Справа № 2-а-137/09/1810
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2009-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2009 р. Справа № 2-а-137/09/1810Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Григоров А.М. , Подобайло З.Г.

Секретаря судового засідання: Співак
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Лебединському районі
Сумської області на постанову
Лебединського районного суду Сумської
області від 15.01.2009р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Лебединському районі Сумської області
про поновлення пропущеного строку для
звернення до суду зобов'язання
нарахувати недоплачену щомісячну
соціальну допомогу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Управління пенсійного фонду
України у Лебединському районі
Сумської області, в якому просить
відновити пропущений строк звернення
за захистом порушених прав, свобод та
інтересів, зобов'язати Відповідача
нарахувати на її користь недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2006-2008 роки в сумі 3400,30 грн.

Постановою Лебединського районного
суду Сумської області від 15.01.2009 року
позовні вимоги задоволено частково:
поновлено строк звернення до суду за
захистом прав; зобов'язано Відповідача
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з підвищенням її на 20%
мінімальної пенсії за віком з 22 травня
2008 року по день винесення постанови
суду, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"; в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Будучі незгодним з постановою суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
Управління пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач, відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, має право на
отримання державної соціальної
грошової допомоги в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення доплати до
пенсії за 2006 рік суд першої інстанції
виходив з того, що дана виплата була
обмежена Законом України "Про
державний бюджет України на 2006 рік",
який не був визнаний неконституційним.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст.6
зазначеного Закону на 2006 рік було
зупинено.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік" від 19.01.2006 року до статті 110
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік" було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" у 2006
році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" запроваджені не були.

Закони України "Про Державний бюджет
України на 2006 рік" від 20.12.2005 року та "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" від
19.01.2006 року неконституційними не
визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Отже, суд прийшов до вірного висновку,
що у відповідача відсутні підстави для
нарахування на користь позивача
допомоги за 2006 рік.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік" щодо зупинення на 2007 рік дії ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, а також
суд виходив з Рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року,
у справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу
2, пункту 3 розділу 3 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), яким визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідно до зазначених рішень
Конституційного Суду України
Управління пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області
з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р. та з 22
травня по жовтень 2008 року повинен був
діяти у відповідності з нормою ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та здійснювати позивачеві
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
провести відповідні виплати за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
з підвищенням її на 20% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 22 травня
2008 року по день винесення рішення суду
першої інстанції.

Між тим, колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007
рік", дію статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік", яким зупинено дію ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, з
урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
Відповідачповинен був нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з 09.07.2007
року, оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12
статті 71 Закону України "Про Державний
бюджет України", ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню.
Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти
у відповідності з приписами діючої
норми ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
нараховувати та здійснювати позивачу
відповідні доплати.

Відповідно до п.п. 41 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі також має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, рішення
Конституційного Суді України від 22.05.2008
року та приписів ч.2 ст.152 Конституції
України, відповідач повинен був з 22.05.2008
року нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
редакції, яка діяла до 01.01.2008 року,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності п.п.41 розділу 2
Закону України "Про Державний бюджет на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", ця норма
втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008
року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необхідності часткового задоволення
позовних вимог та зобов'язання
відповідача здійснити нарахування
доплати до пенсії позивачу з 09.07.2007р.по
31.12.2007року та з 22 травня 2008 року.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необхідності зобов'язання Управління
пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії позивачу
з підвищенням її на 20% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

При цьому, колегія суддів зазначає , що
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" чітко визначений
розмір підвищення пенсії - 30%
мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, для захисту прав позивача
слід зобов'язати Управління пенсійного
фонду України у Лебединському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії позивача саме в
цьому розмірі, а виплати провести з
урахуванням виплачених сум доплати в
2008 року.

Так відповідач у 2007 році не здійснював
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни", а у 2008
році, відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 сплачував позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни на загальну
суму 390, 20 грн. ( в тому числі травень 48,10
грн., червень - 48, 10 грн.; липень - 48,20 грн.;
серпень - 48,20грн.; вересень - 48,20грн.;
жовтень -49,80 грн., листопад -49,80 грн.,
грудень -49,80 грн.).

Таким чином, відповідач з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року мав щомісячно нараховувати
та сплачувати позивачу доплату до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, що складає 742,65 грн. (в тому
числі у липні 4,06+406 =410,06 х 30%=123,02 грн.;
серпні 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; вересні
4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; жовтні 4,11+411=415,11 х
30%=124,53 грн.; листопаді 4,11+411=415,11 х30%=124,53
грн.; грудні 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.).

З 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідач
мав щомісячно нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, що складає 1170,60 грн. (в тому числі
у травні 481х30%=144,3 грн.; червні 481х30%=144,3
грн.; липні 482х30%=144,6 грн.; серпні 482х30%=144,6
грн.; вересні 482х30%=144,6 грн.; жовтні
498х30%=149,4 грн.; листопаді 498х30%=149,4 грн.,
грудні 498х30%=149,4 грн.).

Враховуючи, що з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року відповідачем було нараховано та
сплачено позивачу доплату до пенсії у
розмірі 10% мінімальної пенсії за віком,
що складає 390,20 грн., тому різниця між
виплаченою та не нарахованою,
невиплаченою сумою доплати до пенсії
за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
складає 780,40 грн. (1170,60 - 390,20 = 780,40).

При цьому колегія суддів зазначає, що
дія Законів про бюджет на 2007 та 2008 роки
закінчується 31 грудня 2007 року та 31
грудня 2008 року відповідно.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
допущені судом порушення норм
матеріального права, вважає, що рішення
суду підлягає скасуванню в частині
зобов'язання Управління пенсійного
фонду України у Лебединському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 20 % мінімальної
пенсії за віком за період з 22 травня 2008
року по день винесення постанову суду з
прийняттям в цій частині нової
постанови.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги з наступних
підстав.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV,
колегія суддів, вважає хибними, з таких
підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не можуть бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV та
правильність нарахування доплати до
пенсії згідно розмірів встановлених у
постанові Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 р. за № 530 "Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян", колегія суддів
зазначає наступне .

Судом обґрунтовано було встановлено,
що позивач, відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 № 2195-IV має право на
отримання доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 р. за № 530 "Про Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян" встановлюється не
розмір мінімальної пенсії з якого
обчислюється доплата особам, які мають
статус "дитини війни", а конкретний
розмір такої доплати, що суперечить
змісту ст. 6 "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, якою
встановлюється розмір такої доплати у
відповідності до 30% мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим кодексом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами, в
тому числі і постановою Кабінету
Міністрів України.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
не погоджується з доводами відповідача
про те, що, мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
статті 28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управління пенсійного фонду
України у Лебединському районі
Сумської області та відноситься до
категорії громадян, яким встановлено
статус "дитина війни" та відповідно до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV
позивач має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п. 15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус "дитини війни", серед
яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002 року за
№12/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо: призначення пенсії;
підготовки документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за № 8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням - забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплати доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади -Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів, як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем, в порушення ч. 2
ст.71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача,
який не вчинив жодної дії щодо їх
отримання для забезпечення виконання
своїх зобов'язань або невиконання
іншим органом виконавчої влади свого
обов'язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV покладено на Управління
пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області,
за місцем проживання позивача.

Щодо доводів відповідача стосовно
того, що позивачем пропущено строк
звернення до суду, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до ст. 102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом може бути поновлений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Враховуючи вищенаведене, похилий вік
позивача, те що позивач не повинен
стежити за внесенням будь-яких змін в
діючому законодавстві, відповідно,
перевіряти правомірність дій суб'єкта
владних повноважень при виконанні ним
своїх обов'язків, покладених Державою,
колегія суддів дійшла висновку щодо
поважності причин пропущення
позивачем строку звернення до суду , що
в свою чергу є підставою для поновлення
пропущеного строку звернення до суду
за захистом свого права щодо отримання
доплати до пенсії, передбаченої ст.6 ЗУ
"Про соціальний захист дітей війни".

Крім того , відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС
України, адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Частинами 1,2 ст.8 КАС
України, встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує верховенство права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції "Про захист прав
людини та основоположних свобод", кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше, як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. В пункті 34 Рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 року у
справі "Інтерсплав проти України"
зазначено, що поняття "майно" у першій
частині статті 1 Першого протоколу має
автономне значення, яке не залежить від
формальної класифікації, прийнятої у
національному законодавстві. Питання,
яке має бути розглянуто, стосується
того, наскільки обставини справи, що
розглядається в цілому, давали
заявникові право на майновий інтерес,
захищений статтею 1 Першого протоколу.
Тобто, майно у визначенні ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції охоплює як
власне майно, так і майнові права -
належні до виплати кошти, відповідно до
національного законодавства.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає частковому скасуванню з
прийняттям нової постанови.

В апеляційному порядку позивачем
рішення суду першої інстанції
оскаржено не було. Згідно з положеннями
ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної
інстанції переглядає судове рішення в
межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 11, 160, 195, 198 п.3, 202 п.4, 205
ч.2, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області
задовольнити частково.

Постанову Лебединського районного
суду Сумської області від 15.01.2009 року
скасувати в частині зобов'язання
Управління пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з
підвищенням її на 20% мінімальної пенсії
за віком з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та прийняти в цій частині
нову постанову, якою зобов'язати
Управління пенсійного фонду України у
Лебединському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести виплати
недоплачених сум за 2008 рік з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року з урахуванням
виплачених сум у 2008 році.

В іншій частині постанову
Лебединського районного суду Сумської
області від 15.01.2009 року залишити без
змін.

Постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом одного місяця.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова
Л.В.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Подобайло З.Г. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Мельнікова Л.В.

Повний текст постанови виготовлений
17.08.2009 р.