Справа № 809/180/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
Справа №
876/6599/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу державного підприємства
,,Теплокомуненерго" на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у справі за позовом державної
податкової інспекції у
Богородчанському районі
Івано-Франківської області Державної
податкової служби до державного
підприємства ,,Теплокомуненерго" про
стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В :

07 травня 2012 року державна податкова
інспекція у Богородчанському районі
Івано-Франківської області Державної
податкової служби звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила стягнути з державного
підприємства ,,Теплокомуненерго"
податковий борг в сумі 317279,29 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 07.05.2012 року
позовну заяву в частині стягнення
податкового боргу в сумі 110012,64 грн.
залишено без розгляду.

Ухвалою від 12.12.2012 року Львівський
апеляційний адміністративний суд
зазначену ухвалу скасував та направив
справу в цій частині позовних вимог до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
27.06.2012 року позовну заяву задоволено
частково та ухвалено стягнути
податковий борг в сумі 188007,95 грн.

Ухвалою від 27.06.2012 року позовні вимоги в
частині заявлених позовних вимог про
стягнення 19259,06 грн. податкового боргу
залишено без розгляду.

Таким чином, предметом розгляду в даній
справі була сума податкового боргу в
розмірі 110012,64 грн..

Постановою від 21 березня 2013 року
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд позов
задовольнив частково та ухвалив
стягнути з державного підприємства
,,Теплокомуненерго" в дохід бюджету
податковий борг в сумі 76963, 58 грн. з
розрахункових рахунків у банках, які
обслуговують дане підприємство та за
рахунок готівки ДП ,,Теплокомуненерго".

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ДП
,,Теплокомуненерго" подало апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на ті
обставини, що строки подання до суду
позову податкового органу щодо
стягнення податкового боргу, якщо таке
право виникло до 30.07.2010 року,
встановлюється річний строк звернення
до суду. Якщо таке право виникло з 30.07.2010
року по 31.12.2010 року - встановлюється
шестимісячний строк звернення до суду.

Виходячи з розрахунку суми позовних
вимог, в постанові суду йдеться про
борг, щодо якого минув строк позовної
давності, а отже, на думку відповідача,
тільки з цих підстав постанова суду не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права та підлягає
скасуванню.

Крім того, суд не врахував те, що акти
невиїзних документальних перевірок
своєчасності сплати податку на
прибуток складені пізніше закінчення
1095 дня, наступного за останнім днем
граничного строку подання податкової
декларації.

Також відповідач вважає, що суд не
врахував ті обставини, що податковий
борг зазначений в податкових вимогах
форми ,,Ю1" за №1/08 від 18.12.2001 року та
форми ,,Ю2" за №2/28/137/24 від 05.02.2002 року був
сплачений підприємством, а тому у
відповідності до пп.6.4.1 п.6.4 ст.6 дані
податкові вимоги вважаються
відкликаними. Інших податкових вимог
ДПІ в Богородчанському районі
підприємству не надсилало.

За таких обставин, відповідач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
державне підприємство
,,Теплокомуненерго" подало до ДПІ в
Богородчанському районі декларації з
податку на прибуток підприємств, в яких
відповідач самостійно розрахував
розмір податкових зобов'язань за 2006 рік
в сумі 99876,00 грн. згідно декларації з
податку на прибуток підприємства № 18898
від 09.02.2006 року, за 1 квартал 2007 року в
сумі 1612,00 грн. згідно декларації з
податку на прибуток підприємства № 5951
від 10.05.2007 року, за півріччя 2007 року в
сумі 1238,00 грн. згідно декларації з
податку на прибуток підприємства № 10966
від 09.08.2007 року, за 3 квартали 2007 року в
сумі 323,00 грн. згідно декларації з
податку на прибуток підприємства № 15547
від 05.11.2007 року, в сумі 1042,00 грн. згідно
декларації з податку на прибуток
підприємства № 17995 від 20.12.2007 року, за 2007
рік в сумі 740,00 грн. згідно декларації з
податку на прибуток підприємства № 21114
від 06.02.2008 року, за 1 квартал 2008 року в
сумі 10655,00 грн. згідно декларації з
податку на прибуток підприємства № 6684
від 12.05.2008 року, а всього разом 115486,00
грн..

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що із загальної суми
самостійно обрахованих податкових
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств в сумі 115486,00 грн. на час
розгляду справи частина нестягнутого у
судовому порядку та несплаченого
податкового боргу становила 10655,00 грн..

Крім того, ДПІ у Богородчанському
районі прийняла податкові
повідомлення-рішення за № 0/0 від
08.02.2007 року, за № /0 від 28.05.2008 року,
№ /0 від 05.09.2008 року, № /0 від
20.01.2009 року, № /0 від 26.08.2010 року, №
/0 від 06.09.2010 року, № /0 від
20.12.2010 року, якими до відповідача
застосовані штрафні (фінансові)
санкції за несвоєчасну сплату
узгоджених сум податку на прибуток та
податку на додану вартість на загальну
суму 36041,27 грн.. Частина нестягнутого у
судовому порядку та несплаченого
податкового боргу з податку на
прибуток підприємств на момент
розгляду справи за вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
становила 30335,58 грн..

Відповідно до рішення ДПІ у
Богородчанському районі № 14 від 19.11.2008
року ДП ,,Теплокомуненерго" надано
розстрочення сплати податкових
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств згідно декларації з
податку на прибуток підприємств за №
16706 від 05.11.2008 року, в якій відповідач
розрахував розмір вказаних зобов'язань
за 3 квартали 2008 року в сумі 35973,00 грн.. На
час судового розгляду час розстрочення
податкових зобов'язань збіг, а грошове
зобов'язання з податку на прибуток
відповідач не сплатив.

Таким чином, суд першої інстанції
визначив суму податкового боргу з
податку на прибуток у розмірі 76963,58 грн..

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону
України від 21.12.2000 року № 2181-III ,,Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (чинного
на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що активи
платника податків можуть бути
примусово стягнені в рахунок погашення
його податкового боргу виключно за
рішенням суду.

Відповідно до підпункту 5.3.1. пункту 5.3.
статті 5 Закону України ,,Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4. пункту 4.1.
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Згідно підпункту 5.4.1. пункту 5.4. статті 5
вищевказаного Закону узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником податків у строки,
визнається сумою податкового боргу
платника податків.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий борг - це сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності) самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Тобто сума узгодженого грошового
зобов'язання набуває якості
податкового боргу у разі її несплати у
встановлений цим Кодексом строк, з
наступного дня після граничного строку
її сплати.

Порядок стягнення податкового боргу
платників податків, крім фізичних осіб,
регулюється статтями 95- 99 Податкового
кодексу України.

У відповідності до п.95.1 ст.95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадиться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
моменту надіслання такому платнику
податкової вимоги (п.95.2 ст.95
Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу
виникає у контролюючого органу на
наступний день після закінчення 60 днів
з дня надіслання платникові податків
податкової вимоги.

Відповідно до пп.14.1.153 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України податкова
вимога - це письмова вимога органу
державної податкової служби до
платника щодо погашення суми
податкового боргу.

Відповідно до ст.59 Податкового кодексу
України у разі, коли платник податків
не сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання. Податкова
вимога повинна містити відомості про
факт виникнення грошового зобов'язання
та права податкової застави, розмір
податкового боргу та можливі наслідки
його непогашення в установлений строк,
попередження про опис активів, які
відповідно до законодавства можуть
бути предметом податкової застави, а
також про можливі дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

Згідно із п.59.5 ст.59 Податкового кодексу
України у разі якщо у платника
податків, якому надіслано (вручено)
податкову вимогу, сума податкового
боргу збільшується, погашенню підлягає
вся сума податкового боргу такого
платника податку, що виник після
надіслання (вручення) податкової
вимоги. Підстави для відкликання
податкової вимоги встановлені ст.60
Податкового кодексу України.

Положеннями Податкового кодексу
України не передбачено направлення
податкової вимоги на кожну нову суму
податкового боргу. Виставлення нової
податкової вимоги на нову суму
податкового боргу можливе лише після
відкликання попередньої податкової
вимоги за наявності підстав,
передбачених ст.60 Податкового кодексу
України.

Тобто податкова вимога є дійсною
протягом усього терміну безперервного
існування податкового боргу платника
податків з моменту його утворення до
моменту, зокрема, повного погашення
податкового боргу платником за всіма
видами податків і зборів. При цьому
грошові зобов'язання, які складають
податковий борг, можуть змінюватися як
кількісно, так і за видами податків.
Тільки після того, як платник податків
повністю погасить податковий борг,
включаючи пеню, податкова вимога буде
вважатись відкликаною, а у разі
виникнення в майбутньому суми
податкового боргу - контролюючим
органом має бути виставлена нова
податкова вимога.

При цьому відповідно до п.59.1 ст.59
Податкового кодексу України порядок
надіслання платникові податків
податкової вимоги є тотожним порядку
надіслання податкового
повідомлення-рішення.

У свою чергу, відповідно до п.58.3 ст.58
Податкового кодексу України податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) юридичній особі,
якщо його передано посадовій особі
такої юридичної особи під розписку або
надіслано листом з повідомленням про
вручення.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що ДПІ у Богородчанському
районі надсилала відповідачу
податкові вимога форми ,,Ю1" за № 1/08 від
18.12.2001 року та форми ,,Ю2" за № 2/28/137/24 від
05.02.2002 року, які ДП ,,Теплокомуненерго"
отримало, що підтверджується підписом
уповноваженої особи на корінці
вказаних вимог, не оскаржені та є
невідкликаними, оскільки після
направлення відповідачу податкової
вимоги податковий борг збільшувався.
Податковим кодексом України не
передбачено направлення податкової
вимоги на кожну нову суму податкового
боргу.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що задоволення позову судом
першої інстанції в частині стягнення
податкового боргу з відповідача є
законним.

Питання щодо пропущення строку
звернення до адміністративного суду з
даними позовними вимогами вирішене
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2012 року.

Посилання відповідача на ті обставини,
що акти перевірок складені пізніше
закінчення 1095 дня, наступного за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації,
апеляційний суд визнає безпідставними,
оскільки застосування штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату
податкового боргу може бути
застосоване протягом 1095 днів з дати
сплати боргу, а не з дати подання
декларації.

Крім того, відповідач не скористався
своїм правом оскарження прийнятих на
підставі зазначених актів перевірки
податкових повідомлень-рішень, що
свідчить про його згоду з висновками
цих актів та узгодженість зазначених
штрафних санкцій.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, оскільки наведені обставини
спростовують доводи апеляційної
скарги про невідповідність постанови
суду першої інстанції нормам
матеріального та процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
колегія суддів зазначає, що апелянтом
при поданні апеляційної скарги судовий
збір не сплачено, а ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2013 року
сплату судового збору в розмірі 384 грн.
82 коп. відстрочено до закінчення
апеляційного розгляду справи.

Таким чином, необхідно стягнути з
державного підприємства
,,Теплокомуненерго" несплачений
судовий збір в розмірі 384 грн. 82 коп. за
подання апеляційної скарги на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21 березня 2013 року у справі за позовом
державної податкової інспекції у
Богородчанському районі
Івано-Франківської області Державної
податкової служби до державного
підприємства ,,Теплокомуненерго" про
стягнення податкового боргу.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державного
підприємства ,,Теплокомуненерго"
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у справі № 809/180/13-а - без змін.

Стягнути з державного підприємства
,,Теплокомуненерго" на користь
Державного бюджету України 384 (триста
вісімдесят чотири) грн. 82 (вісімдесят
дві) коп. несплаченого судового збору
за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим