Справа № 2а-1778/11/1070
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/44936/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2012
року у справі за позовом
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_4 про
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2011 року Білоцерківський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_4 на його користь 9 790
грн. 77 коп. допомоги по безробіттю.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2012
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено, стягнуто з
ОСОБА_4 на користь Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості
допомоги по безробіттю в сумі 9 790 77 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернулась з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, ОСОБА_4 звернулась до
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості і за її заявою від
04.09.2008 року їй надано статус
безробітної та призначено виплату
допомоги по безробіттю як
застрахованій особі.

Подаючи вищезазначену заяву до центру
зайнятості позивач вказала, що не
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує.

За період з 04.09.2008 року по 09.09.2009 року
ОСОБА_4 виплачено допомогу по
безробіттю в сумі 9790 грн. 77 коп.

Під час проведення перевірки
достовірності наданих ОСОБА_4 даних,
встановлено, що остання зареєстрована
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» з 2005 року як
фізична особа-підприємець.

Запис про припинення підприємницької
діяльності відповідача, державним
реєстратором Виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради внесено
лише 22.04.2009 року.

Отже, на момент отримання статусу
безробітної остання не була позбавлена
статусу підприємця.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог прийшов до
висновку, що відповідачем не було
подано недостовірних даних до
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості для одержання
допомоги по безробіттю.

Натомість, суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог прийшов до
висновку їх обґрунтованості, оскільки
на момент надання ОСОБА_4 статусу
безробітної вона відповідно до закону
значилась фізичною особою-підприємцем,
з Єдиного державного реєстру знята не
була і не повідомила центр про дану
обставину.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Законом України «Про зайнятість
населення» критеріями, за якими особу
можна віднести до безробітного
визначено відсутність заробітку або
інших передбачених законодавством
доходів через відсутність роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
державна реєстрація фізичних
осіб-підприємців - це засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбаченні
цим Законом, шляхом внесення
відповідних записів до Єдиного
державного реєстру.

Згідно із ч. 1 ст. 51 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» державний
реєстратор у день державної реєстрації
припинення фізичної особи-підприємця
у порядку, визначеному ст.ст. 47-50 цього
Закону, зобов'язаний надіслати
відповідним органам статистики,
Державної податкової служби,
Пенсійного фонду повідомлення про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем та відомості
реєстраційної картки про проведення
державної реєстрації припинення
фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з довідки д Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, запис про
припинення підприємницької діяльності
ОСОБА_4 державним реєстратором
Виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради внесено лише 22.04.2009 року.
Отже, на момент отримання статусу
безробітної відповідачка не була
позбавлена статусу підприємця.

Відповідно до п.15 ст.47 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" дата
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною
особою-підприємцем.

Згідно статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку,
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
невиконання нею своїх обов'язків та
зловживання ними стягується з цієї
особи відповідно до законодавства
України з моменту виникнення обставин,
що впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 № 307, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.12.2000 №
915/5136, визначено, що якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
обґрунтованість задоволення позовних
вимог Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості та стягнення з
відповідача неправомірно отриманої
допомоги по безробіттю в сумі 9 790,77 грн.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: