Справа № 585/1189/14-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.Справа № 585/1189/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

розглянувши у порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Ромнах та Роменському
районі Сумської області на постанову
Роменського міськрайонного суду
Сумської області від 22.04.2014р. по
справі № 585/1189/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ромнах та Роменському
районі Сумської області

про нарахування щомісячної державної
соціальної допомоги дитини війни,

ВСТАНОВИЛА:

20.01.2011р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувсь до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромнах та Роменському районі
Сумської області (надалі -
відповідач) про нарахування щомісячної
державної соціальної допомоги дитини
війни за період з 10.11.2009р. по день
ухвалення рішення по справі.

22.04.2014р. постановою Роменського
міськрайонного суду Сумської області
позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромнах та Роменському районі
Сумської області.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 27.12.2009р. по 19.07.2010р.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову, посилаючись на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України, ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Позивачем постанова суду першої
інстанції не оскаржена.

Враховуючи приписи п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач
відповідно до ст.1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
статус дитини війни та за приписами ст.6
цього Закону має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції керувався приписами Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»та виходив
з того, що відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від
22.05.2008р. відповідач мав діяти у
відповідності з приписами ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008р.
Крім того, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2009 рік" та
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" не зупинено. Таким чином,
відповідач повинен був, відповідно
діючої статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей", виплачувати
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із розміру пенсії, визначеної ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у
2009 та 2010 роках дітям війни підвищення
до пенсії або щомісячного грошового
довічного утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до вимог Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у 2009 та 2010 роках до позивача
безпідставно застосовував постанову
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р.
за № 530, оскільки повинен був діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", яка має вищу
юридичну силу ніж зазначена постанова,
нараховувати та здійснювати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість проведення виплат
відповідачем з бюджету Пенсійного
фонду України та відсутність коштів на
виплату зазначеної доплати до пенсії,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов`язань, які встановлені ст. 46
Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

Так, розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч. 1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір мінімальної пенсії за
віком, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки, наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Колегія суддів також відхиляє доводи
відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок по
виплаті підвищення до пенсії особам,
які мають статус «дитини війни».

Пенсійний фонд України діє відповідно
до Положення "Про Пенсійний фонд
України" і здійснює свої повноваження
на підставі п.15 зазначеного положення
через створені в установленому порядку
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої
територіальні управління, однак, вони
не вчинили жодної дії для нарахування
цих коштів та їх виплати, колегія
суддів вважає, що відповідач не виконав
свої обов'язки, чим порушив права
позивача.

Між тим, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
20.01.2011р., в якому просив задовольнити
його позовні вимоги з 10.11.2009р. по день
ухвалення рішення по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

З набуттям чинності Законом України
"Про судоустрій і статус суддів" від
07.07.2010 р. № 2453- IV зазначений строк
звернення з позовом до
адміністративного суду було скорочено
до шести місяців. Тобто перебіг
шестимісячного строку у спірних
правовідносинах розпочався з 30.07.2010р.

Оскільки до 30.07.2010 року для звернення до
суду з адміністративним позовом було
встановлено річний строк, позивач не
міг бути обізнаний про його скорочення
до шести місяців і міг обґрунтовано
очікувати на захист свого права в
судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 99
КАС України (в редакції, яка діяла до
30.07.2010р.)

Таким чином, колегія суддів вважає, що
після набрання чинності Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів», яким внесено зміни до кодексу
адміністративного судочинства України
(30 липня 2010 року) строк на звернення до
суду з адміністративним позовом, якщо
право на звернення до суду виникло до
цієї дати, обчислюється з цієї дати при
умові, якщо станом на 30 липня 2010 року не
збіг строк на звернення до суду,
встановлений чинним законодавством, що
регулювало відповідні суспільні
правовідносини до набрання чинності
змін до КАС України.

Виходячи з принципу юридичної
визначеності та на підставі рішення
Європейського суду з прав людини від
28.03.2006 року по справі "Мельник проти
України" (заява №23436/03), колегія суддів
вважає необхідним застосувати до
спірних правовідносин положення ч. 2 с.
99 КАС України, в редакції, яка діяла до
30.07.2010 року.

З огляду на вищезазначене, строк
звернення до суду по справі
регламентовано Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду, річний строк на звернення до суду
з позовом та період, за який позивач
просить суд захистити його права,
колегія суддів вважає, що права
позивача підлягають захисту з 20.01.2010
року.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог за період з 27.12.2009р. по
19.01.2010р. ухвалено з порушенням норм
процесуального права та підлягає
скасуванню з прийняттям ухвали про
залишенням цієї частини позовної заяви
без розгляду, оскільки з позовної заяви
та матеріалів справи не вбачається
поважних причин пропуску строку на
звернення до суду.

Керуючись ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 197, п.1 ч.1
ст. 198, 200, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Ромнах та
Роменському районі Сумської області -
задовольнити частково.

Постанову Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 22.04.2014р. по
справі № 585/1189/14-а скасувати в частині
задоволення позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромнах та Роменському районі
Сумської області про визнання
протиправною бездіяльності щодо не
нарахування та не виплати доплати до
пенсії та зобов'язання нарахувати
передбачене ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
щомісячне підвищення до пенсії з
27.12.2009р. по 19.01.2010р.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ромнах та Роменському районі
Сумської області про нарахування
щомісячної державної соціальної
допомоги дитини війни з 27.12.2009р. по
19.01.2010р- залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 22.04.2014р. по справі № 585/1189/14-а
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Любчич Л.В.Судді
Сіренко О.І. Спаскін О.А.