Справа № 810/4759/13-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4759/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя Грибан
І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк
Р.В.

пр-к позивача
Калініченко Т.Я.

розглянув в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 14
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Комплект Спецсервіс» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Комплект
Спецсервіс» звернулося в суд з позовом,
в якому просило визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 04 червня 2013
року №, №, №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року позовні вимоги задоволено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає про порушення
судом першої інстанції матеріального
права, просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
відповідачем 23 травня 2013 року
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку Приватного
підприємства «Комплект Спецсервіс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «ТФ-Левіт» за березень 2012 року, ТОВ
«К-Левер» та ТОВ «ОМФЛ» за грудень 2012
року.

За результатами перевірки складено Акт
№685/22-03/36999318 від 24 травня 2013 року, в
якому зафіксовано порушення позивачем
п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, у результаті чого завищено
показник залишку від'ємного значення
податку на додану вартість, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду на 11311 грн.;
п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України та занижено суму податку на
додану вартість на 325766 грн.; п. 138.2, п. 138.4,
п. 138.6, п. 138.8, ст. 138, п. 139.1.9 ст. 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
прибуток на 184655 грн.

Висновок податкового органу про
нікчемність угод ґрунтується на актах
перевірки: ДПІ у Печерському районі м.
Києва №3469/22-9/37100893 від 05.09.2012 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТФ-Левіт» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за березень 2013
року; ДПІ у Києво-Святошинському районі
Київської області від 25.03.2013 року
№167/22-2/33399183 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«ОМФЛ» по фінансово-господарським
взаємовідносинам та контрагентами
покупцями за період з 01.12.2012 року по
31122012 року; ДПІ у Вишгородському районі
Київської області від 18.05.2013 року
№39/22-00/37140082 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«К-Левер» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за жовтень, грудень 2012 року,
січень, лютий 2013 року.

04.06.2013 відповідачем на підставі акта
перевірки прийнято оскаржувані
податкові повідомлення - рішення:

- №, яким визначено грошове
зобов'язання із податку на додану
вартість у сумі 488649 грн. (325766 грн. за
основним платежем, 162883 грн. штрафні
санкції);

- №, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 11311 грн.;

- №, яким визначено грошового
зобов'язання за основним платежем - 184655
грн. і штрафних санкцій у сумі 92327,50 грн.
із податку на прибуток.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятих ним спірних рішень з
урахуванням всіх встановлених
фактичних обставин та вимог
законодавства.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися враховуючи наступні
обставини справи.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.14.1.27. п.14.1. ст.14 ПК,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пп.139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК, не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та
нарахування податку.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції. Однак, наявність податкових
накладних є необхідною, але не
безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість.

Отже, наявність законодавчо визначених
обставин для формування податкового
кредиту та валових витрат, зокрема
податкових накладних, виписаних
платником податку, є обов'язковою, для
визнання правомірності формування
таких за умови, якщо відомості в таких
документах відповідають дійсності, і
якщо господарські операції мали
реальний характер та придбані товари
(роботи, послуги) використовувалися в
господарській діяльності платника
податку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем у 2012 році було укладено
договори поставки із ТОВ «ТФ-Левіт»,
ТОВ «К-Левер» та ТОВ «ОМФЛ».

Згідно договору поставки від 05 січня 2012
року №0501-12 постачальник ТОВ «ТФ-Левіт»
зобов'язується передати у власність
комплектуючі (товар) в асортименті,
кількості та по цінам згідно
специфікації або рахунку-фактури, що є
невід'ємною частиною договору, а
покупець ПП «Комплект-спецсервіс» -
прийняти товар та оплатити його в
порядку та на умовах визначених цим
договором. Одночасно з товаром
постачальник передає рахунок-фактуру,
видаткову накладну, податкову
накладну. Відвантаження товару
здійснюється за домовленістю сторін.

24 жовтня 2012 року укладено договір із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОМФЛ» №24/10-12,
відповідно до умов якого постачальник
(ТОВ «ОМФЛ») передає у власність
комплектуючі (товар) в асортименті,
кількості та по цінам згідно
специфікації або рахунку-фактури, що є
невід'ємною частиною договору, а
покупець (ПП «Комплект-спецсервіс»)
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його в порядку та на умовах
визначених цим договором. Одночасно з
товаром постачальник передає покупцю
наступні документи: рахунок-фактуру,
видаткову накладну, податкову
накладну. Доставка товару
здійснюється постачальником за його
рахунок до пункту поставки, вказаного
покупцем.

Відповідно до умов договору від 28
грудня 2012 року № 28/12-12 постачальник (ТОВ
«К-ЛЕВЕР») зобов'язується передати у
власність комплектуючі (товар) в
асортименті, кількості та по цінам
згідно специфікації або
рахунку-фактури, що є невід'ємною
частиною договору, а покупець (ПП
«Комплект-спецсервіс») - прийняти товар
та оплатити його в порядку та на умовах
визначених цим договором. Одночасно з
товаром постачальник передає покупцю
наступні документи: рахунок-фактуру,
видаткову накладну, податкову
накладну. Доставка товару здійснюється
постачальником за його рахунок до
пункту поставки, вказаного покупцем.

Як встановлено судом першої інстанції,
факт виконання поставки позивачу за
зазначеним зобов'язанням та оплати їх
вартості підтверджується
документально; господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності;
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними.

Доказами господарської операції є
первинні документи, які складалися
відповідно до вимог діючого
законодавства, зокрема: податкові та
видаткові накладні, рахунки-фактури.

В рахунок оплати виконаних робіт на
виконання вищезазначених зобов'язань
позивач в безготівковій формі здійснив
перерахування грошових коштів, що
підтверджується відповідними
банківськими виписками.

Позивачем надано докази наявності
складських приміщень, в які
доставлявся отриманий за договорами
поставки товар, та докази прийняття
його на облік відповідальними
працівниками, оприбуткування
придбаного товару та руху його по
складу (договори оренди нежитлових
приміщень, картки рахунку тощо).

Позивачем надано докази використання
придбаного товару у подальшій
господарській діяльності.

Відповідачем не надано доказів того, що
суми сплаченого (нарахованого)
позивачем податку, у зв'язку з
придбанням товарів, не підтверджені
податковими накладними або останні
оформлені з порушенням вимог закону.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що на час здійснення
господарських операцій з позивачем,
контрагенти останнього були
правоздатними та дієздатними
юридичними особами, створеними та
зареєстрованими у відповідності до
чинного законодавства України, доказів
того, що позивач знав або міг знати про
недостовірність відомостей Єдиного
державного реєстру Юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців щодо
вказаних юридичних осіб суду не дано.

Отже, висновки суду першої інстанції
щодо правомірності віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту суми сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни
придбаних товарів за податковими
накладними, отриманими від
контрагента, та включення відповідних
витрат до складу валових витрат
підприємства є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, колегія суддів апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 23.05.2014 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Парінов А.Б.