Справа № 0308/8828/12, 2а-0308/960/12
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
Справа №
126832/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської обл.
від 14.06.2012р. в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про визнання дій протиправними та
зобов'язання провести нарахування і
виплату щорічної разової грошової
допомоги члену сім'ї померлого
учасника бойових дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

29.05.2012р. позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду із адміністративним позовом, у
якому просила стягнути на її користь з
відповідача Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради 3850 грн.
недоплаченої частини допомоги до
05.05.2012р. (а.с.1-5).

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської обл. від 14.06.2012р. у
задоволенні заявленого позову
відмовлено (а.с.22-23).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
позивач ОСОБА_1, яка у поданій
апеляційній скарзі просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою заявлений позов
задоволити, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи (а.с.26-32).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що під час вирішення справи судом
не враховані приписи Конституції
України та практику Європейського Суду
з прав людини; також судом не надано
правової оцінки факту обмеження прав
позивача на отримання щорічної разової
грошової допомоги члену сім'ї
померлого учасника бойових дій.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як установлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_1 є членом сім'ї померлого
учасника бойових дій (батька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1) та має право пільги, які
передбачені ст.15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (а.с.6-14).

З урахуванням наведеного, позивачу на
підставі постанови КМ України № 1381 від
28.12.2011р. «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» органом
соціального захисту населення
виплачена щорічна разова грошова
допомога до 5 травня у 2012 році в розмірі
340 грн.

Відмовляючи у задоволенні заявленого
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що щорічна разова допомога до 5-го
травня виплачена позивачу в межах
бюджетних асигнувань, передбачених у
2012 році.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня членам сімей, зазначеним у
пункті 1 статті 10 цього Закону, а також
дружинам (чоловікам) померлих
інвалідів війни, які не одружились
вдруге, виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком. Дружинам (чоловікам)
померлих учасників бойових дій,
учасників війни, визнаних за життя
інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, які не одружились вдруге,
щорічна разова грошова допомога
виплачується в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком.

Частиною 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» установлено, що у 2012 році
норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Згідно п.4 ч.5 постанови КМ України № 1381
від 28.12.2011р. «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» у 2012 році
виплата разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і «Про жертви
нацистських переслідувань»,
здійснюватиметься членам сімей
загиблих та дружинам (чоловікам)
померлих інвалідів війни, дружинам
(чоловікам) померлих учасників бойових
дій, учасників війни і жертв
нацистських переслідувань, визнаних за
життя інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, які не одружилися вдруге,
в розмірі 340 гривень.

Тобто, в даному випадку на період
виникнення зазначених спірних
правовідносин, які є предметом спору у
цій справі, були наявні
нормативно-правові акти, які мають
однакову юридичну силу, але по-різному
встановлювали розмір щорічної
допомоги до 5 травня учасникам війни.

Отже, для вирішення спору суду слід
було визначитися, який із цих законів є
пріоритетним та підлягав
застосовуванню у виниклих
правовідносинах.

Згідно ст.75 Конституції України
Верховна Рада України є єдиним органом
законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який б регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас, Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини рішення
№ 4-зп від 03.10.1997р. у справі набуття
чинності Конституцією України
зазначив про те, що конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України
рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на всій
території України.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суд повинен застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

Окрім цього, згідно висновків рішення
Конституційного Суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011р. передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.
Водночас зміст основного права не може
бути порушений, що є загальновизнаним
правилом, на що вказав Конституційний
Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005
року N 5-рп/2005 у справі про постійне
користування земельними ділянками.
Неприпустимим також є встановлення
такого правового регулювання,
відповідно до якого розмір пенсій,
інших соціальних виплат та допомоги
буде нижчим від рівня, визначеного в
частині третій статті 46 Конституції
України, і не дозволить забезпечувати
належні умови життя особи в
суспільстві та зберігати її людську
гідність, що суперечитиме статті 21
Конституції України.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Згідно ст.147 Конституції України
Конституційний Суд України вирішує
питання про відповідність законів та
інших правових актів Конституції
України і дає офіційне тлумачення
Конституції України та законів
України.

При цьому відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто,
рішення Конституційного Суду України
мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних
правовідносин, а саме на дату
нарахування і виплати позивачу органом
соціального захисту населення
відповідних коштів, положення Закону
України про Державний бюджет на 2012 рік
були діючими, а відповідно до ст.9
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Таким чином, підстав для визнання дій
відповідача неправомірними щодо
виплати щорічної одноразової допомоги
до 5 травня в 2012 році немає, оскільки
такий діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України.

Не можуть бути задоволені позовні
вимоги про стягнення спірних сум з
відповідача, оскільки саме орган
соціального захисту населення
зобов'язаний здійснювати обрахування
та виплату спірних сум щорічної
допомоги, вказані дії до компетенції
адміністративного суду не належать.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Враховуючи наведене, правових підстав
для задоволення заявленого позову
колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської обл. від 14.06.2012р. в
адміністративній справі № 0308/8828/12
залишити без задоволення, а згадану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька