Справа № 821/978/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/978/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участі представників: позивачів -
ОСОБА_1, відповідача - Мустафаєвої Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Реєстраційної служби Дніпровського
районного управління юстиції у м.
Херсоні, третя особа: комунальне
підприємство "Херсонське бюро
технічної інвентаризації" Херсонської
обласної ради, про визнання рішення
незаконним та зобов'язання
зареєструвати право власності,

встановив:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі - позивачі)
звернулись до суду із позовом до
Реєстраційної служби Дніпровського
районного управління юстиції м.
Херсона (далі - відповідач,
Реєстраційна служба Дніпровського
РУЮ), в якому просять визнати
незаконним та скасувати рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Дніпровського РУЮ від 03.03.2014р.
№11349849 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, а також
зобов'язати відповідача зареєструвати
право власності позивачів на нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішенням Апеляційного суду
Херсонської області від 01.12.2010р. у
справі №2-340/10 визнано недійсним
укладений між ОСОБА_4, від імені якої
діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір
купівлі-продажу від 30.08.2007р. квартири
АДРЕСА_1 та витребовано вказану
квартиру з чужого незаконного
володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 Тобто, позивачі стверджують, що
цим рішенням встановлено належність їм
на праві приватної власності
зазначеної квартири. Таке право було
ними зареєстровано згідно діючого на
той час законодавства в комунальному
підприємстві "Херсонське бюро
технічної інвентаризації" Херсонської
обласної ради (далі - третя особа,
Херсонське БТІ) 17.08.2012р. в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно.

У лютому 2014 року вони звернулись до
відповідача із заявою про державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Однак рішенням державного реєстратора
Реєстраційної служби Дніпровського
РУЮ від 03.03.2014р. №11349849 їм було
відмовлено у державній реєстрації прав
та їх обтяжень з тих підстав, що подане
судове рішення не є тим рішенням, яке
посвідчує їх право власності, крім
того, воно не дає змоги однозначно
тлумачити його зміст.

Посилаючись на те, що рішення
Апеляційного суду Херсонської області
від 01.12.2010р. у справі №2-340/10 є
зрозумілим, набрало законної сили і є у
розумінні Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013р. №868 "Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" рішенням суду щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно та підставою для
державної реєстрації речового права,
позивачі вважають оскаржене рішення
відповідача незаконним.

В судовому засіданні представник
позивачів підтримав позовні вимоги та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідачем надано письмові
заперечення на позов, у яких він вважає
позовні вимоги необґрунтованими,
посилаючись на те, що державний
реєстратор при прийнятті оскарженого
рішення діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, які визначені
Конституцією та законами України, в
тому числі Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" та
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013р. №868
"Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень". При
цьому відповідач вказує, що позивачі
для державної реєстрації речового
права подали державному реєстратору
копії рішення Апеляційного суду
Херсонської області від 01.12.2010р. у
справі №2-340/10, ухвали цього ж суду від
02.02.2011р. про виправлення описки та
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 23.05.2011р. у
згаданій справі, резолютивні частини
яких не містять визначення про
визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права
власності на квартиру АДРЕСА_1 і копії
цих судових рішень є неякісними, тобто
вони не можуть слугувати підставою для
державної реєстрації речового права та
навпаки, є підставою для відмови у
здійсненні такої реєстрації.
Посилаючись на викладене, відповідач
вважає, що державним реєстратором
прийнято законне і обґрунтоване
рішення про відмову у державній
реєстрації прав.

Представник відповідача у судовому
засіданні просила відмовити у
задоволенні позову з підстав, вказаних
в письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що від імені ОСОБА_4
громадянином ОСОБА_8 як продавцем
30.08.2007р. укладено із ОСОБА_6 як покупцем
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1.

07.09.2007р. між ОСОБА_6 як продавцем та
ОСОБА_7 як покупцем укладено
посвідчений в нотаріальному порядку
договір купівлі-продажу №ВЕХ 610440
вказаної квартири.

Право власності ОСОБА_7 на квартиру
зареєстровано Херсонським БТІ 01.10.2007р.
в Реєстрі прав власності на нерухоме
майно.

Розпорядженням Фонду комунального
майна м. Херсона №22689-ж від 09.11.2007р.
передано квартиру АДРЕСА_1 у приватну
спільну сумісну власність ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, про що також видано Свідоцтво
про право власності від 09.11.2007р. серії
САВ №252989.

На підставі вказаних розпорядження та
Свідоцтва Херсонським БТІ 14.11.2007р.
зареєстровано в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно право спільної
сумісної власності позивачів на
вказану квартиру за реєстраційним
номером 20060043.

Рішенням Апеляційного суду
Херсонської області від 01.12.2010р. у
справі №2-340/10, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 23.05.2011р., з
урахуванням ухвали Апеляційного суду
Херсонської області від 02.02.2011р. про
виправлення описки, визнано недійсним
укладений між ОСОБА_4, від імені якої
діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір
купівлі-продажу від 30.08.2007р. квартири
АДРЕСА_1 та витребовано вказану
квартиру з чужого незаконного
володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4

В той же час, постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03.04.2012р. у справі №2а-2446/09/2120 визнано
протиправними дії Херсонського
державного бюро технічної
інвентаризації з реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого Фондом
комунального майна м. Херсона за
розпорядженням № 22689-ж від 09.11.2007 року
та скасовано державну реєстрацію за
реєстраційним номером 20060043 від 14.11.2007
року. Крім того, визнано протиправним
та скасовано розпорядження голови
Фонду комунального майна м. Херсона від
09.11.2007 року № 22689 -ж "Про передачу у
приватну, спільну сумісну власність
квартири АДРЕСА_1.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 17.08.2012р. Херсонським БТІ
зареєстровано в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно право спільної
сумісної власності позивачів на
вказану вище квартиру.

З 14.01.2013р. відповідно до рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Дніпровського РУЮ від 28.01.2013р.
№144805 зареєстровано право власності
ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 07.09.2007р. та
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2012р. у
справі №2а-2446/09/2120.

25.02.2014р. представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ОСОБА_9 подано до Реєстраційної служби
Дніпровського РУЮ заяви про державну
реєстрацію права власності позивачів
на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до
рішення Апеляційного суду Херсонської
області від 01.12.2010р. у справі №2-340/10.

Рішенням державного реєстратора
Реєстраційної служби Дніпровського
РУЮ від 03.03.2014р. №11349849 їм було
відмовлено у державній реєстрації прав
та їх обтяжень на підставі ст.24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", оскільки подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а саме:
подане рішення суду не є рішенням щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно і не підтверджує
виникнення, перехід чи припинення
речових прав на нерухоме майно, крім
того, воно не дає змоги однозначно
тлумачити його зміст.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Спірні правовідносини вичерпно
врегульовані Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) та
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013р. №868 (далі
- Порядок №868), а також Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ст.ст.2, 3, 4 Закону №1952-IV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, зокрема, право власності на
нерухоме майно.

Згідно із ст.15 Закону №1952-IV, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

На виконання цієї правової норми
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013р. №868 затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Статтею 19 Закону №1952-IV та п.37 Порядку
№868 визначено перелік документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно та які є підставою для здійснення
державної реєстрації речових прав.

До таких документів, зокрема,
віднесено: укладений в установленому
законом порядку договір, предметом
якого є нерухоме майно, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
або речове право на нерухоме майно чи
його дублікат; свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді, чи його дублікат; рішення суду,
що набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно; інші документи, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

Вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації речових прав та
їх обтяжень визначений ст.24 Закону
№1952-IV.

Так, у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують (п.4 ч.1
ст.24 Закону №1952-IV).

Як вбачається з матеріалів справи і,
зокрема, наданої відповідачем
облікової справи щодо відмови в
державній реєстрації права власності
на квартируАДРЕСА_1, при зверненні до
Реєстраційної служби Дніпровського
РУЮ представником позивачів були
надані наступні документи: заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; платіжний документ; копії
паспортів позивачів та довідок про
присвоєння ідентифікаційного номеру;
копія паспорта представника та
довіреностей, виданих позивачами на
його ім'я; копії рішення Апеляційного
суду Херсонської області від 01.12.2010р. у
справі №2-340/10 та ухвали цього ж суду від
02.02.2011р. про виправлення описки, копію
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 23.05.2011р.;
технічний паспорт на квартиру. Тобто,
позивачами було подано документи,
передбачені Законом №1952-IV та Порядком
№868.

Підставою для державної реєстрації
речових прав позивачами указано
рішення Апеляційного суду Херсонської
області від 01.12.2010р. у справі №2-340/10 про
визнання недійсним укладеного між
ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 договору купівлі-продажу від
30.08.2007р. квартири АДРЕСА_1 та
витребування вказаної квартири з
чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відмовляючи у державній реєстрації
права власності позивачів на вказану
вище квартиру, відповідач виходив лише
з того, що подане рішення суду не є
рішенням щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно і не
підтверджує виникнення, перехід чи
припинення речових прав на нерухоме
майно, крім того, воно не дає змоги
однозначно тлумачити його зміст, у
зв'язку з чим прийшов до висновку про
те, що подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, що є
підставою для відмови у державній
реєстрації.

Оцінюючи наведену відповідачем
підставу для відмови у державній
реєстрації, суд вважає, що вона не
відповідає дійсності та суперечить
положенням законодавства, які
регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідач вважає рішення
Апеляційного суду Херсонської області
від 01.12.2010р. у справі №2-340/10 таким, що не
може бути підставою для державної
реєстрації речових прав, оскільки воно
не є тим рішенням суду, що передбачене
п.п.10 п.37 порядку №868, яке підтверджує
виникнення, перехід чи припинення
речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст.19 Закону №1952-IV та п.37
Порядку №868, державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішення суду,
що набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Подане позивачами рішення суду
відповідає визначенню, наведеному у
вказаних правових нормах, оскільки ним
витребовано нерухоме майно із чужого
незаконного володіння на користь
позивачів, отже воно ухвалено щодо
права власності та інших речових прав
на це майно.

Більше того, це рішення прийнято у
справі щодо витребування майна з
чужого володіння та ухвалено
відповідно до ст. ст. 387, 388 Цивільного
кодексу України.

Статтями 387, 388 Цивільного кодексу
України визначені способи захисту
порушених прав власника шляхом
витребування майна неволодіючим ним
власником від незаконно володіючої цим
майном особи, яке вибуло з володіння
власника поза його волевиявленням.

З цього вбачається, що витребувати
майно в порядку ст.ст. 387, 388 Цивільного
кодексу України може виключно власник.

За таких обставин, у відповідача не
було правових підстав не вважати
подане рішення Апеляційного суду
Херсонської області від 01.12.2010р. у
справі №2-340/10 рішенням суду у розумінні
ст.19 Закону №1952-IV та п.37 Порядку №868.

Наступною обставиною, з якою
відповідач пов'язував наявність
підстав для відмови у державній
реєстрації, слугувало те, що на його
думку, рішення Апеляційного суду
Херсонської області від 01.12.2010р. у
справі №2-340/10 не відповідає вимогам
ст.17 Закону №1952-IV, оскільки воно не дає
змоги однозначно тлумачити його зміст.
При цьому державний реєстратор жодним
чином у оскаржуваному рішенні не
обґрунтував, чому саме рішення не дає
змоги однозначно тлумачити його зміст.
Лише у запереченнях на позов
відповідач указав, що це є наслідком
неякісного копіювання рішення
апеляційного суду.

Статтею 17 Закону №1952-IV встановлені
вимоги до документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Цією правовою нормою передбачено, що
текст документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, повинен бути написаний
розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові
фізичних осіб та їх місце проживання, а
також найменування юридичних осіб та
їх місцезнаходження повинні бути
написані повністю. Не приймаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень документи з підчищеннями або
дописками, закресленими словами та
іншими не обумовленими в них
виправленнями, заповнені олівцем, а
також з пошкодженнями, які не дають
змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Як вбачається з матеріалів справи,
подана представником позивачів
державному реєстратору копія рішення
Апеляційного суду Херсонської області
від 01.12.2010р. у справі №2-340/10 дійсно має
певні недоліки, обумовлені неякісним
копіюванням, які, однак, не роблять
неможливим з'ясування змісту цього
рішення і, зокрема, його резолютивної
частини. При цьому копія судового
рішення не містить підчищень, дописок,
закреслених слів та інших не
обумовлених в них виправлень, а також
пошкоджень.

У зв'язку з цим слід звернути увагу на
те, що відповідно до ст.17 Закону №1952-IV
не приймаються для державної
реєстрації документи, зокрема, з
пошкодженнями, які не дають змоги
однозначно тлумачити їх зміст. Тобто,
наявність у поданих для державної
реєстрації документах зазначених
недоліків мала б унеможливлювати їх
прийняття для державної реєстрації, що
фактично означає відсутність таких
документів.

Однак відповідно до ст.22 Закону №1952-IV, у
разі якщо документи для державної
реєстрації прав та їх обтяжень подано
не в повному обсязі, передбаченому
нормативно-правовими актами, державний
реєстратор у строк, встановлений
частинами п'ятою, сьомою і восьмою
статті 15 цього Закону для розгляду
заявлених прав, приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень і
письмово повідомляє про це заявника.
Якщо заявник протягом п'яти робочих
днів після отримання письмового
повідомлення виконав вимоги
державного реєстратора, загальний
строк розгляду заявленого права
продовжується з урахуванням часу, що
минув до його зупинення.

На думку суду, в даному випадку
державному реєстратору, якщо вже ним
висунуто претензії щодо можливості
з'ясувати зміст поданого для державної
реєстрації документа, слід було
застосувати положення ст.22 Закону
№1952-IV та зупинити розгляд заяви про
державну реєстрацію з наданням
заявникам строку для усунення
недоліків поданих документів, а саме
надання якісної копії судового
рішення. І лише в разі невиконання
заявниками вимог державного
реєстратора виникли б підстави для
відмови у державній реєстрації речових
прав.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що
у відповідача в дійсності не було
правових підстав для прийняття рішення
саме про відмову позивачам у державній
реєстрації речових прав, які він вказав
у оскарженому рішенні від 03.03.2014р.

З огляду на викладене та приписи ст.19
Конституції України, ст.2 КАС України,
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Дніпровського
РУЮ від 03.03.2014р. №11349849 не відповідає
критеріям законності та
обґрунтованості, тому є незаконним і
підлягає скасуванню, а позовні вимоги в
цій частині - задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача зареєструвати право
власності позивачів на квартиру
АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно є
виключним повноваженням відповідача
згідно із Законом №1952-IV; реєстрація
права власності відбувається за
рішенням державного реєстратора,
прийнятим за результатами здійснення
процедури державної реєстрації, яка,
зокрема, включає у себе перевірку
державним реєстратором поданих
документів та встановлення
відповідності заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутності суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями (в тому числі:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону, тощо),
а також встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Як зрозуміло з пояснень представника
відповідача та вбачається зі змісту
оскарженого рішення, єдиними
підставами для відмови у державній
реєстрації речових прав було те, що
подане судове рішення, на думку
відповідача, не є рішенням, що
підтверджує виникнення, перехід чи
припинення речового права та воно не
дає змоги однозначно тлумачити його
зміст. Посилання на будь-які інші
обставини, що відповідно до
законодавства є підставами для відмови
у державній реєстрації, у оскарженому
рішенні не вказані.

В той же час, з матеріалів справи видно,
що на час звернення позивачів до
відповідача у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
містився запис про державну реєстрацію
права власності ОСОБА_7 на квартиру
АДРЕСА_1, вчинену 14.01.2013р., при тому що до
цього квартиру вже було витребовано
судом із його незаконного володіння на
користь позивачів. Більше того,
правовстановлюючі документи ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які видані Фондом комунального
майна м. Херсона та слугували підставою
для державної реєстрації їх права
власності на ту саму квартиру
Херсонським БТІ, скасовані в судовому
порядку постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03.04.2012р. у справі №2а-2446/09/2120, як і
державну реєстрацію цього права за
реєстраційним номером 20060043 від 14.11.2007
року.

Із зазначеними обставинами відповідач
був обізнаний відповідно до
здійсненого ним пошуку в інформаційних
системах, які перебувають у його
користуванні, але їм не надавалась
жодна правова оцінка. Отже,
відповідачем не в повному обсязі
здійснено перевірку відповідності
заявлених позивачами прав і поданих
документів вимогам законодавства (в
тому числі і щодо наявності підстав для
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію) та не встановлювались
обставини щодо відсутності
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями.

Оскільки встановлення та перевірка цих
обставин є складовою процедури
державної реєстрації речового права та
виключними повноваженнями
відповідача, які не може перебирати на
себе суд, і ці обставини залишились
поза увагою відповідача, то у суду
відсутні достатні правові підстави для
покладення на нього обов'язку
зареєструвати право власності
позивачів на нерухоме майно та
задоволення позовних вимог цій
частині.

В той же час, з метою забезпечення
відповідно до ст.ст.2, 8, 11, 162 КАС України
ефективного дотримання і захисту прав,
свобод та інтересів позивачів від
порушень з боку відповідача як суб'єкта
владних повноважень, суд вважає за
можливе покласти на відповідача
обов'язок повторно розглянути заяви
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про державну
реєстрацію їх права власності на
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1
відповідно до норм чинного
законодавства у сфері державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно.

Тобто, позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача вчинити дії підлягають
задоволенню частково.

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог шляхом визнання
протиправним і скасування рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Дніпровського РУЮ від 03 березня
2014 року № 11349849 та покладення на
відповідача обов'язку повторно
розглянути заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
державну реєстрацію їх права власності
на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

В решті позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Дніпровського
районного управління юстиції у м.
Херсоні від 03 березня 2014 року № 11349849
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Херсоні повторно
розглянути заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
державну реєстрацію їх права власності
на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 29 травня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 6.3