Справа № 2а-13808/12/2670
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/32728/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

при секретарі судового засідання
Антипенко В.В.

з участю представників сторін :

відповідача - Балась О.Л.

третьої особи - Головко П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції України на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 11.03.2013р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013р. у
справі

за позовом ОСОБА_5

до відповідача Державної фінансової
інспекції України

з участю третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України

про визнання неправомірними та
скасування вимоги та акту, -

В С Т А Н О В И В :

8.10.2012р. до суду надійшов позов ОСОБА_5
про визнання неправомірними та
скасування акту ревізії та вимоги
Контрольно-ревізійного управління,
правонаступником якого є Державна
фінансова інспекція України (далі
Фінінспекція). Свої вимоги позивач
мотивував тим, що за наслідками
проведеної ревізії відповідач
направив Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України (далі
Фонд соцстрахування) вимогу із
зобов'язанням вчинити дії по усуненню
порушень вимог законодавства. У період,
що був предметом ревізії, позивач був
директором виконавчої дирекції Фонду
соцстрахування. Вважаючи, що
відповідач безпідставно дійшов
висновку про наявність в діяльності
виконавчої дирекції Фонду
соцстрахування порушень закону,
позивач просив скасувати акт ревізії
та вимогу.

Під час розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги та просив
скасувати акт ревізії та вимогу в тій
частині, які стосуються висновків про
неправомірність дій директора
виконавчої дирекції Фонду
соцстрахування.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2013р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013р.,
позов задоволено частково : визнано
протиправними та частково скасовано
висновки акту ревізії про розміщення
ТОВ «ПР Квадрат» відеоматеріалів про
діяльність Фонду соцстрахування на
регіональному телеканалі
«Чорноморська ТРК» та про допущення
ОСОБА_5 порушень при виконанні умов
договору, а також про те, що телеканал
«Рада» не є загальнонаціональним. В
задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями,
Фінінспекція звернулась з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просила їх скасувати та відмовити в
задоволенні позову. При цьому скаржник
зазначив, що судами не враховано, що
позивачем пропущено строк на звернення
до суду з адміністративним позовом та
зроблено помилковий висновок про
обґрунтованість позовних вимог щодо
часткового скасування акту ревізії.

У своїх запереченнях позивач
зазначив, що рішення судів є законними.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за наслідками
проведеної ревізії законності
використання коштів Фонду
соцстрахування за період з 1.07.2009р. по
1.07.2010р. та окремих питань з 1.01.2007р. по
завершений період 2010р. складено акт
№04-23/126 від 16.09.2010р. В акті ревізії, крім
іншого, проаналізована діяльність
Фонду соцстрахування в частині
дотримання механізму реалізації
інформаційної політики. При цьому,
Фінінспекцією зроблено висновки про
те, що діяльність Фонду соцстрахування
з питань розміщення інформації про
основні напрямки його діяльності є
соціальною рекламою, відтак таке
розміщення повинно було здійснюватися
безкоштовно. Не зважаючи на це, Фондом
соцстрахування, від імені якого діяв
ОСОБА_5, 29.05.2009р. з ТОВ «ПР Квадрат» було
укладено договір №40-Ф-08, а 9.12.2009р. -
договір №96-ф-09. Виготовлення на
виконання вказаних договорів
відеоматеріалів було здійснено не ТОВ
«ПР Квадрат», а іншою особою, а самі
матеріали розповсюджено на телеканалі,
що не є загальнонаціональним.

Після розгляду зауважень
підконтрольної установи
Фінінспекцією18.10.2010р. направлено в
адресу Фонду соцстрахування вимогу
№04-14/1714 про усунення виявлених
ревізією порушень.

Відповідно до частини першої статті
2242 КАС України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В постанові Верховного Суду України
від 10.09.2013р. (справа №21-237а13) висловлено
наступну правову позицію :

Загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в
якому відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
частини першої статті 17 КАС.

За змістом частини першої статті 13
Закону України від 26 січня 1993 року №
2939-XII «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII)
дії або бездіяльність службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби можуть бути оскаржені в
судовому або адміністративному
порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає
оскарження дій службової особи, які
пов'язані з порушенням порядку
проведення перевірки (ревізії),
наприклад із порушенням трудового
розпорядку такою особою під час
проведення ревізії; дій, які полягають
у перевищенні повноважень службовою
особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами контрольного заходу,
(ревізії); дій щодо проведення ревізії
без установлених законом підстав
та/або з порушенням чинного
законодавства тощо.

Дії службової особи щодо включення
до акта певних висновків не можуть бути
предметом розгляду у суді, оскільки
відповідно до пункту 3 Порядку
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
заперечення, зауваження до акта
ревізії (за їх наявності) та висновки на
них є невід'ємною частиною акта. Це
свідчить про те, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас судження контролюючого
органу про нікчемність окремих угод є
висновками тільки контролюючого
органу, зазначення яких в акті
перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Отже, предметом оскарження
відповідно до статті 13 Закону № 2939-XII є
дії чи бездіяльність службових осіб,
якщо вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Посилаючись на статтю 13 Закону №
2939-XII, позивач фактично оскаржує акт
ревізії (висновки), що унеможливлює
розгляд такого спору в судовому
порядку.»

За таких обставин, судами першої та
апеляційної інстанцій зроблено
помилковий висновок щодо можливості
задоволення позову в частині визнання
протиправними та часткового
скасування висновків акту ревізії і
цей висновок суперечить практиці
Верховного Суду України.

Відповідно до ст.229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Оскільки обставини справи
встановлено повно, а судами першої та
апеляційної інстанцій неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, колегія суддів
доходить висновку про те, що постанова
окружного адміністративного суду м.
Києва від 11.03.2013р. та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013р. в частині задоволення
позову повинні бути скасовані, а позов -
залишено без задоволення.

Керуючись статтями 221, 223, 229, 230, 232, 254
КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції України
задовольнити частково.

Постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2013р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013р. в частині задоволення
позову про визнання протиправними та
частково скасування висновків акту
ревізії від 16.09.2010р. №04-23/126 скасувати та
відмовити в задоволенні позову в цій
частині.

В решті постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
11.03.2013р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту оголошення, оскарженню не
підлягає, але може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку,
передбаченому ст.ст. 235-244 КАС України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз