Справа № 204/1341/14-а
Суддя: Токар Н. В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/1341/14-а
Провадження № 2-а/204/60/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року о 08 годині 40 хвилин
суддя Красногвардійського районного
суду м.Дніпропетровська Токар Н.В.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження у м.Дніпропетровську
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Красногвардійському
районі м.Дніпропетровська про визнання
дій протиправними та зобов’язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2014 року позивач звернулась до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просила визнати
протиправними дії відповідача щодо
неврахування при обчисленні розміру
пенсії «інші виплати», з яких
справлялися страхові внески на
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року
сплачувався єдиний внесок на
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування; зобов’язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату пенсії посадової особи
місцевого самоврядування з інших
виплат, на які нараховуються страхові
внески на загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування, а з
01.01.2011 року сплачувався єдиний внесок
на загальнообов’язкове державне
соціальне страхування (матеріальна
допомога та фіксована індексація).

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивач вказала на те, що їй з 24 грудня
2011 року була призначена та
виплачується до теперішнього часу
пенсія як державному службовцю
відповідно до Закону України «Про
державну службу». 03 лютого 2014 року вона
звернулась до відповідача із заявою
про перерахунок пенсії державного
службовця, проте, їй було відмолено у
здійсненні перерахунку у зв’язку з
тим, що нормами діючого законодавства
не передбачено включення в заробітну
плату для обчислення пенсії
матеріальної допомоги на оздоровлення,
вирішення соціально-побутових питань
та сум індексації заробітної плати.
Вважаючи зазначену вимогу незаконною,
позивач вимушена звернутися до суду.

Відповідно до ч.5 ст.183-2 КАС України,
справа була розглянута у порядку
скороченого провадження з
надходженням до суду, у передбачений
законом строк, заперечень відповідача.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню у зв’язку з наступним.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов’язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст.9 КАС України, суд вирішує
справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 особою
місцевого масо врядування та була
звільнена з посади по досягненню
пенсійного віку.

З 24 грудня 2011 року позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська як державний
службовець та отримує пенсію
державного службовця, призначену
згідно Закону України «Про державну
службу».

03 лютого 2014 року позивач звернулась до
Пенсійного фонду із заявою, в якій
просила здійснити перерахунок пенсії
державного службовця з урахуванням
«інших виплат», а саме з урахуванням у
складі заробітної плати сум індексації
заробітної плати та матеріальної
допомоги на оздоровлення.

Відповідачем відмовлено у здійсненні
такого перерахунку, мотивуючи тим, що
зазначені позивачем виплати не входять
до складу заробітної плати державного
службовця, тому зазначені виплати не
враховуються для обчислення пенсії.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
приходить до наступного.

Як вбачається з наданої суду Довідки за
№9 від 03.02.2014 р. про складові заробітної
плати, що подається для призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу», під час роботи,
зокрема, з 01.04.2011 р. по 30.11.2011 р. позивач,
окрім посадового окладу в розмірі 1083,00
грн., щомісячно отримувала надбавку за
високі досягнення у праці або за
виконання особливо важливої роботи та
премію, також отримала одноразову
премію до державних, професійних свят
та ювілейних дат у червні 2011 року у
розмірі 1000,00 грн., у серпні 2011 року – 500,00
грн., у жовтні 2011 року – 200,00 грн.
Водночас, з квітня 2011 року по листопад
2011 року (крім травня 2011 року та серпня
2011 року), позивачу було виплачено
матеріальну допомогу на оздоровлення.

На всі виплати, включені в дану довідку,
нараховану страхові внески на
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування, а з 01.01.2011 р. –
єдиний внесок на загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону України
«Про державну службу», пенсія
державним службовцям призначається у
розмірі 80 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які враховується
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, без обмеження граничного
розміру пенсії, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Тобто, вказаною нормою встановлено, що
об'єктом обчислення розміру пенсії при
призначенні пенсії для відповідача є
сума заробітної плати, з якої
справляється збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про
державну службу», державним службовцям
надається щорічна відпустка
тривалістю 30 календарних днів, якщо
законодавством не передбачено більш
тривалої відпустки, з виплатою
допомоги для оздоровлення у розмірі
посадового окладу.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату
праці» від 24.03.1995 року №108/95ВР
встановлено, що заробітна плата – це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
державну службу», заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань. Умови
оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок,
доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
року №1788-XII врегульовано види оплати
праці, що враховуються при обчисленні
пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, матеріальна допомога на
оздоровлення, надбавки та премії, на
які нараховувались страхові внески або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування (після набрання чинності
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов’язкове
державне соціальне страхування»)
включається до складу заробітної плати
державного службовця, враховується при
обчисленні розміру його пенсії, крім
того, перевага має надаватись не
положенням Закону України «Про
державну службу» та Закону України
«Про оплату праці», які щодо спірних
відносин є загальними, а спеціальним
нормам, що визначають виплати (доходи)
для обчислення пенсії, за наведених
обставин - стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та стаття 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України (постанова від
20.02.2012 р. у справі №21-430а11), рішення
якого, відповідно до ст.244-2 КАС України,
є обов’язковими для виконання усіма
судами України.

Разом з тим, підстави для зобов’язання
відповідача здійснити перерахунок
пенсії з урахуванням у складі
заробітної плати сум індексації
відсутні, оскільки станом на 03.02.2014 року
(дата звернення позивача до УПФУ із
заявою про перерахунок пенсії) у
пенсійного органу були відсутні
довідки, які б свідчили про суми
нарахованих сум індексації заробітної
плати.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх наявна оцінка вказують на наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати
судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.3
Закону України «Про судовий збір», суд
вважає за необхідне судові витрати
віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 3, 8, 19, 22, 46, 55 Конституції України,
ст.41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 6, 8, 9, 18,
94, 99, 158, 159, 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська про визнання
неправомірної відмови у здійсненні
перерахунку пенсії та зобов’язання
здійснити відповідний перерахунок
пенсії – задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі
м.Дніпропетровська щодо відмови у
здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з
урахуванням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення, сум надбавок та
премій, з яких справлялися страхові
внески на загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування.

Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України в Красногвардійському
районі м.Дніпропетровська здійснити з
03.02.2014 р. перерахунок пенсії державного
службовця ОСОБА_1 на підставі довідки
про заробітну плату від 03.02.2014 року №9 з
урахуванням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення, сум надбавок та
премій, з яких справлялися страхові
внески на загальнообов’язкове
державне пенсійне страхування, та
забезпечити її виплату.

В іншій частині позовних вимог –
відмовити.

Постанова за результатами скороченого
провадження може бути оскаржена
сторонами в апеляційному порядку.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку також іншими
особами у зв'язку з тим, що суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси та обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання стороною
копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Суддя

Н.В. Токар