Справа № 22-а-9322/09
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2009-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2009 р.Справа № 22-а-9322/09Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Григоров А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Тростянецькому районі
Сумської області на постанову
Тростянецького районного суду
Сумської області від 28.11.2008р. по справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги "Дітям війни",

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Тростянецького районного суду
Сумської області з адміністративним
позовом, в якому просить суд відновити
пропущений строк для звернення до суду
та зобов'язати відповідача нарахувати
на користь позивача недоплачену як
дитині війни щомісячну державну
соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі
3400 грн. 30 коп.

Постановою Тростянецького районного
суду Сумської області від 28.11.2008 року
позовні вимоги задоволені частково.

Зобов'язано Управління
пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
позивачу з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 28 листопада 2008 р. року.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Будучі незгодним з постановою суду
першої інстанції, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
Управління пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а постанову Тростянецького
районного суду Сумської області від
28.11.2008 року слід залишити без змін
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач, відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, має право на
отримання державної соціальної
грошової допомоги в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік»щодо зупинення на 2007 рік дію
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" та рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року за № 10-рп/2008, яким визнано
неконституційним положення п. 41
розділу 2 Закону України "Про Державний
бюджет на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України".
Таким чином, суд дійшов висновку, що з
моменту ухвалення рішення
Конституційним судом України
відповідач, Управління пенсійного
фонду України в Тростянецькому районі
Сумської області повинен був діяти у
відповідності з чинною нормою ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та здійснювати позивачеві
доплату до пенсії у розмірі
встановленому зазначеної нормою
Закону. При цьому, суд зазначив, що при
розмірі мінімальної пенсії за віком,
яка підлягає застосуванню при
розрахунку 30% доплати до пенсії дітям
війни, відповідач повинен виходити з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
"Про Державний бюджет на 2007 рік" дію
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", з урахуванням ст. 111
цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, з урахуванням
ст. 111 цього Закону.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач у 2007 році не здійснював
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни", а у 2008
році, відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 сплачував позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни на загальну
суму 390, 20 грн. ( в тому числі травень 48,10
грн., червень - 48, 10 грн.; липень - 48,20 грн.;
серпень - 48,20грн.; вересень - 48,20грн.;
жовтень -49,80 грн., листопад -49,80 грн.,
грудень -49,80 грн.).

Таким чином, відповідач з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року мав щомісячно нараховувати
та сплачувати позивачу доплату до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, що складає 742,65 грн. (в тому
числі у липні 4,06+406 =410,06 х 30%=123,02 грн. ;
серпні 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; вересні
4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; жовтні 4,11+411=415,11 х
30%=124,53 грн.; листопаді 4,11+411=415,11 х30%=124,53
грн.; грудні 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.).

З 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідач
мав щомісячно нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, що складає 1170,60 грн. (в тому числі
у травні 481х30%=144,3 грн.; червні 481х30%=144,3
грн.; липні 482х30%=144,6 грн.; серпні 482х30%=144,6
грн.; вересні 482х30%=144,6 грн. ; жовтні
498х30%=149,4 грн.; листопаді 498х30%=149,4 грн.,
грудні 498х30%=149,4 грн.).

Враховуючи, що з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року відповідачем було нараховано та
сплачено позивачу доплату до пенсії у
розмірі 10% мінімальної пенсії за віком,
що складає 390,20 грн., тому різниця між
виплаченою та не нарахованою,
невиплаченою сумою доплати до пенсії
за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
складає 780,40 грн. (1170,60 - 390,20 = 780,40).

При цьому колегія суддів зазначає, що
дія Законів про бюджет на 2007 та 2008 роки
закінчується 31 грудня 2007 року та 31
грудня 2008 року відповідно.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач, Управління пенсійного
фонду України в Тростянецькому районі
Сумської області з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 28
листопада 2008 р. року повинно було
нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії, передбачену ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, яка
набула чинності із зазначеної дати,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12
статті 71 Закону України "Про державний
бюджет України" та п. 41 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", ці норми
втратили чинність та не підлягали
застосуванню.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в
позові заявлено клопотання про
відновлення пропущеного строку для
звернення до суду з посиланнями на те,
що про порушення його прав йому стало
відомо лише після висвітлення
зазначених подій у засобах масової
інформації.

Колегія суддів, з урахуванням положень
ч.1 ст.195 та ч.1ст.196 КАС України вважає за
необхідне розглянути дане клопотання
та задовольнити його.

Відповідно до ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до ст. 102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом може бути поновлений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Враховуючи вищенаведене, похилий вік
позивача, те що позивач не повинен
стежити за внесенням будь-яких змін в
діючому законодавстві, відповідно,
перевіряти правомірність дій суб'єкта
владних повноважень при виконанні ним
своїх обов'язків, покладених Державою,
колегія суддів дійшла висновку щодо
поважності причин пропущення
позивачем строку звернення до суду , що
в свою чергу є підставою для поновлення
пропущеного строку звернення до суду
за захистом свого права щодо отримання
доплати до пенсії, передбаченої ст.6 ЗУ
"Про соціальний захист дітей війни".

Крім того , відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС
України, адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Частинами 1,2 ст.8 КАС
України, встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує верховенство права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції "Про захист прав
людини та основоположних свобод", кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше, як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. В пункті 34 Рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 року у
справі "Інтерсплав проти України"
зазначено, що поняття "майно" у першій
частині статті 1 Першого протоколу має
автономне значення, яке не залежить від
формальної класифікації, прийнятої у
національному законодавстві. Питання,
яке має бути розглянуто, стосується
того, наскільки обставини справи, що
розглядається в цілому, давали
заявникові право на майновий інтерес,
захищений статтею 1 Першого протоколу.
Тобто, майно у визначенні ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції охоплює як
власне майно, так і майнові права -
належні до виплати кошти, відповідно до
національного законодавства.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", колегія суддів,
вважає хибними, з таких підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов,
застосувавши до спірних правовідносин
норми Конституції України та положення
ст.8 КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

Судом обґрунтовано було встановлено,
що позивач, відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має право на отримання доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення "Про Пенсійний
фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус «дитини війни", серед
яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України. Згідно абз.1 п.1
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 01.03.2002 року за №121/2001
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади. Відповідно
до зазначеного Положення на Пенсійний
фонд України покладено обов'язок щодо:
щодо призначення пенсії; підготовки
документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.
Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за №8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем в порушення ч.2
ст.71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача,
який не вчинив жодної дії щодо їх
отримання для забезпечення виконання
своїх зобов'язань або невиконання
іншим органом виконавчої влади свого
обов'язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

В апеляційному порядку позивачем
рішення суду першої інстанції
оскаржено не було. Згідно з положеннями
ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної
інстанції переглядає судове рішення в
межах апеляційної скарги.

Інші доводи апелянта не впливають на
прийняте колегією суддів рішення.

Відповідно до вимог 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визначає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області -залишити без задоволення, а
постанову Тростянецького районного
суду Сумської області від 28.11.2008 року -
без змін.

Ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом місяця,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова
Л.В.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Подобайло З.Г. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Мельнікова Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 25.08.2009 р.