Справа № 826/4796/14
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2014 року № 826/4796/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Пащенка К.С., при секретарі судового
засідання Іконніковій О.Ю., розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справуза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Софтлайн
Інтернешнл»доДержавної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити позов у повному
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити у задоволенні
21.05.2014 в судовому засіданні за згодою
представників сторін ухвалено
розглядати справу в порядку письмового
провадження на підставі ч. 4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
18.02.2014 за результатами документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Софтлайн Інтернешнл» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс» за період з 01.01.2011 по
31.12.2013 ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві складено Акт № 159/26-55-22-08/31991602
(далі - Акт перевірки), яким встановлено
порушення позивачем ст. 185, п.п. 198.1, 198.6
ст. 198 ПК України та, як наслідок,
заниження податку на додану вартість
також порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України та, як наслідок, заниження
податку на прибуток на загальну суму у
11.03.2014 на підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення:
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 146611
185, п.п. 198.1, 198.6 ст. 198 ПК України позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
застосовано штрафні (фінансові)
З аналізу Акту перевірки видно, що
підставою для висновку відповідача про
порушення позивачем ст. 185, п.п. 198.1, 198.6
ст. 198 ПК України та, як наслідок,
заниження податку на додану вартість
також порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України та, як наслідок, заниження
податку на прибуток на загальну суму у
розмірі 146611 грн. стала встановлена ним
нікчемність вказаних Договорів
внесення до ЄДР записів про
відсутність ТОВ «Експедішін-Сервіс» та
ТОВ «Молл-Сервіс» за
анулювання ТОВ «Експедішін-Сервіс»
свідоцтва ПДВ з 12.12.2011 та ТОВ
«Молл-Сервіс» з 27.12.2011;
отримання листом від 13.08.2013 №
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві копії ухвали Подільського
районного суду м. Києва від 02.08.2013 у
справі № 758/8076/13-к, в якій встановлено,
зокрема, що органами досудового
розслідування ОСОБА_1 та ОСОБА_2
обвинувачуються в тому, що своїми
діями, які виразились у фіктивному
підприємництві, тобто створенні та
придбанні суб'єктів підприємницької
діяльності (юридичних осіб), зокрема,
ТОВ «Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс», з метою прикриття
незаконної діяльності, вчинене
повторно, а також підробленні
документів які видаються та
посвідчуються підприємством, надають
права та звільняють від обов`язків, а
саме, первинних документів
бухгалтерського, податкового обліку,
документів фінансово-господарської
діяльності про проведені господарські
операції з продажу (придбання) товарів,
виконання робіт, надання послуг в
адресу вказаних в підозрі суб'єктів
підприємницької діяльності реального
сектору економіки без фактичного
здійснення господарських операцій, з
метою використання їх як
підроблювачем, так і іншою особою та їх
збут, повторно, за попередньою змовою
групою осіб, вчинили злочин,
передбачений ч. 2 ст. 205 КК України, ч. 3
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.
На думку суду самі по собі записи ЄДР
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс» за місцезнаходженням та
анулювання ТОВ «Експедішін-Сервіс» та
ТОВ «Молл-Сервіс» свідоцтв ПДВ не є
беззаперечними доказами безтоварності
операцій між позивачем та зазначеними
Разом з тим, з огляду на встановлені
податковим органом обставини, що
свідчать про можливу фіктивну
діяльність ТОВ «Експедішін-Сервіс» та
ТОВ «Молл-Сервіс» суд вважає, що з метою
доведення правомірності своїх дій щодо
формування податкового за операціями з
ним, позивач зобов'язаний надати суду
копії всіх документів, які підлягали
складенню під час виконання
відповідних правочинів.
Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
За змістом пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України для визначення об'єкта
оподаткування включають витрати
операційної діяльності, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Обов'язковою умовою виникнення права
на формування податкового кредиту є
сплата податку на додану вартість у
ціні придбаного або виготовленого
товару чи послуг, а умовою віднесення
витрат до складу валових витрат є
фактичне придбання або виготовлення
товарів (робіт, послуг).
Таким чином, під час здійснення
контролю за правомірністю формування
платником податку податкового кредиту
та валових витрат підлягає перевірці
фактичне придбання (виготовлення)
товару чи отримання послуги.
Формування податкового кредиту та
валових витрат на підставі правочинів,
у межах яких було здійснено виключно
обмін документами первинного
бухгалтерського обліку та
перерахування грошових коштів, чинним
законодавством не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
Поряд з цим, фактичне не отримання
товару, відсутність поважної розумної
економічної або іншої причини
здійснення таких операцій позбавляють
платника податку права на податковий
кредит за наслідками цих операцій
навіть у випадку наявності належним
первинно-бухгалтерських документів.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
Як видно з матеріалів справи та не
заперечувалось представниками сторін,
між позивачем та ТОВ
«Експедішін-Сервіс» укладено договір
про надання послуг у сфері
інформатизації користувачам
комп'ютерних програм від 01.06.2011 № ЕС-25,
також між позивачем та ТОВ
«Молл-Сервіс» укладено договір у
спрощений спосіб згідно з ч. 1 ст. 181 ГК
України (далі - Договори). На
підтвердження факту виконання умов
вказаних Договорів складено акти
прийому-передачі наданих послуг, а
також ТОВ «Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс» виписали позивачу
податкові накладні на загальну суму у
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№ 168/704, первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.
Суд приходить до висновку щодо
відсутності підстав вважати надані
позивачем документи первинними
бухгалтерськими документами, які б
підтверджували фактичне придбання
позивачем послуг у контрагентів,
оскільки у первинному документі має
бути конкретизовано, які саме послуги
були надані (зміст та обсяг
господарської операції) із зазначенням
їх вартості (вартісний вираз), годин
виконання робіт (одиниця виміру
господарської операції), однак в актах
надання послуг, податкових накладних
зазначено лише загальне найменування
послуг та їх вартість без
конкретизування, які саме послуги були
надані, їх видів та опису, конкретних
об'ємів та напрямків, за якими вони
проводились, кількість відпрацьованих
годин, перелік використаних ресурсів
та частина їх вартості, що включена до
вартості послуг, що робить неможливим
встановлення змісту та обсягу
господарської операції і факту
використання її результатів у
господарській діяльності позивача.
Водночас, з пояснень представника
позивача в судовому засіданні судом
встановлено, що надані ТОВ
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс» послуги у сфері
інформатизації користувачам
комп'ютерних програм стосуються
встановлення безкоштовних програм, які
є вільними у доступі і не потребують
ніяких супутніх документів, зокрема,
ліцензій, електронних ключів.
Таким чином, з наданих позивачем
документів не вбачається, які критерії
використовувались для визначення
вартості послуг та, відповідно,
необхідність та доцільність
використання їх в господарській
діяльності позивача і правомірність
формування податкового кредиту.
Позивачем не доведено економічну
доцільність витрат без визначення
конкретних послуг та причинного
зв'язку між придбаними послугами та
отриманням економічної вигоди, та
наміру придбання позивачем послуг для
їх подальшого використання у власній
господарській діяльності.
Так само, позивачем не надано доказів
наявності господарської потреби в
роботах, замовлених у ТОВ
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
Водночас, як видно з матеріалів справи,
04.04.2012 директор ТОВ «Експедішін-Сервіс»
гр. ОСОБА_3 у поясненнях повідомив, що
відношення до фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Експедішін-Сервіс» не
Крім того, в наявній в матеріалах
справи ухвали Подільського районного
суду м. Києва від 02.08.2013 у справі №
758/8076/13-к встановлено, зокрема, що
органами досудового розслідування
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачуються в
тому, що своїми діями, які виразились у
фіктивному підприємництві, тобто
створенні та придбанні суб'єктів
підприємницької діяльності (юридичних
осіб), зокрема, ТОВ «Експедішін-Сервіс»
та ТОВ «Молл-Сервіс», з метою прикриття
незаконної діяльності, вчинене
повторно, а також підробленні
документів які видаються та
посвідчуються підприємством, надають
права та звільняють від обов`язків, а
саме, первинних документів
бухгалтерського, податкового обліку,
документів фінансово-господарської
діяльності про проведені господарські
операції з продажу (придбання) товарів,
виконання робіт, надання послуг в
адресу вказаних в підозрі суб'єктів
підприємницької діяльності реального
сектору економіки без фактичного
здійснення господарських операцій, з
метою використання їх як
підроблювачем, так і іншою особою та їх
збут, повторно, за попередньою змовою
групою осіб, вчинили злочин,
передбачений ч. 2 ст. 205 КК України, ч. 3
При цьому, суд зауважує, що платник
податку повинен бути розумним та
обачливим при виборі контрагента.
Перевірка наявності у постачальника
державної реєстрації та реєстрації у
податковому органі не характеризує
підприємство як добросовісного
платника, що має ділову репутацію, як
конкурентоспроможну особу на ринку
відповідних товарів, що діє через
уповноважену особу, яка представляє
інтереси підприємства. Отже, заходи,
спрямовані на отримання витягу з
Єдиного державного реєстру та інших
документів реєстраційного характеру,
не є достатніми, позаяк отримані
платником відомості не дозволяють
кваліфікувати контрагента як
добросовісного партнера, що гарантує
виконання своїх зобов'язань через
уповноважених представників.
Позивачем під час розгляду справи не
представлено будь-яких доказів на
підтвердження того, що він перевірив
повноваження особи, яка діяла від імені
його контрагента, ідентифікував особу,
що підписувала документи від імені ТОВ
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
Несприятливі наслідки недостатньої
обережності у підприємницькій
діяльності покладаються на особу, якою
укладено відповідні правочини, та не
можуть бути перенесені на бюджет
шляхом зменшення податкових
зобов'язань та провадження
необґрунтованих виплат. У випадку
недобросовісності контрагентів
покупець несе ризик своєї
бездіяльності не лише по виконанню
господарсько-правових зобов'язань, але
і в рамках податкових правовідносин,
позаяк в силу вимог податкового
законодавства позбавляється
можливості скористатися пільговим
порядком обчислення бази
оподаткування у зв'язку з відсутністю
належним чином оформлених первинних
документів. Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
Разом з тим, судом не можуть бути
прийняті до уваги похідні документи
фінансово-господарської діяльності
позивача з третіми особами, які, на
думку позивача, підтверджують
виконання спірних Договорів з ТОВ
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс», оскільки за змістом
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11 при дослідженні факту
здійснення господарської операції
оцінюватися повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.
При цьому, позивачем не доведена
реальність операцій, оскільки не
підтверджено час здійснення операцій,
а також до матеріалів справи не надано
жодних доказів наявності у ТОВ
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс» трудових ресурсів,
виробничого обладнання, транспортного
чи іншого обладнання. Відтак,
господарські операції, що відбулися
оформлені лише документально.
Суд вважає, що така господарська
діяльність без наявності на те
поважної розумної економічної або
іншої причини (ділової мети)
підтверджує намір платника зменшити
отримані доходи з метою несплати
податків та отримати додаткову
«вигоду» у вигляді зниження
податкового навантаження, що обставини
справи та надані документи
підтверджують той факт, що зазначені
господарські операції є безтоварними.
Фактичне не отримання товару,
відсутність поважної розумної
економічної або іншої причини
здійснення таких операцій позбавляють
платника податку права на податковий
кредит за наслідками цих операцій
навіть у випадку наявності належним
чином оформлених податкових накладних
та інших первинно-бухгалтерських
документів. Аналогічна правова позиція
викладена в постановах Вищого
адміністративного суду України від
Таким чином, з матеріалів справи видно,
що головною метою, яку переслідували
сторони при укладенні Договорів, було
одержання доходу винятково за рахунок
необґрунтованої податкової вигоди у
вигляді безпідставного формування ТОВ
«Софтлайн Інтернешнл» податкового
кредиту за відсутності наміру
здійснювати реальну підприємницьку
діяльність, та, як наслідок, несплата
податків до Державного бюджету
України, що суперечить інтересам
держави і суспільства та порушує
публічний порядок, з урахуванням чого,
вказані Договори є нікчемними
відповідно до ст. 228 ЦК України.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що у ПК України
передбачено єдину підставу для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.
Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст.
201 ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
встановленому порядку.
Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.
Згідно з п.п. 2, 16 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010 № 969
(далі - Порядок № 969) та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 29.12.2010
особа, яка зареєстрована як платник
податку в податковому органі та якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість. Всі складені примірники
податкової накладної підписуються
особою, уповноваженою платником
податку здійснювати постачання
товарів/послуг, та скріплюються
печаткою такого платника податку -
Таким чином, податкові накладні на
загальну суму у розмірі 331745,76 грн. (в
позивачу на підставі нікчемних
правочинів з ТОВ «Експедішін-Сервіс»
та ТОВ «Молл-Сервіс».
Крім того, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1
ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування
є прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.
Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.
Суд зауважує, що наявність у позивача
належно оформлених документів, які
відповідно до ПК України необхідні для
віднесення певних сум до податкового
кредиту та валових витрат, зокрема,
виданих виконавцями податкових
накладних та актах прийому-передачі
наданих послуг, не є безумовною
підставою для формування податкового
кредиту та валових витрат, якщо
податковий орган доведе, що відомості в
таких документах не відповідають
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Позивач достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги,
суду не надав.
Таким чином, суд вважає, що податковим
органом як суб'єктом владних
повноважень доведено, що зазначені
вище правочини не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, а
відтак суд приходить до висновку про
безтоварність, тобто лише
документальне оформлення, відповідних
господарських операцій.
За таких обставин, суд приходить до
висновку, що фактичного здійснення
господарських операцій не було, тому
позивачем неправомірно сформовані
дані податкового обліку по
господарським операціям з ТОВ
«Експедішін-Сервіс» та ТОВ
«Молл-Сервіс», у зв'язку з чим, а також
враховуючи, що відповідач прийняв
спірні податкові повідомлення-рішення
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства, у суду відсутні
належні правові підстави для визнання
протиправними та скасування вказаних
рішень ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Софтлайн
Інтернешнл» відмовити повністю.
Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4
ст. 254 КАС України набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України або прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч. 4
ст. 167 КАС України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя К.С. Пащенко