Справа № 295/5308/14-а
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" травня 2014 р.
Справа № 295/5308/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційні скарги ОСОБА_3, Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області на постанову
Богунського районного суду м. Житомир
від "28" квітня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду
м. Житомир від 28.04.2014 року визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області щодо виплати
ОСОБА_3 щомісячної основної та
додаткової пенсії у розмірах менших,
ніж визначено ст. ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", починаючи
з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_3
щомісячну основну та додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
передбачену ч. 4 ст. 54 та ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком
(основна пенсія) та 75 процентів
мінімальної пенсії за віком (додаткова
пенсія), що розраховується залежно від
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, за період з 01.01.2014
року по 31.03.2014 року з урахуванням
проведених виплат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач -
управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області та
позивач ОСОБА_3 подали апеляційні
скарги.

Відповідач просить скасувати вказане
рішення в частині визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити дії.

Позивач просить скасувати вказану
постанову в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
повністю.

В обґрунтування апеляційних скарг
апелянти посилаються на порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Розглянувши справу та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах, передбачених ст.195 КАС України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга УПФ задоволенню
не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_3
- підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом, інвалідність якого
пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС,
віднесений до 1 категорії осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Позивач одержує основну та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю на підставі статей 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах:

- інвалідам І групи - 100 процентів
мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам ІІ групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам ІІІ групи - 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, та щомісячна компенсація
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
виплачуються повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу (ст.53
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до частини 4 статті 54
вищезазначеного Закону, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних
пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Розрахунок основної та додаткової
пенсії позивачу здійснено, виходячи із
встановленого постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011
року № 1210 "Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а тому суд обґрунтовано
визнав дії Управління Пенсійного фонду
протиправними в частині відмови
позивачу перерахувати основну та
додаткову пенсію відповідно до вимог
ст.50, ст. 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Доводи органу пенсійного фонду щодо
правомірності дій у зв'язку з
відсутністю джерел фінансування на
вказані виплати та необхідність їх
встановлення бюджетним
законодавством, є безпідставними,
оскільки реалізація встановленого
законом права не може бути поставлена у
залежність від бюджетних асигнувань.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що
набрав чинності з 1 січня 2014 року (п.1
Прикінцевих положень Закону) не
встановлено обмеження щодо
застосування положень Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", проте
постановою від 23 листопада 2011 року № 1210
"Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
всупереч ст. 50, ст. 54 вищезазначеного
Закону, Кабінетом Міністрів України
встановлено фіксований розмір суми, з
якої проводиться розрахунок
додаткової пенсії, при тому, що ці суми
не відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком, а тому судом першої
інстанції обґрунтовано задоволено
частково вимоги позивача.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку основної та додаткової
пенсії є мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно зі статтею 28 Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними актами при
вирішенні цього спору, колегія суддів
приходить до висновку, що при
розрахунку основної та додаткової
пенсії, передбаченої статтею,
наведеною вище, застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановлений в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком. Адже чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком. Тому посилання в апеляційній
скарзі з приводу помилкового
застосування норм вказаного закону до
спірних правовідносин є
безпідставними.

Вимоги позивача стосовно визнання
неправомірним рішення суб'єкта владних
повноважень про відмову у вчиненні
перерахунку пенсії є безпідставним,
оскільки лист відповідача від 01.04.2014
року не є нормативно-правовим актом чи
правовим актом індивідуальної дії,
тобто не є рішенням в розумінні
приписів ст. 17 КАС України, яке може
бути оскаржено до адміністративного
суду, оскільки не тягне за собою
будь-яких правових наслідків.

Лист - відповідь, в цьому разі, є лише
засобом надання позивачу роз'яснень та
тлумачень з приводу порушеного в
зверненні питання та не є актом
індивідуальної дії у розумінні частини
першої статті 17 КАС, а тому не є
предметом оскарження в суді.

Тому, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову в цій
частині.

В той же час, колегія суддів вважає, що
зазначення кінцевої дати проведення
перерахунку пенсії, за обставин, коли
позивач наполягає на здійсненні
відповідного перерахунку та виплат на
постійній основі, є помилковим.

Зазначений висновок базується на
такому.

За визначенням, наведеним в абзаці
дев'ятому статті 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсія - це щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.

Додаткова пенсія, є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Таким чином, у разі відсутності спору
про право особи на отримання пенсії та
додаткової пенсії або встановлення
такого права в судовому порядку, немає
підстав обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
перерахунку і виплат, певним часовим
проміжком, крім випадків, передбачених
законом.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
вказавши кінцеву дату проведення
перерахунку та виплати додаткової та
основної пенсії, а тому постанова суду
першої інстанції підлягає в цій
частині зміні.

Підставою для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції
відповідно до ст. 201 КАС України є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Богунського районного суду
м. Житомир від "28" квітня 2014 р. - змінити,
виключивши з третього абзацу
резолютивної частини слова та цифри "по
31 березня 2014 року".

В решті постанову - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту
її постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,10004

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
м.Житомирі Житомирської області
вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,