Справа № 802/4884/13-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4884/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

позивача - Коробчинський В.Є.

відповідача - Базалицький Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
територіальної державної інспекції з
питань праці у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом колективного підприємства
"Гайсинська меблева фабрика" до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Вінницькій області про
скасування припису, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернулось колективне підприємство
"Гайсинська меблева фабрика" (далі - КП
"Гайсинська меблева фабрика", позивач) з
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Вінницькій області (далі
- відповідач), у якому просить скасувати
припис від 05.11.2013 року №02-10-17/1506-1191.

Позовні вимоги підприємство
мотивувало незаконністю оскаржуваного
припису посилаючись на те, що державним
інспектором не перевірено належним
чином відомості, що вказані у заяві, яка
стала підставою для перевірки, та не
взято до уваги пояснення директора КП
"Гайсинська меблева фабрика", внаслідок
чого останній дійшов помилкових
висновків про порушення позивачем
законодавства про працю.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 10.02.2014 року вказаний
позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зауважив, що оскаржуваний
припис №02-10-17/1506-1191 від 05.11.2013 р. є цілком
законним та обґрунтованим, винесеним
відповідно до вимог чинного
законодавства, оскільки працівники
фабрики ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 були прийняті на роботу
04.06.2012 року, діючим у той час директором
фабрики ОСОБА_6, який на момент
підписання угод з вказаними
працівниками діяв в межах своїх
повноважень.

Крім того апелянт наголошує на
неврахуванні судом першої інстанції
довідки УПФ України у м.Ладижин №35 від
18.01.2013 року та копій квитанцій про
сплату єдиного соціального внеску за
вказаних працівників, якими
підтверджується факт перебування
зазначених осіб у трудових відносинах
з КП "Гайсинська меблева фабрика".

У судовому засіданні представник
відповідача вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник позивача проти доводів
апелянта заперечив та посилаючись на
письмові заперечення від 01.04.2014 року,
просив у задоволенні апеляційної
скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
05.11.2013 року головним державним
інспектором праці Територіальної
державною інспекції з питань праці у
Вінницькій області було проведено
перевірку дотримання законодавства
про працю та загальнообов'язкове
соціальне страхування на колективному
підприємстві "Гайсинська меблева
фабрика" за колективним зверненням
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 від 07.10.2013 р.

Перевіркою встановлено, що позивач
порушив:

1) ст. 46 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпПУ), а саме:
працівники підприємства ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
які були прийняті на посаду
контролерів 04.06.2013 р. директором ОСОБА_6
з часу обрання на посаду директора
ОСОБА_10 до роботи не допускаються, що
підтверджується письмовими
поясненнями цих працівників;

2) ст. 30 Закону України "Про оплату
праці", а саме: на підприємстві не
велись табелі обліку робочого часу з
січня 2013 року та відомості про
нарахування заробітної плати;

3) ст.94 КЗпПУ, а саме: директором
підприємства не нараховувалася оплата
праці за час відсторонення (недопуску)
працівників від роботи з січня 2013 року,
з часу призначення його на посаду
директора;

4) ст.113 КЗпПУ, а саме: за час недопущення
працівників до роботи за час простою
оплата в розмірі 2/3 тарифної ставки не
нарахована. Працівники ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 були
прийняті на умовах неповного робочого
часу (2 години в день). Оплата за час
простою їм мала бути нарахована з
урахуванням посадового окладу та норми
часу згідно договору, а саме 2 години в
день.

Висновки вказаної перевірки знайшли
своє відображення в акті перевірки
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Вінницькій області від
05.11.2013 р. на підставі якого винесено
припис №02-10-17/1506-1191 про усунення
порушень законодавства від 05.11.2013 р.,
який в свою чергу і слугує предметом
оскарження в даній справі.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови та задоволенні
позову виходив з того, що припис
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Вінницькій області
№02-10-17/1506-1191 від 05.11.2013 р. є
необґрунтованим, винесений без
урахування всіх обставин, що мають
значення для його прийняття,
недобросовісно, нерозсудливо, а отже є
таким, що підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Так предметом дослідження у даній
справі слугує правомірність дій
контролюючого органу при прийнятті
оскаржуваного припису №02-10-17/1506-1191 про
усунення порушень законодавства від
05.11.2013 р., в тому числі врахування
останнім всіх істотних обставин при
його винесенні.

Як досліджено під час апеляційного
розгляду при проведені перевірки
відповідачем використані копії
документів, які були надані заявниками,
а саме: заяви про прийняття на роботу
працівників - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, трудові книжки, табелі
обліку робочого часу, відомості про
виплату заробітної плати, трудові
угоди.

Надаючи правову оцінку твердженням
апелянта судова колегія зауважує на
той факт, що ОСОБА_6 звільнено від
обов'язків директора з 05.06.2012 р.
загальними зборами учасників
підприємства, водночас до перевірки
заявниками надавались документи про
прийняття їх на роботу (трудові угоди,
трудові книжки), що датовані з 04.06.2012 р.,
тобто за день до звільнення.

В свою чергу, як свідчать матеріали
справи, відомості про виплату
заробітної плати та табелі робочого
часу, що надані заявниками, підписані у
листопад та грудні 2012 р. директором
ОСОБА_6, який вже на той час був
звільнений (з 05.06.2012 р.), при цьому з
наданих заявниками документів (трудові
угоди, трудові книжки, відомості,
табеля) встановлено, що дані документи
не були належним чином укладені,
оскільки не містять відповідних
підписів та печаток, що суперечить п. 6
Порядку №390.

У розрізі наведеного судова колегія
вважає безпідставними посилання
апелянта, що вищевказані працівники
фабрики прийняті на роботу директором
фабрики ОСОБА_6, який на момент
підписання угод з вказаними
працівниками діяв в межах своїх
повноважень, оскільки висновки
інспектора в даному випадку
грунтуються виключно на припущеннях,
та на підставі копій неналежно
оформлених документів.

Водночас відповідачем на вимогу суду
не надано доказів в підтвердження
встановлених порушень, зокрема, факту
відсторонення чи недопущення
працівників від роботи, тощо.

При цьому матеріали справи містять
копію пояснення директора КП
"Гайсинська меблева фабрика", в якому
зазначено, що 15.01.2013 року його обрано
директором даного підприємства. З часу
обрання його директором вказані
працівники на роботу не виходили,
заробітна плата їм не нараховувалась,
офіційна документація, що стосується
підприємства, після звільнення ОСОБА_6
не передавалась, що підтверджується
ухвалою Гайсинського районного суду
Вінницької області від 02.09.2013 року про
закриття кримінального провадження
№0000042 відносно ОСОБА_6, який
підозрюється у вчиненні кримінальних
правопорушень (злочинів), передбачених
ч. 1 ст. 357, ч.ч. 1,3,4 ст. 358 Кримінального
кодексу України.

Варто відзначити, що матеріали справи
містять також постанову Гайсинського
районного суду Вінницької області від
26.12.2013 року, якою закрито провадження по
справі про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 41 КУпАП, через
відсутність у його діях складу цього
правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене суд
апеляційної інстанції вважає
безпідставними посилання відповідача
стосовно правомірності оскаржуваного
припису від 05.11.2013 року №02-10-17/1506-1191,
оскільки при його винесенні
контролюючим органом в повній мірі не
перевірено всіх обставин справи, що в
свою чергу свідчить про передасть його
висновків.

Суд апеляційної інстанції не бере до
уваги посилання відповідача на лист
управління Пенсійного фонду України в
м.Ладижин Вінницької області від
31.01.2014р. №203/06-31/03, в якому зазначено, що
КП "Гайсинська меблева фабрика"
подавалась звітність та сплачувався
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування по
зазначеним вище працівникам в період з
01.11.2012 р. по 31.03.2013 р., оскільки всупереч
вимогам Закону України «Про державне
пенсійне страхування» зазначені
внески сплачував не безпосередній
страхувальник - КП "Гайсинська меблева
фабрика" шляхом перерахування
безготівкових сум зі свого
банківського рахунку, а фізична особа -
ОСОБА_11 у готівковій формі через
відділення Ощадбанку, що в свою чергу
не дає підстави стверджувати про
перебування зазначених осіб у трудових
відносинах з позивачем, проте не взято
до уваги контролюючим органом при
винесенні оскаржуваного припису.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу територіальної
державної інспекції з питань праці у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
27 травня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.