлено в наданні земельної
ділянки, орієнтовної площі 0,15 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку,
господарських будівель та споруд у
смт.Коктебель (а.с.7).

27.03.2013 року позивачкою було направлено
нове клопотання з новими двома
графічними матеріалами, а саме:
кадастровою картою району, з якого
можна зробити викопіювання.

Рішенням 42-сесії 6 скликання
Коктебельської селищної ради від 04.04.2013
року №1625 ОСОБА_1 в наданні земельної
ділянки орієнтованою площею 0,15 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка) в смт.Коктебель
було відмовлено з тієї підстави, що з
наданого гр.ОСОБА_1 графічного
матеріалу неможливо визначити
відповідність місцезнаходження
затребуваної земельної ділянки
вимогам закону (а.с.8).

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України
визначено, що громадяни набувають
право власності та користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибної ділянки) у межах
норм безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (частина 7 статті 118
Земельного кодексу України).

В ході розгляду справи було
встановлено, що у відповідь на
звернення позивача від 25 грудня 2012 року
відповідач вказав, що генеральний план
не містить інформації про те, в яких
районах селища передбачені вільні
земельні ділянки. Посиланням
офіційного веб-сайту Коктебельської
селищної ради ОСОБА_1 було
запропоновано подивитись Генеральний
план у графічному зображенні, де
зображені проектні території забудови
та нового будівництва присадибної
забудови.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачкою до клопотань
про надання дозволу на отримання
земельної ділянки від 28.01.2013 року та
27.03.2013 року було надано графічні
матеріали, а саме: кадастрова карта
району, тому посилання відповідача в
запереченнях щодо порушення
позивачкою вимог ст.151 ЗК України не
заслуговують уваги, оскільки судом
встановлено, що позивачкою були
здійснені всі заходи, направлені на
отримання необхідних для клопотання
документів, однак відповідачем кожного
разу не мотивовано було відмовлено.

Враховуючи зазначене, суд вважає за
необхідне скасувати вказані рішення
40-сесії 6 скликання Коктебельської
селищної ради від 28.02.2013 року №1584,
рішення 42-сесії 6 скликання
Коктебельської селищної ради від 04.04.2013
року №1625, та зобов'язати відповідача
розглянути клопотання від 20.03.2013 року
та винести мотивоване рішення відносно
вирішення питання про надання позивачу
дозволу на розробку проекту відводу
земельної ділянки на підставі наданих
ним матеріалів.

Суд вважає, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача судових витрат
на правову допомогу у розмірі 1000 грн.,
оскільки, відповідно до вимог ст.90 КАС
України визначено, що витрати, повязані
з оплатою допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть
сторони. Постановою Кабінету
Міністрів України № 590 від 27.04.2006,
визначено, що граничні розміри
компенсації витрат на правову допомогу
в адміністративних справ, якщо
компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави, не
повинна перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день. На підтвердження
понесених витрат позивачем надано до
суду копію договору про надання
юридичних послуг від 20 червня 2013 року
між відокремленим підрозділом
«Правовий захист підприємств та
громадян» ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ
«Донбаснафтопродукт» та ОСОБА_1 (а.с.10)
та квитанцію прибуткового касового
ордеру №61 про оплату послуг за
договором б/н від 20.06.2013 року у сумі 1000
грн (а.с.8а).Документів, що підтверджує
статус представника як адвоката або
фахівця в галузі права, не надано. Окрім
того, витрати на правову допомогу є
предметом доказування, а стороною
позивача не надано розрахунку витрат
та вартості послуг за договором про
надання юридичних послуг позивачем та
його представником. Також слід
зазначити, що в квитанції не зазначено
до якого договору вона вчинена. Таким
чином, суду не надано доказів фактичних
витрат робочого часу адвокату або
іншого фахівця у галузі првава на
здійснення захисту інтересів позивача
у суді, а саме витрати робочого часу є
підставою для розрахунку компенсації
витрат на правову допомогу в
адміністративних справ відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 590 від 27.04.2006. За таких обставин, суд
вважає, необґрунтованими вимоги
позивача щодо відшкодування витрат на
правову допомогу у сумі 1000 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа), а у випадку
часткового задоволення позову -
відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.2, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Коктебельської селищної ради про
визнання незаконною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Скасувати рішення 40-сесії 6 скликання
Коктебельської селищної ради від 28.02.2013
року №1584.

Скасувати рішення 42-сесії 6 скликання
Коктебельської селищної ради від 04.04.2013
року №1625.

Зобов'язати Коктебельську селищну раду
розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.03.2013
року та винести мотивоване вирішення
питання про надання їй дозволу на
розробку проекту відводу земельної
ділянки на підставі наданих
матеріалів.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі
20,86 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному
обсязі.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

Головуючий: суддя
О.В.Бугера