Справа № 2а-6026/09/1770
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"20" травня 2014 р.
Справа № 2а-6026/09/1770

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "24" лютого
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року до Рівненського
окружного адміністративного суду
звернулась Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 ( далі - ФОП ОСОБА_3.) з позовом до
Сарненської міжрайонної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби ( далі - Сарненська
ОДПІ) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 20.02.2009 року за
№/0, яким визначено грошове
зобов'язання за прибутковим податком
на доходи від підприємницької
діяльності у сумі 3673,80 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року відмовлено у задоволені
адміністративного позову ФОП ОСОБА_3

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищевказане рішення та прийняти нове,
яким відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі відповідач
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Крім того, 07.05.2014 року до суду надійшла
заява позивача про зупинення
провадження у справі до закінчення
касаційного провадження у справі
№2а-5117/09/1770.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
20.05.2014 року відмовлено у задоволенні
клопотання позивача про зупинення
провадження у справі.

Позивач та відповідач не скористалися
своїм правом на участь в судовому
засіданні: повноважних представників в
засідання суду не направили, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про дату, час та місце розгляду справи
були повідомлені належним чином.

За таких підстав, з врахуванням
приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197
КАС України розгляд апеляційної скарги
здійснюється судової колегією за
відсутності позивача та представника
відповідача, в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 є фізичною
особою-підприємцем, що зареєстрована
07.03.2003 року Сарненською районною
державною адміністрацією Рівненської
області, як платник податків перебуває
на обліку у Сарненській міжрайонній
державній податковій інспекції з 07.03.2003
року. У періоді з 01.10.2005 року по 30.09.2008
року ОСОБА_3 перебувала на загальній
системі оподаткування.

В лютому 2009 року Сарненською МДПІ було
проведено планову виїзну перевірку
суб'єкта господарської діяльності -
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2005 року по
30.09.2008 року (акт перевірки від 16.02.2009
року №29/17/НОМЕР_1).

Внаслідок перевірки посадові особи
податкового органу дійшли висновку про
порушення позивачем статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
від 26.12.1992 року, пункту 13 "Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від заняття підприємницькою
діяльністю", затвердженої наказом
Головної Державної податкової
інспекції від 21.04.1993 року №12, що
виявилось у заниженні чистого
оподаткованого доходу за ІІ кв. 2008 року
на 19792 грн. та за ІІІ кв. 2008 року на 4700
грн., в результаті віднесення до
валових витрат в II кварталі 2008 року
витрати в сумі 19791,67 грн. та у III кварталі
2008 року витрати в сумі 4700 грн. по
взаєморозрахунках з контрагентом -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центуріон-Захід".

На підставі матеріалів перевірки
податковим органом було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
20.02.2009 року за №/0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності суму 3673,80
грн.

Як встановлено судом, податковий орган
визначив позивачу податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у зв'язку з віднесенням
до валових витрат за ІІ-ІІІ кв. 2008 року
суми коштів, сплачених за придбання
щебеню у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центуріон-Захід" у
сумі 24491,67 грн. (без ПДВ).

Висновок податкового органу про
неправомірність формування позивачем
валових витрат за вказаний період
ґрунтується на рішенні Рівненського
міського суду по справі за №2-9474/08р. від
06.11.2008 року за позовом ОСОБА_4 (згідно
Статуту - директор ТОВ
"Центуріон-Захід"), яким скасовано
державну реєстрацію ТОВ
"Центуріон-Захід", визнано недійсними
установчі документи з моменту
реєстрації - 16.03.2007 року, скасовано
свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ
з моменту видачі - 28.03.2007 року.

Як вказав у позовній заяві позивач, у
червні та липні 2008 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Центуріон-Захід" (продавець) та
позивачем (покупець) укладено усні
договори купівлі-продажу щебеневої
продукції, на виконання якого від імені
ТОВ "Центуріон-Захід" було виписано
накладні та податкові накладні №02/08-08
на суму 23750,00 в т.ч. ПДВ 3958,33 грн. та №22/07
на суму 5640,00 грн. в т.ч. ПДВ 940,00 грн., на
підставі яких позивачем було включено
до складу валових витрат за ІІ-ІІІ
квартал 2008 року 24491,67 гривень та
віднесено до складу податкового
кредиту за червень та липень 2008 року
4898,33 гривень вартості щебеню фракції 5-20
кількістю 280 т на загальну суму 29390,00
гривень.

Поряд з цим, постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
11.11.2009 року в адміністративній справі
за позовом Сарненської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Центуріон-Захід", залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року,
визнано недійсними господарські
зобов'язання, які виникли між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центуріон-Захід",
виконання яких оформлено видатковими
та податковими накладними від 02.06.2008
року №2/06-08 та від 21.07.2008 року №22/07 на
загальну суму 29390 грн., в тому числі ПДВ -
4898,33 грн.; застосовано передбачені
частиною 1 статті 208 Господарського
кодексу України наслідки визнання
господарських зобов'язань недійсними,
а саме: стягнути в доход держави з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
належні з неї ТОВ "Центуріон-Захід"
кошти в сумі 25640 (двадцять п'ять тисяч
шістсот сорок) грн. та стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центуріон-Захід" в
доход держави кошти отримані від
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в
сумі 3750 (три тисячі сімсот п'ятдесят)
грн. 00 коп.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Спір між сторонами пов'язується з
правовою оцінкою рішення податкового
органу, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб внаслідок
формування платником податків валових
витрат.

На момент виникнення спірних
правовідносин порядок справляння
податку з доходів фізичних осіб
регулювався Декретом Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92
"Про прибутковий податок з громадян" та
"Інструкцією про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю",
затвердженої наказом Головної
Державної податкової інспекції від
21.04.1993 року №12, яка визначала порядок
застосування положень вказаного
Декрету.

Так, відповідно частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 року №13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
пункту 13 Інструкції про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної
Державної податкової інспекції від
21.04.1993 року №12 (чинної на момент
виникнення спірних правовідносин),
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу валових витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, які включаються
до валових витрат виробництва (обігу)
або підлягають амортизації згідно з
Законом України "Про оподаткування
прибутку підприємства".

Зі змісту вказаних норм вбачається, що
однією із умов включення витрат
суб'єкта підприємницької діяльності до
складу валових є підтвердження їх
відповідними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
податкового обліку. Відповідно до
пункту 2 статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV податкова звітність повинна
ґрунтуватися на даних бухгалтерського
обліку. Пунктом 1 статті 9 зазначеного
Закону встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Отже, саме у разі фактичного здійснення
господарських операцій, підтверджених
належним чином оформленими первинними
документами в розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV, суб'єкт підприємницької
діяльності вправі формувати валові
витрати для визначення об'єкта
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб,

Однак, постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
11.11.2009 року визнано недійсними
господарські зобов'язання, які виникли
між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Центуріон-Захід", виконання яких
оформлено видатковими та податковими
накладними від 02.06.2008 року №2/06-08 та від
21.07.2008 року №22/07 на загальну суму 29390
грн., по яким позивач сформував валові
витрати за ІІ-ІІІ кв. 2008 року на суму
24491,67 грн., правомірність врахування
яких при визначенні об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб оцінюється судом у даній
справі.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, вищезазначеною постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 11.11.2009 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 03.12.2013 року, встановлено, що
засновник ТОВ "Центуріон захід" не
здійснював самостійної, ініціативної,
систематичної, на власний ризик
господарської діяльності після
державної реєстрації підприємства, що
суперечить вимогам ст. 42 ГК України, що
свідчить про відсутність у ТОВ
"Центуріон-Захід" -
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по укладеній
угоді та відсутність фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань. Останнє, в свою чергу,
свідчить про відсутність наміру у ТОВ
"Центуріон-Захід" на створення правових
наслідків. Тобто, така угода носить
фіктивний характер. Відтак, діяльність
ФОП ОСОБА_3 була спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
отриманням податкової вигоди (шляхом
збільшення суми валових витрат та
податкового кредиту) з контрагентом -
постачальником, який не виконував
своїх податкових зобов'язань - ТОВ
"Центуріон-Захід".

Відтак, суд відхиляє доводи позивача,
що на момент проведення господарських
операцій з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центуріон-Захід"
установчі документи товариства були
дійсними, оскільки судовим рішенням,
яке набрало законної сили та є для суду
преюдиційним в силу частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, встановлено
нереальність господарських операцій
позивача з вказаним контрагентом, а
тому зведення облікових даних в
частині формування валових витрат для
цілей визначення об'єкта оподаткування
по таким операціям є неправомірним.

Тому висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
№13-92 від 26.12.1992 року (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
пункту 13 Інструкції про оподаткування
доходів фізичних осіб від заняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної
Державної податкової інспекції від
21.04.1993 року №12 (чинної на момент
виникнення спірних правовідносин), що
призвело до заниження чистого
оподаткованого доходу за ІІ кв. 2008 року
на 19792 грн. та за ІІІ кв. 2008 року на 4700
грн., є правильними, а податкове
повідомлення-рішення від 20.02.2009 року за
№/0, - правомірним.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"24" лютого 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Сарненська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Рівненській області
вул. Широка,18, м.Сарни, Рівненська
область, 34500

- ,