Справа № 812/1810/14
Суддя: Т.С. Ушаков
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1810/14

Луганський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Ушакова Т.С.,

при секретарі судового засідання
Разіній Н.В.,

за участю:

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Антрацит» до Антрацитівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги про сплату боргу від
10 лютого 2014 року № Ю-05,-

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Державного підприємства «Антрацит» до
Антрацитівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про скасування вимоги про
сплату боргу від 10 лютого 2014 року № Ю-05.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що 27 лютого 2014
року ВП «Антрацитвантажтранс» ДП
«Антрацит» було отримано вимогу
Антрацитівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області № Ю-05 від 10 лютого
2014 року про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску у сумі 1 039 507,12 грн., що
рахується за ВП «Антрацитвантажтранс»
ДП «Антрацит» станом на 01 лютого 2014
року.

ВП «Антрацитвантажтранс» ДП
«Антрацит» було надано до органу
доходів і зборів звіти про суми
нарахованого єдиного внеску за
жовтень-грудень 2013 року. Поточні
нарахування єдиного внеску за
жовтень-грудень 2013 року підприємством
сплачені у повному обсязі.

09 січня 2013 року ухвалою Господарського
суду Луганської області по справі
№913/124/13-г було порушено провадження у
справі про банкрутство відносно ДП
«Антрацит», введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Нарахування пені і застосування
штрафів є заходом впливу, який
передбачено законодавчо за несплату
або несвоєчасну сплату сум страхових
внесків єдиного внеску, а зарахування
сплачених суми єдиного внеску в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення, у разі якщо платник має
несплачену суму недоїмки, штрафів та
пені, є за положеннями ст. 13, 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягненням.

Зазначене стягнення було здійснено
відповідачем за вимогою № Ю від 07
листопада 2013 року на суму 1 036 988,80 грн.
Тобто, стягнення відбулось на підставі
документу, який містить майнову вимогу,
що заборонено положеннями ч. 3 ст. 19
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Позивач вважає, що Антрацитівська ОДПІ
ГУ Міндоходів у Луганській області не
мала права самостійно проводити
стягнення добровільно сплачених сум ДП
«Антрацит» з єдиного внеску у рахунок
погашення заборгованості.

Станом на дату винесення вимоги - 10
лютого 2014 року заборгованість з
єдиного внеску, яка підлягає сплаті, в
умовах порушення справи про
банкрутство відповідно до положень ст.
19 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», за ВП
«Антрацитвантажтранс» ДП «Антрацит»
була відсутня.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, просив провести
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, до початку
судового засідання надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
в якій просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог, в раніше
наданих суду запереченнях на позов
зазначив, що Антрацитівською ОДПІ була
надіслано платнику єдиного внеску - ВП
«Антрацитвантажтранс» ДП «Антрацит»
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10
лютого 2014 року №Ю-05 на суму 1 039 507,12 грн.

П. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі наявності
платника податків податкового боргу
контролюючі органи зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», за рахунок сум,
що надходять від платника єдиного
внеску або від державної виконавчої
служби, погашаються суми недоїмки,
штрафних санкцій та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі якщо платник має несплачену суму
недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним
суми єдиного внеску зараховуються в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення.

Таким чином, незалежно від напряму
сплати та зазначення «призначення
платежу», кошти ВП
«Антрацитвантажтранс» ДП «Антрацит»,
сплачені в рахунок погашення
зобов'язань з єдиного внеску,
зараховуються в рахунок погашення
боргу у порядку календарної
черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Антрацитівською ОДПІ було направлено
ВП «Антрацитвантажтранс» ДП
«Антрацит» вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 10 лютого 2014 року №Ю-05 на
суму 1 039 507,12 грн. після того, як
провадження у справі про банкрутство
ДП «Антрацит» було припинено.

Враховуючи вищевикладене, відповідач
вважає оскаржувану вимогу
обґрунтованою та такою, що була
винесена відповідно до чинного
законодавства України.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державне
підприємство «Антрацит»
(ідентифікаційний код 32226065) 30.04.2003
зареєстровано як юридична особа
виконавчим комітетом Антрацитівської
міської ради Луганської області.

Матеріалами справи підтверджується, що
відокремлений підрозділ
«Антрацитвантажтранс» Державного
підприємства «Антрацит» було подано до
Антрацитівської ОДПІ звіти, яким
визначено суму єдиного внеску, що
підлягає сплаті: за жовтень 2013 року - на
суму 495 794,18 грн., за листопад 2013 року - на
суму 571 434,10 грн., за грудень 2013 року - на
суму 564 697,20 грн.

Згідно платіжних доручень № 12 від
01.10.2013, № 934 від 07.10.2013, № 942 від 11.10.2013, №
943 від 15.10.2013, № 950 від 18.10.2013, № 18 від
28.10.2013, №№ 8, 9 від 18.11.2013, №№ 22, 23, 30 від
29.11.2013, № 128 від 13.12.2013, № 159 від 27.12.2013 ДП
«Антрацит» сплачено 496 528,19 грн. та у
розділі: «Призначення платежу»
зазначено «єдиний внесок за жовтень 2013
року».

Згідно платіжних доручень № 988 від
05.11.2013, № 35 від 06.11.2013, №№ 62, 72 від 14.11.2013,
№ 94 від 25.11.2013, №№ 43, 44 від 26.12.2013 № 164 від
27.12.2013 ДП «Антрацит» сплачено 568 937,76 грн.
та у розділі: «Призначення платежу»
зазначено «єдиний внесок за листопад
2013 року».

Згідно платіжних доручень № 158 від
25.12.2013, №№ 38, 64, 65 від 31.01.2014 ДП
«Антрацит» сплачено 563 925,570 грн. та у
розділі: «Призначення платежу»
зазначено «єдиний внесок за грудень 2013
року».

Антрацитівською об'єднаною державною
податковою інспекцією ГУ Міндоходів у
Луганській області на адресу ДП
«Антрацит» було надіслано вимогу про
сплату боргу (недоїмки) від 10 лютого 2014
року № Ю-05 на суму 1 039 507,12 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги ДП
«Антрацит» щодо скасування
вищевказаної вимоги Антрацитівської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській
області не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1
Податкового кодексу України
контролюючі органи контролюють
своєчасність подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасність, достовірність, повноту
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів.

Згідно п.п. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право застосовувати до платників
податків передбачені законом
фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за
порушення податкового чи іншого
законодавства, контроль за додержанням
якого покладено на контролюючі органи;
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України; стягувати суми
недоїмки із сплати єдиного внеску.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI
платниками єдиного внеску є:
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами. Однією з
обов'язків Платника єдиного внеску,
згідно Закону, являється своєчасність,
повність нараховування, обчислення та
сплата єдиного внеску. Єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового
стану платника.

За наявності у платника єдиного
внеску одночасно із зобов'язаннями із
сплати єдиного внеску зобов'язань із
сплати податків, інших обов'язкових
платежів, передбачених законом, або
зобов'язань перед іншими кредиторами
зобов'язання із сплати єдиного
внеску виконуються в першу чергу і
мають пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань з
виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з
дня надходження вимоги про сплату
недоїмки сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового
кодексу України у разі наявності у
платника податків податкового боргу
контролюючі органи зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону №2464-VI за рахунок
сум, що надходять від платника єдиного
внеску або від державної виконавчої
служби, погашаються суми недоїмки,
штрафних санкцій та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі якщо платник має несплачену
суму недоїмки, штрафів та пені,
сплачені ним суми єдиного внеску
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, штрафів та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що кошти ВП
«Антрацитвантажтранс» ДП «Антрацит»,
сплачені в рахунок погашення
зобов'язань з єдиного внеску,
зараховуються в рахунок погашення
боргу у порядку календарної черговості
незалежно від напряму сплати та
зазначення призначення платежу.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ухвалою
Господарського суду Луганської
області від 09 січня 2013 року порушено
провадження у справі про банкрутство
щодо ДП «Антрацит» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19 грудня 2013 року припинено
провадження у справі про банкрутство
Державного підприємства «Антрацит».

Відповідно до положень частини першої
статті 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 № 2343-ХІІ (далі - Закон № 2343)
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Відповідно до п. 5 ст. 19 Закону № 2343, дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на вимоги
поточних кредиторів.

Оскільки до оскаржуваної вимоги про
сплату боргу включено суму боргу з
єдиного внеску, що виник після
порушення справи про банкрутство ДП
«Антрацит», суд вважає, що сума боргу з
єдиного внеску у розмірі 1 039 507,12 грн. є
сумою поточних грошових вимог, на які,
відповідно до ст. 19 Закону № 2343, не
поширюється дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відповідач при винесенні вимоги про
сплату боргу № Ю-05 від 10 лютого 2014 року
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства «Антрацит» до
Антрацитівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про скасування вимоги про
сплату боргу від 10 лютого 2014 року № Ю-05.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на позивача.

Правові засади справляння судового
збору, платників, об'єкти та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору визначає Закон України
від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий
збір».

Законом України від 19 вересня 2013 року
№590-VII «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо сплати
судового збору», який набув чинності 23
жовтня 2013 року, внесені зміни до Закону
України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про
судовий збір».

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону
України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про
судовий збір» судовий збір, зокрема,
справляється за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України від 16.01.2014
№719-VII «Про Державний бюджет України на
2014 рік» установлено на 2014 рік
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі: з 1 січня - 1218 гривень.

Згідно із частиною 2 статті 4 Закону
України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про
судовий збір» за подання до
адміністративного суду після 23 жовтня
2013 року позовної заяви майнового
характеру встановлена ставка судового
збору у розмірі 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати, що на
дату звернення з даним
адміністративним позовом складає 1 827,00
грн. та не більше 4 розмірів мінімальних
заробітних плат - 4 872,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про
судовий збір» із змінами, внесеними
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору» від 19.09.2013 №
590-VII, який набрав законної сили 23.10.2013,
під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Враховуючи, що позивачем при зверненні
до суду з позовом майнового характеру
сплачено 487,20 грн., з позивача
підлягають стягненню на користь
Державного бюджету України витрати зі
сплати судового збору в сумі 4 384,80 грн.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного
судочинства України у судовому
засіданні, у якому закінчився розгляд
справи, оголошено вступну та
резолютивну частини постанови та
повідомлено, що постанову у повному
обсязі буде виготовлено та підписано 26
травня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 17, 87, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні
адміністративного позову Державного
підприємства «Антрацит» до
Антрацитівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про скасування вимоги про
сплату боргу від 10 лютого 2014 року № Ю-05.

Стягнути з Державного підприємства
«Антрацит» (, адреса: 94613,
Луганська область, м. Антрацит, вул.
Ростовська, 38) на користь Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
4 384,80 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні 80 копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 26 травня 2014 року.

Суддя
Т.С. Ушаков