Справа № 358/138/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 358/138/14
у 1-й інстанції: Корбут В.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Богуславського районного
суду Київської області від 07 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Богуславському районі
Київської області до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області, третя особа - ОСОБА_2,
про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України у Богуславському районі
Київської області (далі - Позивач,
Управління) звернулося до
Богуславського районного суду
Київської області з адміністративним
позовом до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
(далі - Відповідач, відділ ДВС ГУЮ у
Київській області), третя особа - ОСОБА_2
(далі - ОСОБА_2, Третя особа), про
скасування постанови державного
виконавця від 22.01.2014 року ВП № 30577119 про
накладення штрафу за невиконання
рішення суду відповідно до виконавчого
листа від 16.11.2011 року № 2-379/10.

Постановою Богуславського районного
суду Київської області від 07.03.2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що

Позивач частково виконав рішення суду,
а остаточне його виконання не належить
до повноважень Управління.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Третя особа подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та направити справу до суду
першої інстанції для нового розгляду.
При цьому посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції - скасуванню з
наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції, постановою Богуславського
районного суду Київської області від
01.07.2010 року частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_2 та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України у
Богуславському районі Київської
області провести перерахунок та
виплату Позивачу додаткової пенсії у
відповідності до ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 01.07.2010 року у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 04.10.2011 року постанову від
01.07.2010 року залишено без змін.

На виконання рішення від 01.07.2010 року
Богуславським районним судом
Київської області було видано
виконавчий лист у справі № 2-379/10 від
01.07.2010 року, на підставі якого 26.12.2011
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання вказаного виконавчого листа,
15.02.2012 року - про закінчення виконавчого
провадження.

У зв'язку із скасуванням судом
постанови від 15.02.2012 року державним
виконавцем 28.08.2013 року було винесено
постанову про відновлення виконавчого
провадження.

Старшим державним виконавцем відділу
ДВС ГУЮ у Київській області 22.01.2014 року
винесено постанову про накладення
штрафу на Управління за невиконання
рішення суду від 01.07.2010 року у розмірі
680,00 грн.

Враховуючи встановлені вище обставини,
виходячи з системного аналізу приписів
ст. 89 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 50, 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», суд першої
інстанції дійшов висновку про
неправомірність прийнятої
Відповідачем постанови про накладення
штрафу, оскільки Позивач частково
виконав рішення суду, а остаточне
виконання не віднесено до його
повноважень. Крім того, суд виходив з
того, що причини невиконання рішення
суду є поважними.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Згідно приписів частин 1-2 ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон) після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, Управління листом від 27.08.2013
року № 3747/03 повідомило Відповідача про
здійснення перерахунку Третій особі
належних за рішенням суду сум пенсій,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями
розпорядження від 24.01.2012 року № 136180 та
платіжного доручення від 10.12.2012 року №
559. Крім того, у зазначеному листі
Відповідач вказує на неможливість
провести виплату вказаних сум ОСОБА_2,
оскільки у видатках бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.02.2013 року № 101, не передбачено
кошти на здійснення відповідних
виплат.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
Позивачем не було виконано рішення
суду від 01.07.2010 року у повному обсязі,
тому державний виконавець, виносячи
постанову про накладення штрафу, діяв
на підставі та у межах повноважень,
визначених приписами ст. 89 Закону.

Поряд з цим, колегія суддів критично
оцінює висновки суду першої інстанції
про поважність причини невиконання
Управлінням рішення суду у зв'язку з
відсутністю затверджених Кабінетом
Міністрів України та Верховною Радою
України нормативно-правових актів,
якими передбачено порядок та кількість
надходження з державного бюджету на
рахунки Пенсійного фонду України для
цільового покриття витрат по доплаті
пенсій, виходячи з наступного.

Приписами ст. 8 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Положеннями ст. 8 КАС України
закріплено, що суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

У своїх рішеннях Європейський суд з
прав людини неодноразово зазначав, що
ефективний доступ до суду включає
право на те, щоб рішення суду було
виконане без невиправданих затримок.
Асигнування на виплату державних
боргів може спричинити певні затримки
у виконанні рішень з бюджету Уряду, але
неможливість для заявника домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на його чи її користь, становить
втручання у право на мирне володіння
майном, що викладене у першому реченні
пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Державний орган влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про повернення боргу. За
певних обставин затримка з виконанням
судового рішення може бути
виправданою. Але затримка не може бути
такою, що спотворює сутність
гарантованого пунктом 1 статті 6 права.
Не можна, посилаючись на стверджуванні
фінансові труднощі, яких зазнавала
держава, перешкоджати заявникові
отримати вигоду від ухваленого на його
користь судового рішення. Відсутність
бюджетних коштів не може виправдати
таке упущення («Іммобільяре Саффі»
проти Італії» [GC], N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V,
«Бурдов проти Росії» (Заява N 59498/00) від
07.05.2002, Войтенко проти України» (Заява N
18966/02) від 29.06.2004 року).

Отже, відсутність у Пенсійного фонду
України коштів для виплати особі
присуджених сум пенсії не може бути
визнано поважною причиною для
невиконання рішення суду, оскільки
такі дії спотворюють гарантоване
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод право особи на
справедливий суд.

Разом з тим, колегія суддів критично
оцінює вимоги Апелянта щодо
направлення після скасування
оскаржуваної постанови справи до
Богуславського районного суду
Київської області для нового розгляду,
з огляду на наступне.

Згідно ст. 198 КАС України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції має право:1)
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін; 2) змінити постанову суду; 3)
скасувати її та прийняти нову
постанову суду; 4) скасувати постанову
суду і залишити позовну заяву без
розгляду або закрити провадження у
справі; 5) визнати постанову суду
нечинною і закрити провадження у
справі.

За таких обставин, оскільки приписами
ст. 198 КАС України не передбачено
повноважень суду апеляційної
інстанції щодо скасування
оскаржуваної постанови та направлення
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду, то відповідні
вимоги апеляційної скарги задоволенню
не підлягають.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив судове рішення з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право скасувати її та прийняти нову
постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
правомірність рішення Відповідача
допущено порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим вважає
за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Богуславського районного
суду Київської області від 07 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Богуславському районі
Київської області до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області, третя особа - ОСОБА_2,
про скасування рішення - скасувати та
ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається у
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.