Справа № 2а/2370/4797/2012
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2370/4797/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Орленко
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Умань та
Уманському районі Черкаської області,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Умань на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Умань та Уманському районі
Черкаської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Умань про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Умань та Уманському районі
Черкаської області (далі - позивач)
звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Умань (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 187 531,41 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умань
Черкаської області на користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області заборгованість по
відшкодуванню суми витрат на виплату
пенсій інваліду з дитинства за період з
вересня по листопад 2012 року у розмірі
358,98 грн. В задоволенні іншій частини
позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
задовольнити позов в повному обсязі,
вказуючи на порушення норм
матеріального права.

Також з апеляційною скаргою звернувся
відповідач, який просить оскаржувану
постанову скасувати, в задоволенні
позову відмовити повністю, провадження
у справі закрити, оскільки вважає,
постанову суду незаконною та
необґрунтованою, прийнятою з
порушенням норм матеріального права.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційних скарг та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №16/98-ВР від
14.01.1998р. (далі по тексту - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття, інші види страхування,
передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, згідно з актами щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за вересень - листопад 2012
року позивач поніс грошові витрати на
виплату пенсій (основний розмір);
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття; витрати на виплату і
доставку пенсій у вересні - листопаді
2012 року на загальну суму 215 836,06 грн.

Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем у вересні-листопаді 2012 року
на загальну суму 28 304,65 грн.

При цьому згідно із таблицями
розбіжностей до інформації про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у вересні - листопаді
відповідач не прийняв до заліку для
відшкодування суми витрат на виплату
державної адресної допомоги (постанова
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №
265); витрати на виплату пенсій
громадянам держав - учасниць СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну; інші
причини (утриманці виповнилось 23 роки)
на загальну суму 187 531,41 грн.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" №
1105-ХІУ від 23.09.1999 р. (далі по тексту -
Закон №1105-ХІУ) Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
передбачений статтею 21 Закону № 1105-ХІУ.

Відповідно до цієї статті Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Механізм відшкодування понесених
страховиком витрат, в свою чергу,
визначений Порядком відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадів на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань №5-4/4 від 04.03.2003р. (далі -
Порядок відшкодування).

Пунктом 4 Порядку відшкодування
передбачено, що відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалась пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

При цьому суд звертає увагу, що
державна адресна допомога відсутня у
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом згідно із ст. 21 Закону № 1105-XIV та
п. 4 Порядку відшкодування.

Призначення та виплата щомісячної
державної адресної допомоги
передбачена постановою Кабінету
Міністрів України № 265 від 26.03.2008р. "Про
деякі питання пенсійного забезпечення
громадян"(далі по тексту - Постанова №
265).

В Постанові № 265 визначено, що у разі,
коли щомісячний розмір пенсійних
виплат (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат до пенсій, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною та
щомісячної доплати до пенси у зв'язку з
втратою годувальника членам сімей
шахтарів, смерть яких настала
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох -120 відсотків, на
трьох і більше -150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. У разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

В той же час, аналіз наведеної норми дає
підстави вважати, що адресна допомога
як окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 4 Постанови № 265 встановлено, що
виплата щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання про те, чи
здійснюються ці виплати за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
необхідно враховувати, що страхування
від нещасного випадку є самостійним
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування, за
допомогою якого здійснюється
соціальний захист, охорона життя та
здоров'я громадян у процесі їх трудової
діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку с
цільове використання коштів.
Відповідно до ст. 46 Закону № 1105-ХІV
кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на її виплату.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України, зокрема в
своїх постановах від 31.10.2011 р. у справі
№ 21-128а11 та від 05.12.2011 року у справі №
2а-1618/09/2370.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з викладеними вище
висновками суду першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується і з
висновками суду першої інстанції щодо
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій по інвалідності
громадянам, які проживають в Україні, а
каліцтво яким заподіяно на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами.

Частина 1 статті 6 цієї Угоди
передбачає, що призначення пенсій
громадянам держав-учасниць Угоди
проводиться за місцем проживання.

Стаття 7 цієї Угоди передбачає, що при
переселенні пенсіонера в межах
держав-учасниць Угоди виплата пенсії
за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера,
при цьому розмір пенсії переглядається
відповідно до законодавства держави -
учасниці Угоди за новим місцем
проживання пенсіонера з дотриманням
умов, передбачених пунктом 3 статті 6
цієї Угоди.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Стаття 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105-XIV від 23.09.1999р.
передбачає, що дія цього Закону
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях, незалежно від їх форм
власності та господарювання (далі -
підприємства), у фізичних осіб, на осіб,
які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності. Особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Судова колегія погоджується з судом
першої інстанції про те, що доводи
відповідача про поширення на спірні
відносини положень Угоди про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
завданої працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
підписаної 9 вересня 1994 року між
частиною держав колишнього СРСР, є
необґрунтованими.

Так, відповідно до статті 1 цієї Угоди
виплати по відшкодуванню шкоди,
завданої працівнику внаслідок
трудового каліцтва, професійного
захворювання або іншим пошкодженням
здоров'я, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, здійснюються
працівникам, що раніше працювали на
підприємствах, що є громадянами і мають
постійне місце проживання на території
любої із Сторін (тобто країн, які
підписали Угоду).

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту вказаних норм та положень
Угоди від 09.09.1994р. випливає, що вона
регулює відносини щодо відшкодування
шкоди застрахованій особі, крім
відносин щодо призначення і виплати
пенсії, які врегульовані Угодою від
13.03.1992р.

Оскільки предметом спору у цій справі є
правовідносини, пов'язані з
відшкодуванням витрат Пенсійного
фонду України, понесених у зв'язку з
виплатою пенсій особам, які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
інших республік СРСР до проголошення
Україною незалежності, Угода від
09.09.1994р. застосуванню не підлягає, так
як спірні відносини не регулює.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 р., з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця. Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Відповідно до пунктів 5, 6 та 7 Порядку
відшкодування органи Пенсійного фонду
України щомісяця, до 10 числа кожного
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
проводять з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат, у якому визначають зальну суму
витрат, що піддягає відшкодуванню, та
до 15 числа місяця, наступного за
звітним, подають його відповідно
головним управлінням Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі і
управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві га професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, які на підставі актів
щомісячної звірки узагальнюють і
узгоджують довідку про відшкодування
та до 20 числа місяця, наступного за
звітним, подають її відповідно до
Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків. Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на підставі
довідки про відшкодування витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, на
централізованому рівні до 25 числа
місяця, наступного та звітним,
перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Таким чином, грошові розрахунки по
відшкодуванню витрат, що підлягають
відшкодуванню, здійснюються між
виконавчою дирекцією Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань та
виконавчою дирекцією Пенсійного фонду.

Крім того, відповідно до Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України № 8-2 від
30.04.2002р., такі управління не наділені
компетенцією щодо проведення
розрахунків з відшкодування витрат у
зв'язку з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві чи втратою
годувальника внаслідок нещасного
випадку на виробництві та стягнення
таких витрат за рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що стягнення
грошових коштів є належним способом
захисту порушеного права лише за
позовами Пенсійного фонду до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань.

Аналогічну правову позицію виклав
Верховний Суд України, зокрема в своїй
постанові від 25 01 2005р. у справі №7/102.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки позивач не наділений
компетенцією щодо проведення
розрахунків з відшкодування витрат у
зв'язку з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, позовні вимога
про стягнення грошових витрат на
виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку задоволенню не підлягають.

Крім того колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції
щодо стягнення витрат на виплату
пенсії, як інваліду з дитинства ОСОБА_2
(утриманцю, якому виповнилося 23роки).

Як зазначалося вище, статтею 21 Закону №
1105-ХІV у підпункті "д" п. 1 ч. 1 передбачено
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі його смерті при
настанні страхового випадку,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання те пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до статті 33 Закону № 1105-X1V у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно і підпунктом «д» пункту 1
частини 1 статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті

Частиною 2 приведеної правової норми
встановлено, що таким непрацездатним
особами є, зокрема, інваліди - члени
сім'ї потерпілого на час інвалідності.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 є інвалідом дитинства, тобто
непрацездатною особою, а тому має право
на отримання страхових виплат
відповідно до положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" протягом всього
періоду своєї непрацездатності, а не до
моменту досягнення нею 23 років.

Таким чином є правильним висновок суду
першої інстанції про обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача сум витрат на виплату
пенсії інваліду з дитинства у розмірі
358,98 грн. за період вересень - листопад
2012 року.

За таких обставин, оскільки доводи
апеляційних скарг спростовуються
висновками суду першої інстанції та
матеріалами справи, а суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Умань та
Уманському районі Черкаської області,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Умань залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 18
січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.