Справа № 812/1142/14
Суддя: Гайдар А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
справа №812/1142/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Гайдара А.В.

суддів
Ханової Р.Ф.

Яковенка М.М.

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Міндоходів у
Луганській області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
р. у справі № 812/1142/14 (головуючий І
інстанції Борзаниця С.В.) за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лугашина» до
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
04.02.2014 року № , № , -

В С Т А Н
О В И В :

До Луганського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лугашина» до
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
04.02.2014 року № , № .

( т.1 арк.справи 3-7).

Постановою суду першої інстанції від 02
квітня 2014 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лугашина" до
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
04.02.2014 №, № - задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Головного
управління Міндоходів у Луганській
області від 04.02.2014 №, яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Лугашина" збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість з товарів, ввезених
на територію України суб'єктами
господарювання, за основним платежем
на суму 340244,80 грн. та нараховано штрафні
санкції в сумі 85061,20 грн. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Головного управління Міндоходів у
Луганській області від 04.02.2014 №,
яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "Лугашина" збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: мито на товари, що ввозяться
на територію України суб'єктами
господарювання, за основним платежем
на суму 154656,70 грн. та нараховано штрафні
санкції в сумі 38664,20 грн. Відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
визнання неправомірним податкового
повідомлення-рішення Головного
управління Міндоходів у Луганській
області від 04.02.2014 №, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю "Лугашина" збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість з товарів, ввезених
на територію України суб'єктами
господарювання, за основним платежем
на суму 340244,80 грн. та нараховано штрафні
санкції в сумі 85061,20 грн. Відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
визнання неправомірним податкового
повідомлення-рішення Головного
управління Міндоходів у Луганській
області від 04.02.2014 №, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю "Лугашина" збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: мито на товари, що ввозяться
на територію України суб'єктами
господарювання, за основним платежем
на суму 154656,70 грн. та нараховано штрафні
санкції в сумі 38664,20 грн. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лугашина" судові
витрати в сумі 1948,80 грн. в дохід
Державного бюджету України. (т.2
арк.справи 19-24)

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач - Головне управління
Міндоходів у Луганській області - подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
постанова суду першої інстанції є
необґрунтованою, винесеною з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню та просив прийняти
нове рішення, яким відмовити позивачу в
повному обсязі. (т.2 арк.справи 29,30)

У відповідності до пункту 2 частини 1
статті 197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

За правилами частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний перегляд
постанови суду першої інстанції
здійснюється в межах апеляційної
скарги.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що згідно з умовами
контракту № 0612-22 від 15.06.2012, укладеного
між «Стартрейд Комершл ЛЛП» (Продавець)
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Лугашина" (Покупець),
продавець зобов'язується продати, а
покупець зобов'язується купити на
умовах СРТ Alchevsk автомобільним
транспортом або морським транспортом
на умовах CIF Illichevsk, CIF Odessa, CIF Mariupol (INCOTERMS
2000) конкретна умова постачання
зазначається в проформі інвойсі,
автомобільні шини та автомобільні
диски, які надалі вказуються як товар,
відповідно з Інвойсами, які є
невід'ємною частиною цього Контракту.
Умови постачання товару визначаються в
Інвойсі згідно "ІНКОТЕРМС-2000"(т.1
арк.справи 42-47).

Позивачем надана відповідна
документація щодо отримання гумових
шин для легкових автомобілів в межах
контракту № 0612-22 від 15.06.2012, укладеного
з «Стартрейд Комершл ЛЛП», по
кількості, номенклатурі та за цінами,
які вказані в інвойсах (т.1 арк.справи
48-98).

Відповідно до вантажних митних
декларацій за період з 03.10.2012 по 30.10.2012 в
лівому підрозділі графи зазначений 6
порядковий номер методу визначення
митної вартості (т.1 арк.справи 48, 54, 56, 58,
67, 77, 83, 93).

Відповідно до Акту перевірки при
перевірці правильності визначення
бази оподаткування митними платежами
імпортних операцій Відповідачем була
використана інформація щодо
розрахункового рівня цін на
автомобільні шини різних цінових
сегментів, яка була надана на запит
Міністерства доходів і зборів України
від 27.11.2013 №5328 Державним підприємством
«Укрпромзовнішекспертиза» (лист від
17.12.2013 №5755).

На підставі отриманого листа проведено
вибірковим методом аналітичний
моніторинг співставлення цін на
автомобільні шини, за якими
здійснювалося придбання ТОВ
«Лугашина» товару, та цін, зазначених в
інформаційному повідомленні
Державного підприємства
«Укрпромзовнішекспертиза».

За результатами проведеного аналізу із
ціноутворення по товарам - шинам
автомобільним, які були ввезені по
імпорту на митну територію України та
наведеним у додатку 2 до Акту перевірки,
встановлена значна розбіжність у рівні
цін, за якими здійснювалося
декларування товарів при митному
оформленні, та які вказані в наведеному
вище інформаційному повідомленні ДП
«Укрпромзовнішекспертиза».

Розрахунок встановлених розбіжностей
при визначенні митної вартості шин
автомобільних наведено у таблиці в
розрізі інвойсів за товарними
позиціями - марками шин автомобільних
та їх типорозмірів (додаток 2). Наведені
у розрахунку дані свідчать, що ціна
товару, яка була використана при
митному оформленні під час
декларування та на якій базується
митна вартість товару для нарахування
митних платежів, є нижчою за ціни, які
використано для порівняння за даними
інформації ДП
«Укрпромзовнішекспертиза».

За даними розрахунку, наведеного у
додатку 2 до Акту перевірки,
встановлено заниження цін на ввезений
по імпорту товар, що потягло заниження
митної вартості товарів всього на суму
1546567 грн.

На підставі проведеної перевірки в
Акті зазначені наступні висновки:

1) На порушення п. 1.20 ст. 1 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п.п. в) п. 39.1, п.п. 39.11.3, 39.11.5 п. 39.11 ст. 39 р. І
Податкового кодексу України, п. 1 ст. 49
гл. 8, п. 1 ст. 64 гл. 9 р. ІІІ МКУ встановлено
заниження митної вартості товарів
(бази оподаткування для ПДВ, мита) під
час ввезення товарів по імпорту на суму
1546567 грн.;

2) На порушення підпункту в) пункту 185.1
ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 р. V
Податкового кодексу України, ст. 294, п. 1
ст. 297 гл. 43 р. ІХ Митного кодексу України
встановлено заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на суму 340244,8 грн.;

3) На порушення п. 1 ст. 272, абз. 1) п. 1 ст.
276, абз. 1) п. 1 ст. 277, п. 1 ст. 278, п.п. 1) п. 1 ст.
279 гл. 41 р. ІХ Митного кодексу України
встановлено заниження мита на суму
154656,7 грн. (арк.справи 11-19).

В Додатку № 2 до Акту перевірки наявна
таблиця, в якій зазначені показники
заниження митної вартості
імпортованих шин ТОВ «Лугашина» в
порівнянні з середніми цінами на
аналогічні шини згідно висновку ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» за жовтень
2012 року. В таблиці зазначено про
заниження митної вартості по МД на
загальну суму 1546567 грн., нарахування
мита в сумі 154656,7 грн., нарахування ПДВ в
сумі 340244,8 грн., штрафних санкцій в сумі
123725,4 грн. (т.1 арк.справи 20-22).

04.02.2014 на підставі акту перевірки
№4/12-32-22-08/37287709 від 20.01.2014 у зв'язку із
вищезазначеними порушеннями
Відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
Позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: мито на
товари, що ввозяться на територію
України суб'єктами господарювання, за
основним платежем на суму 154656,70 грн. та
нараховано штрафні санкції в сумі 38664,20
грн. (т.1 арк.справи 28).

04.02.2014 на підставі акту перевірки
№4/12-32-22-08/37287709 від 20.01.2014 р. у зв'язку із
вищезазначеними порушеннями
Відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
Позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
господарювання, за основним платежем
на суму 340244,80 грн. та нараховано штрафні
санкції в сумі 85061,20 грн. (т.1 арк.справи
29).

Листом за підписом заступника
директора ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» від 17.12.2013
за №5755 на адресу директора
Департаменту Міністерства доходів та
зборів України повідомлено про те, що
ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не
проводило регулярний моніторинг рівня
цін на шини в період з жовтня 2012 по
жовтень 2013. В зв'язку з відсутністю у
підприємства накопичених архівних
даних за зазначений період ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» було
проведено аналіз спеціалізованих
джерел інформації, періодичних видань,
інтернет ресурсів, наявних
інформаційних баз тощо. В зазначених
джерелах інформації архівні дані про
рівень цін на шини за період з жовтень
2012 по жовтень 2013 відсутні.

В той же час ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» в певні
періоди проводило дослідження рівня
цін на деякі види шин торгових
представників виробників та
спеціалізованих компаній при імпорті в
україну з Росії.

Наявна архівна інформація
представлена в Таблицях №№ 1-4.

В Таблиці №1 наведені дані щодо
середнього розрахункового рівня цін на
автомобільні шини бюджетного цінового
сегменту станом на жовтень 2012 року
(умови поставки DAF - кордон України). При
цьому ціновий сегмент включає
продукцію наступних торгових марок:
Белшина, КАМА, Матадор, Arrowspeed, Ovation, Sunew.

В Таблиці №2 наведені дані щодо
середнього розрахункового рівня цін на
автомобільні шини середнього цінового
сегменту станом на жовтень 2012 року
(умови поставки DAF - кордон України). При
цьому ціновий сегмент включає
продукцію наступних торгових марок:
Debica, Fulda, Barum, Hankook, Pirelli, Kleber, BFGoodrich.

В Таблиці №3 наведені дані щодо
середнього розрахункового рівня цін на
автомобільні шини преміум цінового
сегменту станом на жовтень 2012 року
(умови поставки DAF - кордон України). При
цьому ціновий сегмент включає
продукцію наступних торгових марок:
Місhelin, Bridgestone, Good Year, Continental, Yokohama, Cooper,
Тоyо.

В Таблиці №4 наведені дані щодо рівня
цін на деякі види шин виробництва ВАТ
«ВО «Алтайський шинний комбінат»
(Росія) станом на квітень-травень 2013
року.

У разі надходження до ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» додаткової
інформації, буде повідомлено окремим
листом.

Рівень цін може змінюватися в
залежності від якості зазначеного
товару, умов оплати, розміру партії,
кон'юнктурної ситуації на ринку тощо
(т.1 арк.справи 101-104).

Згідно статті 52 Митного кодексу
України (далі за текстом - МК України)
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Згідно статті 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно п. 1 розділу ХІХ Податкового
кодексу України (Прикінцеві положення)
цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім статті 39 цього Кодексу, яка
набирає чинності з 1 січня 2013 року.

Згідно п.п. 2) п. 2 розділу ХІХ
Податкового кодексу України
(Прикінцеві положення) визнати такими,
що втратили чинність з 1 квітня 2011 року
Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств», крім пункту 1.20
статті 1 цього Закону, який діє до 1
січня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (Звичайна ціна):

1.20.1. Якщо цим пунктом не встановлено
інше, звичайною вважається ціна
товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупця (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), що мають
однакові характерні для них основні
ознаки. Під час визначення
ідентичності товарів беруться до
уваги, зокрема, їх фізичні
характеристики, які не впливають на їх
якісні характеристики і не мають
суттєвого значення для визначення
ознак товару, якість і репутація на
ринку, країна походження та виробник.
Незначні відмінності в їх зовнішньому
вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), які не є
ідентичними, мають подібні
характеристики і складаються зі схожих
компонентів, що дозволяє їм виконувати
однакові функції та (або) бути
взаємозамінними. Під час визначення
однорідності товарів (робіт, послуг)
беруться до уваги, зокрема, їх якість,
наявність товарного знака, репутація
на ринку, країна походження та
виробник.

1.20.2. Для визначення звичайної ціни
товару (робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні
(за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких
визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, або мають
ціни, встановлені на організованому
ринку цінних паперів, або мають біржову
ціну (біржове котирування), визначення
звичайної ціни у встановленому в
абзаці першому цього підпункту порядку
здійснюється із врахуванням таких
факторів.

1.20.3. Для товарів (робіт, послуг), які
продаються шляхом прилюдного
оголошення умов їх продажу, звичайною
визнається ціна, що міститься у такому
прилюдному оголошенні.

1.20.4. Якщо товари (роботи, послуги)
продаються з використанням конкурсу,
аукціону, біржової пропозиції або
пропозиції на організованому ринку
цінних паперів, або коли продаж
(відчуження) товарів здійснюється у
примусовому порядку згідно із
законодавством, звичайною є ціна,
отримана при такому продажі.

1.20.5. У разі коли ціни на товари (роботи,
послуги) підлягають державному
регулюванню згідно із законодавством,
звичайною вважається ціна, встановлена
згідно з принципами такого
регулювання. Це правило не поширюється
на встановлення мінімальної продажної
ціни - у цьому випадку звичайною є
справедлива ринкова ціна.

1.20.51. Якщо звичайна ціна не може бути
визначена з використанням норм
попередніх підпунктів цього пункту, то
для доказів обґрунтування її рівня
застосовуються правила, визначені
національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку, а
також національними стандартами з
питань оцінки майна та майнових прав. З
метою оподаткування терміни
"справедлива вартість", "ринкова
вартість" та "чиста вартість
реалізації", які використовуються в
національних положеннях (стандартах)
бухгалтерського обліку та
національних стандартах з питань
оцінки майна і майнових прав,
прирівнюються до терміну "звичайна
ціна", визначеного цим Законом.

1.20.52. Центральний орган виконавчої
влади з регулювання ринків фінансових
послуг встановлює методику визначення
звичайної ціни страхового тарифу.

1.20.6. У разі коли на відповідному ринку
товарів (робіт, послуг) не здійснюються
операції з ідентичними (у разі їх
відсутності - однорідними) товарами
(роботами, послугами), або якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору.

1.20.7. Звичайна процентна ставка за
депозит - процентна ставка, що
встановлюється залежно від строків та
розміру депозиту за рішенням платника
податку, яке має бути оприлюдненим та
встановлювати однакові правила щодо
укладення депозитного договору з
будь-якими категоріями осіб з
урахуванням обмежень, установлених
законом. Порядок оприлюднення
інформації щодо умов укладення
депозитного договору визначається для
банківських установ Національним
банком України, для небанківських
фінансових установ - державним органом,
визначеним законом. До депозитів не
належать суми завдатку, внесеного як
забезпечення договірних зобов'язань
однією стороною договору перед іншою.

1.20.8. Обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

1.20.9. Додатково до правил визначення
звичайної ціни, встановлених цим
пунктом, Кабінет Міністрів України має
право встановити методологію
визначення звичайної ціни товарів
(робіт, послуг), які продаються
(надаються) платниками податку,
визначеними як природні монополісти
відповідно до закону, виходячи з таких
правил:

а) у разі коли неможливо визначити ціну
товарів (робіт, послуг) через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, для визначення
звичайної ціни використовується метод
ціни перепродажу (наступного продажу)
таких товарів (робіт, послуг). При цьому
ціна товарів (робіт, послуг), що
продаються платником податку,
визначається на рівні ціни, за якою
такі товари (роботи, послуги)
перепродаються їх покупцем у разі
наступного продажу, з урахуванням
визначених за допомогою застосування
звичайних цін фактичних витрат,
понесених цим покупцем під час продажу
та просування на ринок цих товарів
(робіт, послуг), а також звичайного для
даного виду діяльності прибутку
покупця (без врахування ціни, за якою
покупцем були придбані у продавця
товари);

б) у разі неможливості використання
методу ціни перепродажу товарів (робіт,
послуг) використовується метод
"витрати плюс" (витратний), за яким ціна
товарів (робіт, послуг), що продаються
платником податку, визначається як
сума фактичних (понесених) витрат та
звичайного для даного виду діяльності
прибутку. При цьому враховуються
визначені із застосуванням звичайних
цін витрати на виробництво (придбання)
та (або) продаж товарів, їх
транспортування, зберігання,
страхування або інші подібні витрати.

1.20.10. Донарахування податкових
зобов'язань платника податку
податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами, а для платників
податку, визнаних природними
монополістами згідно із законом, -
також відповідно до принципів
регулювання цін, встановлених таким
законом.

Податковий орган має право застосувати
звичайні ціни для визначення бази
оподаткування у випадках, передбачених
законом, незалежно від виду
господарської операції, що
здійснюється платником цього податку,
або податкового статусу іншої сторони
такої операції.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України (митна вартість товарів),
чинної станом на жовтень 2012 року,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п. 1-2 статті 64 Митного
кодексу України (резервний метод),
чинної станом на жовтень 2012 року, у разі
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58-63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, Відповідач
прийняв спірні податкові
повідомлення-рішення відносно
операцій Позивача, які мали місце
виключно в жовтні 2012 року, про що прямо
зазначено в Додатку №2 до Акту
перевірки. У зв'язку з чим Відповідач
безпідставно у пункті 1 висновків Акту
перевірки зазначив про порушення
Позивачем п.п. в) п. 39.1, п.п. 39.11.3, 39.11.5 п.
39.11 ст. 39 р. І Податкового кодексу
України, оскільки відповідно до
положень п. 1 розділу ХІХ Податкового
кодексу України (Прикінцеві положення)
стаття 39 цього Кодексу набирає
чинності з 1 січня 2013 року, тобто станом
на жовтень 2012 року положення цієї
статті не діяли.

Зазначення у пункті 1 висновків Акту
перевірки про порушення Позивачем п. 1.20
ст. 1 ЗУ «Про оподаткування прибутку
підприємств» є незмістовним з
наступних підстав.

Цей пункт (п. 1.20 ст. 1 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств»)
законодавчо врегульовує процедуру
визначення звичайної ціни.

Підпунктом 1.20.1. передбачено, що якщо
цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

В той же час підпунктом 1.20.8
встановлено, що обов'язок доведення
того, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни у випадках,
визначених цим Законом, покладається
на податковий орган у порядку,
встановленому законом. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін або послатися на
норми абзацу першого підпункту 1.20.1
цього пункту.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції що платник податків
ніяким чином не може порушити п. 1.20 ст. 1
ЗУ «Про оподаткування прибутку
підприємств», оскільки цей пункт
визначає за податковим органом
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни.

При даних спірних правовідносинах у
жовтні 2012 року при визначенні митної
вартості товару Позивачем не
застосовувався 1 основний метод - за
ціною договору, а застосовувався 6 -
резервний за визначеною ціною, яка
містилася в базі даних самого митного
органу, що не заперечувалося
представниками Відповідача в судовому
засіданні. Тобто, відповідно до
положень п.п. 1.20.1 та 1.20.8 податковий
орган повинен був надати оцінку тим
договорам, які були використані самим
митним органом та зазначена ціна в базі
даних митного органу. Однак такої
процедури Відповідачем проведено не
було: не було встановлено, за якими
договорами визначалася ціна,
використана Позивачем при оформленні
митних декларацій в жовтні 2012 року, не
використовувалася інформація про
укладені на момент продажу такого
товару договори з ідентичними
(однорідними) товарами у співставних
умовах відповідно до вимог п.п. 1.20.2 п. 1.20
ст. 1 ЗУ «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до змісту Акту перевірки
Відповідач для визначення звичайної
ціни використав єдиний документ - лист
за підписом заступника директора ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» від 17.12.2013
за №5755 на адресу директора
Департаменту Міністерства доходів та
зборів України.

Відповідно до змісту цього листа
вбачається, що директор Департаменту
Міністерства доходів та зборів України
просив надати експертний висновок про
рівень цін на шини автомобільні на
світових ринках станом за період з
жовтень 2012 по жовтень 2013. Однак такого
експертного висновку ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» не мало
можливості надати, про що повідомило
вказаним листом від 17.12.2013.

В той же час ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» в певні
періоди проводило дослідження рівня
цін на деякі види шин торгових
представників виробників та
спеціалізованих компаній при імпорті в
Україну з Росії. Наявна архівна
інформація представлена в Таблицях №№
1-4.

Зі змісту цих положень листа від 17.12.2013
за №5755 вбачається, що інформація,
наведена в Таблицях №№1-4, є
результатом дослідження рівня цін на
певні види шин торгових представників
виробників та спеціалізованих
компаній при імпорті в Україну з Росії.
Тобто, дослідженню піддавалися лише
ціни на певні види шин при імпорті в
Україні з Росії.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
відсутності підстав визнати зазначені
в Таблицях №№ 1-4 ціни на відповідні
види шин як такі, які визначені
відповідно до положень п.п.1.20.2 п. 1.20 ст. 1
ЗУ «Про оподаткування прибутку
підприємств». Такий висновок
обґрунтовується тим, що податковий
орган не визначив, які саме договори
були застосовані при формуванні ціни в
базі даних самого митного органу та
зазначені Позивачем в митних
деклараціях в жовтні 2012 року. Як
наслідок, ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» не могла
використати такі договори. Як
встановлено зі змісту листа від 17.12.2013
за №5755, при визначенні показників,
зазначених в Таблицях №№ 1-4,
використовувалися лише ціни на певні
види шин торгових представників
виробників та спеціалізованих
компаній при імпорті в Україну з Росії,
а не договори з ідентичними
(однорідними) товарами у співставних
умовах, як це передбачено вказаним
п.п.1.20.2. Тобто, зовсім не
використовувалася інформація про
укладені на момент продажу такого
товару договори з ідентичними
(однорідними) товарами у співставних
умовах. Не враховувалися такі умови
договорів, як кількість (обсяг) товарів
(наприклад, обсяг товарної партії),
строки виконання зобов'язань, умови
платежів, звичайних для такої операції,
а також інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну та інші умови,
визначені цим підпунктом.

Враховуючи вище зазначені обставини,
лист за підписом заступника директора
ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від
17.12.2013 за №5755 на адресу директора
Департаменту Міністерства доходів та
зборів України судом визнається
неналежним доказом в підтвердження
визначення відповідачем звичайної
ціни у порядку, встановленому законом.

Судом першої інстанції з урахуванням
положень підпункту 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 ЗУ
«Про оподаткування прибутку
підприємств» дійшов обґрунтованого
висновку в частині того, що податковим
органом не доведене, що ціни, зазначені
Позивачем в митних деклараціях за
жовтень 2012 року, не відповідають рівню
звичайної ціни. Тобто, відповідач в
порушення підпункту 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 ЗУ
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не виконав законодавчо
визначеного обов'язку відносно
доведення у порядку, встановленому
законом, того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни.

Зазначення у пункті 1 висновків Акту
перевірки про порушення Позивачем п. 1
ст. 49 гл. 8, п. 1 ст. 64 гл. 9 р. ІІІ Митного
кодексу України також є незмістовним з
наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 49 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів є
вартість товарів, що використовується
для митних цілей, яка базується на ціні,
що фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари. При даних спірних
обставинах Позивачем в митній
декларації були зазначені відомості,
які безпосередньо застосовувалися та
були визначені самим митним органом.
Тобто, зазначена та використана
Позивачем митна вартість товарів по
митним деклараціям за жовтень 2012 року
повністю відповідає вимогам п.1 ст. 49
Митного кодексу України, що виключає
можливість її порушення з боку
Позивача.

Зазначення про порушення Позивачем п. 1
ст. 64 Митного кодексу України при
визначенні митної вартості товарів у
жовтні 2012 року ставить під сумнів
визначення митним органом тієї митної
вартості товарів, яка була зазначена в
електронній базі митного органу та
використана Позивачем. Однак такої
інформації: неправильність або
незаконність визначення митної
вартості товарів в системах митної
служби станом на жовтень 2012 року
сторонами не надано та не зазначено, а
судом не виявлено. Натомість,
зазначення Позивачем таких показників
(з системи співставлення митним
органом цін на аналогічні товари)
повністю відповідає положенням п. 2 ст.
64 Митного кодексу України, оскільки
вказані в митних деклараціях ціни на
шини ґрунтувались на раніше визнаних
та визначених самим митним органом
митних вартостях.

Таким чином, колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції, що
Відповідач безпідставно в п. 1 Акту
перевірки зазначив про порушення
Позивачем п. 1.20 ст. 1 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п.п. в) п. 39.1, п.п. 39.11.3, 39.11.5 п. 39.11 ст. 39 р. І
Податкового кодексу України, п. 1 ст. 49
гл. 8, п. 1 ст. 64 гл. 9 р. ІІІ Митного кодексу
України. Натомість, судом також
встановлено, що Позивач відповідно до
норм чинного законодавства станом на
жовтень 2012 року правомірно та
правильно зазначив відповідну митну
вартість товарів по митним
деклараціям, внаслідок чого відсутні
підстави для застосування відносно
нього положень п.п.1.20.10. п. 1.20. ст. 1 ЗУ
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Висновки в Акті перевірки, викладені в
пунктах 2 та 3, є похідними від
висновків, зроблених в пункті 1.
Оскільки встановлена відсутність з
боку Позивача порушень, зазначених в п.
1 Акту перевірки, відповідно, відсутні
також порушення, зазначені в пунктах 2, 3
Акту перевірки. Як наслідок, відсутні
були підстави для винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції були правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195,197, п.1 ч.1
ст. 199, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Луганській
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
02 квітня 2014 р. у справі № 812/1142/14 -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
р. у справі № 812/1142/14 - залишити без
змін.

Направити особам, які беруть участь у
справі протягом трьох днів з моменту
підписання копії даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

А.В.Гайдар

Судді

Р.Ф.Ханова

М.М.Яковенко