Справа № 803/917/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Справа № 803/917/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання
Піянзіну О.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Державної фінансової інспекції у
Волинській області до відділу
державної виконавчої служби
Ківерцівського районного управління
юстиції про скасування постанови,
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція у
Волинській області (далі - ДФІ у
Волинській області) звернулася в суд із
позовом про скасування постанови
відділу державної виконавчої служби
Ківерцівського районного управління
юстиції (далі - ВДВС Ківерцівського РУЮ)
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 23 квітня 2014 року та
зобов'язання ВДВС Ківерцівського РУЮ
відкрити виконавче провадження та
забезпечити виконання рішення
Волинського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року про зобов'язання Ківерцівського
дошкільного навчального закладу
ясла-садок №1 виконати пункти 3, 4 вимоги
Ківерцівської міжрайонної державної
фінансової інспекції (далі -
Ківерцівська МДФІ) від 14 травня 2013 року
№720-14/310 «Про виконання вимог щодо
усунення порушень фінансового
законодавства, виявлених ревізією» в
частині проведення
претензійно-позовної роботи щодо
повернення отриманої ОСОБА_1
заробітної плати за роботу за
сумісництвом, проведення перерахунку
та взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
необхідність вказувати у виконавчому
документі грошові суми, які підлягають
до стягнення з боржника не є підставою
для відмови у відкритті виконавчого
провадження, проте, в порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» 23 квітня 2014 року ДФІ у
Волинській області відмовлено у
відкритті виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа №803/1427/13-а виданого 10 квітня 2014
року Волинським окружним
адміністративним судом, у зв'язку з тим,
що у виконавчому документі не
визначена сума заробітної плати, яка
підлягає поверненню ОСОБА_1 та не
вказано сум внесків, що підлягають
перерахунку та взаємозвірки до
державних цільових фондів.

Позивач в судове засідання не прибув. 26
травня 2014 року представником позивача
подано заяву про розгляд справи без
його участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Представник відповідача 26 травня 2014
року подав заяву про розгляд справи у
його відсутності, позовні вимоги не
визнає.

У відповідності до статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу вирішено у відсутності сторін
на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV
(далі - Закон №606-XIV).

Згідно із статтею 17 Закону №606-XIV,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи як
ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Частиною першою статті 6, частинами
першою, другою статті 11 Закону №606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З
цією метою він, зокрема, здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Судом встановлено, що 23 квітня 2014 року
головним державним виконавцем ВДВС
Ківерцівського РУЮ Пащук В.З. на
підставі пункту 8 частини першої статті
26 Закону України «Про виконавче
провадження» прийнято постанову ВП
№43097023 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа) по примусовому виконанню
виконавчого листа №803/1427/13-а виданого 10
квітня 2014 року Волинським окружним
адміністративним судом про
зобов'язання Ківерцівський дошкільний
навчальний заклад ясла-садок №1
виконати пункти 3, 4 вимоги
Ківерцівської МДФІ від 14 травня 2013 року
№720-14/310 «Про виконання вимог щодо
усунення порушень фінансового
законодавства, виявлених ревізією» в
частині проведення
претензійно-позовної роботи щодо
повернення отриманої ОСОБА_1
заробітної плати за роботу за
сумісництвом, проведення перерахунку
та взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів, так як у
виконавчому документі не визначена
сума заробітної плати, яка підлягає
поверненню ОСОБА_1 та не вказано сум
внесків, що підлягають перерахунку та
взаємозвірки до державних цільових
фондів.

За змістом частини першої статті 25
Закону №606-XIV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частина перша статті 26 Закону №606-XIV
передбачає, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі: 1) пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання; 2) неподання
виконавчого документа, зазначеного у
статті 17 цього Закону, та неподання
заяви про відкриття виконавчого
провадження у випадках, передбачених
цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі
якого видано виконавчий документ, не
набрало законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відповідно до статті 32 Закону №606-XIV
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

У даному випадку, до виконавчої служби
пред'явлений виконавчий лист №803/1427/13-а
з метою примусового виконання
постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року, за яким боржник - Ківерцівський
дошкільний навчальний заклад
ясла-садок №1 зобов'язаний особисто
вчинити певні дії на користь позивача,
а саме виконати пункти 3, 4 вимоги
Ківерцівської МДФІ від 14 травня 2013 року
№720-14/310 «Про виконання вимог щодо
усунення порушень фінансового
законодавства, виявлених ревізією».

Порядок виконання рішень зазначеної
категорії передбачений розділом VIII
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 року за №865/4158, а також главою VII
Закону України «Про виконавче
провадження».

Наведені норми дають підстави дійти
висновку про те, що у даній судовій
справі державним виконавцем
безпідставно вказано про відсутність
підстав для здійснення виконавчого
провадження, оскільки примусове
виконання судового рішення зазначеної
категорії передбачено нормами Закону
України «Про виконавче провадження», а
не зазначення суми заробітної плати,
яка підлягає поверненню ОСОБА_1 та не
зазначення сум внесків, що підлягають
перерахунку та взаємозвірки до
державних цільових фондів, не виключає
заходи примусового виконання судового
рішення та не звільняє від обов'язку
здійснити виконавче провадження.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
статтями 34, 36 Закону №606-XIV передбачено
право державного виконавця звернутися
до суду із заявою про роз'яснення
рішення (у разі якщо викладена у
виконавчому документі резолютивна
частина рішення є незрозумілою), або
про встановлення способу і порядку
виконання судового рішення (за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим).

Однак встановленою процедурою
державний виконавець не скористався та
безпідставно відмовив у відкритті
виконавчого провадження з виконання
судового рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для
задоволення вимоги про зобов'язання
ВДВС Ківерцівського РУЮ відкрити
виконавче провадження та забезпечити
виконання рішення Волинського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2014 року, оскільки, судовий захист
прав стягувача у виконавчому
провадженні не може полягати у
зобов'язанні судовим рішенням
державного виконавця здійснювати
певні дії, які він повинен здійснювати
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», тобто
відкрити виконавче провадження за
судовим рішенням, яке набрало законної
сили.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
наданих суду статтею 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
повноважень, адміністративний позов
підлягає до частково задоволення
шляхом прийняття постанови про
визнання протиправною та скасування
постанови ВДВС Ківерцівського РУЮ про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 23 квітня 2014 року ВП
№43097023, а в задоволенні решти позовних
вимог слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160
статтями 128, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Ківерцівського
районного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 23 квітня 2014 року ВП
№43097023.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк