Справа № 872/12789/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"08" квітня 2014 р. справа №
206/2437/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Фастовській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 27.06.2013 р.

по справі № 206/2437/13-а (суддя І-ої
інстанції Сухоруков А.О.)

за позовом управління праці та
соціального захисту населення
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради

до ОСОБА_1 (далі - відповідач)

про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача на
користь позивача 8 405,70 грн., як кошти,
надмірно виплачені за призначеною
тимчасовою державною допомогою дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів.

Постановою суду першої інстанції
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
управління праці та соціального
захисту населення Самарської районної
у м. Дніпропетровську ради 8 405,70 грн., як
кошти, надміру виплачені за
призначеною тимчасовою державною
допомогою дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
зазначає, що заборгованість перед
позивачем складає лише 4 350,90 грн.
Стягнення з нею суми 3 011,10 грн. є
неправомірним, оскільки за період з
01.08.2010 року по 28.02.2011 року та з 01.05.2012 року
по 31 липня 2012 року позивач не
отримувала аліментів від ОСОБА_2 та
зазначає, що даний факт
підтверджується довідкою АНД ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції. Крім того, 1 043,70 грн.
також стягнуті з відповідача без
урахування строку давності.

Просить скасувати постанову суду та
задовольнити позовні вимоги частково.

Позивач надіслав до суду апеляційної
інстанції заперечення, в яких просив
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги та залишити постанову суду
першої інстанції без змін.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_1
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила скасувати постанову суду
першої інстанції, представник
відповідача - ОСОБА_3 заперечував проти
задоволення апеляційної скарги та
просила залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційних скарг дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що 04.07.2007 року,
02.04.2008 року, 01.10.2008 року, 01.04.2009 року,
12.10.2009 року, 01.04.2010 року, 05.10.2010 року,
08.04.2011 року, 06.10.2011 року та 20.04.2012 року
відповідач зверталася до відповідача
із заявою про призначення допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку (а.с. 7-29).

Рішеннями від 17.10.2006 року та від 23.04.2012
року Самарським РОСО м.
Дніпропетровська відповідачу
призначено тимчасову допомогу на
дитину у зв'язку з ухиленням батька від
сплати аліментів. (а.с. 30-40).

Відповідно до довідок про доходи №№ 273,
274 ТОВ «Хлібзавод № 10» ОСОБА_2 з
листопада 2009 року по липень 2010 року та з
вересня 2011 року по квітень 2012 року
нараховувалася заробітна плата, з якої
було відраховано аліменти у розмірі 3
795,51 грн. та в розмірі 4 123,33 грн. (а.с. 43-44).

Рішенням управління праці та
соціального захисту № 752 від 04.02.2013 року
було припинено виплату державної
допомоги при ухиленні батька від
сплати аліментів (а.с. 46).

Зважаючи на те, що суму надміру
виплаченої тимчасової допомоги
позивач в добровільному порядку не
повернула, позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч.3 ст. 181 Сімейного
кодексу України способи виконання
батьками обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 8, ч. 9 ст. 181 Сімейного кодексу
України якщо місце проживання чи
перебування батьків невідоме, або вони
ухиляються від сплати аліментів, або не
мають можливості утримувати дитину,
дитині призначається тимчасова
державна допомога, яка не може бути
меншою ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Виплата тимчасової державної допомоги
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Порядок
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги визначається
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 189 від 22.02.2006 року затверджено Порядок
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме (далі
Порядок № 189).

Відповідно абз. 1 п. 2 Порядку № 189,
тимчасова допомога призначається у
разі, коли рішення суду про стягнення
аліментів з одного з батьків не
виконується у зв'язку з ухиленням від
сплати аліментів або відсутністю у
боржника коштів та іншого майна, на які
за законом може бути звернено
стягнення;

Відповідно до п. 6 Порядку № 189, для
призначення тимчасової допомоги
одержувач подає органу праці та
соціального захисту населення за
місцем проживання (перебування), крім
іншого, довідку державної виконавчої
служби про неможливість стягнення
аліментів з одного з батьків дитини
внаслідок ухилення від їх сплати.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач тимчасову допомогу на
дитину отримала в періоди з 01.07.2007 р. по
31.12.2007 р., з 01.04.2008 р. по 30.09.2008 р., з 01.10.2008 р.
по 31.03.2009 р., з 01.04.2009 р. по 30.09.2009 р., з
01.10.2009 р. по 31.03.2010 р., з 01.04.2010 р. по 30.09.2010
р., з 01.10.2010 р. по 31.03.2011 р., з 01.10.2010 р. по
31.03.2012 р. та з 01.04.2012 р. по 30.09.2012 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не повідомила відповідача
про те, що вона отримувала аліменти від
батька на дитину, а отже сума яка
підлягає поверненню відповідачем за
період з 01.12.2009 року по 31.03.2011 року та з
01.10.2011 року по 30.09.2012 року складає 8 405,70
грн.

Пунктом 10 вказаного Порядку визначено
виключний перелік підстав припинення
виплати тимчасової допомоги, зокрема,
встановлення місця проживання
(перебування) особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду;
виявлення обставин, що свідчать про
можливість одного з батьків утримувати
свою дитину; досягнення дитиною
18-річного віку; виконання в повному
обсязі зобов'язань одного з батьків
щодо сплати аліментів у разі виїзду на
постійне місце проживання за кордон;
влаштування дитини до відповідної
установи (закладу) на повне державне
утримання; скасування або визнання
усиновлення недійсним; усиновлення
дитини (чоловіком матері або дружиною
батька); відмови від стягнення
аліментів; добровільного виконання
рішення суду особою, зобов'язаною
сплачувати аліменти; скасування в
установленому законодавством порядку
рішення суду щодо стягнення аліментів;
смерті дитини, якій була призначена
тимчасова допомога; смерті одного з
батьків, зобов'язаного сплачувати
аліменти, або визнання його в
установленому порядку безвісти
відсутнім чи оголошення померлим;
позбавлення в установленому порядку
одного з батьків, який утримує дитину,
батьківських прав; відібрання дитини
від одного з батьків, який утримує
дитину, без позбавлення батьківських
прав; встановлення над дитиною опіки чи
піклування.

Про виникнення зазначених у цьому
пункті обставин одержувач зобов'язаний
повідомити у десятиденний строк орган
праці та соціального захисту
населення.

Виплата тимчасової допомоги
припиняється з першого числа місяця, що
настає за місяцем, в якому виникла одна
із зазначених обставин.

Підставою для припинення виплати
відповідачу тимчасової допомоги та
стягнення з неї фактично виплаченої
допомоги став лист ТОВ «Хлібзавод № 10»
від 21.12.2012 р. № 90 про те, що у них
працював ОСОБА_2 у період з 16.09.2009 р. по
14.07.2010 р. та з 16.11.2010 р. по 04.05.2012 р.

За таких обставин та з урахуванням
довідок про доходи ОСОБА_2 №№ 274, 273,
відповідач не мала права на отримання
допомоги у періоди з листопада 2009 року
по липень 2010 року та з вересня 2011 року
по квітень 2012 року, оскільки отримувала
аліменти.

Частиною 10 ст.181 Сімейного кодексу
визначено, що суми наданої дитині
тимчасової державної допомоги
підлягають стягненню з платника
аліментів до Державного бюджету
України у судовому порядку.

Згідно п. 12 Порядку "Про призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме" якщо виникла можливість
стягнення аліментів з одного з батьків,
виявлено, що один з батьків може
утримувати дитину або місце проживання
(перебування) одного з батьків
встановлено, у зв'язку з чим можливе
стягнення з нього коштів на утримання
дитини, орган праці та соціального
захисту населення звертається до суду
із заявою про стягнення суми сплаченої
тимчасової допомоги. Стягнуті кошти
зараховуються до Державного бюджету.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідач повинен повернути кошти
за період з 01.12.2009 року по 31.03.2011 року та
з 01.10.2011 року по 30.09.2012 у сумі 8 405,70 грн.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками суду першої
інстанції частково, оскільки Порядком
№ 189, на який посилається позивач, не
передбачено повернення коштів за
період, коли отримувач допомоги
фактично не отримував аліментів. Отже
встановлено, що у періоди з серпня 2010 р.
по лютий 2011 р. та з травня 2012 по липень
2012 р. ОСОБА_1 фактично не отримувала
аліментів, а тому стягнення з неї суми в
розмірі 3 011,10 грн. за цей період є
безпідставним.

Стосовно застосування строків
звернення до суду позивачем колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для звернення до адміністративного
суду суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач дізнався про порушення з боку
відповідача 17 січня 2013 року з листа ТОВ
«Хлібзавод № 10» від 21.12.2012 р. № 90 та
наданих останнім довідок про доходи №
274, 273, відповідно до яких були
встановлені обставини, що відповідач
отримувала аліменти від батька дитини
у періоди з листопада 2009 року по липень
2010 року та з вересня 2011 року по квітень
2012 року.

До суду з адміністративним позовом
позивач звернувся 11 квітня 2013 року.
Отже строк звернення до суду
вважається таким, що не пропущений.

З огляду на викладене колегія суддів
доходить висновку, що позов підлягає
задоволенню в частині щодо стягнення з
відповідача коштів надміру виплачених
за призначеною тимчасовою державною
допомогою, дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів у ті
періоди коли відповідач отримувала
аліменти в сумі 5 394,60 грн. В іншій
частині позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, неповно з'ясував
обставин, що мають значення для справи;
висновки суду не відповідають цим
обставинам, що є підставою для
скасування постанови суду з ухваленням
нового рішення відповідно до ст. 202 КАС
України.

Керуючись ст. 196, 198, 202 Кодексу
адміністративного судочинства,
апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 27.06.2013 р. по
справі № 206/2437/13-а скасувати. Позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
управління праці та соціального
захисту населення Самарської районної
у м. Дніпропетровську ради 5 394,60 грн., як
коштів надміру виплачених за
призначеною тимчасовою державною
допомогою, дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун