Справа № 2а-6156/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2а-6156/11/1370
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
секретар судових засідань
з участю представників:
від позивача - ОСОБА_2;
від відповідача - Ортинська Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
адміністративну справу за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції (надалі ДПІ) у
Дрогобицькому районі Львівської
області про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень, -
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_4 звернулася в суд з
адміністративним позовом до ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень від
У відповідності до вимог ст.55 КАС
України судом замінено ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області на його правонаступника
Дрогобицьку об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Львівській
Позивач в позовній заяві
зазначає, що нею не було порушено вимог
підп.7.4.1, підп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
оскільки суми податку на додану
вартість, які включені до податкового
кредиту пов'язані з господарською
діяльністю платника податку. Також,
позивач вважає, що нею правомірно було
включено до валових витрат витрати
сплачені нею за спожиту
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
викладених міркувань, просить позов
В запереченні на позовну заяву
відповідач зазначає, що позивачем в
результаті відображення господарської
операції, яка стосується споживання
електроенергії, завищено валові
коп., у зв'язку з чим занижено податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в сумі 1647
грн. 74 коп. Також, відповідач вважає, що
позивачем в порушення підп.7.4.1, підп.7.4.4
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», неправомірно
сформовано податковий кредит з податку
Представник відповідача дала
аналогічні пояснення, просить в
задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд даючи
правову оцінку спірним
правовідносинам виходив з наступного.
За результатами документальної
планової виїзної перевірки дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства позивача за період з
01.01.2009 року по 30.06.2010 року ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області складено акт від 11.10.2010 року за
№752/17-2/НОМЕР_1 та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 22.10.2010 року:
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем «податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності» в
розмірі основного платежу 255 грн. 49 коп.;
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 7474
Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд врахував наступні
обставини справи та норми чинного
Щодо визначення податкового
зобов'язання за платежем «податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності».
В акті перевірки зазначено, що позивач
на підставі укладено із Відкритим
акціонерним товариством
від 13.11.2008 року за спожиту
електроенергію перерахувала кошти на
числі податок на додану вартість в сумі
3661 грн. 64 коп. Крім того, суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_5 на підставі договорів
оренди від 01.12.2008 року та від 12.06.2009 року
укладених з позивачем користувався
частиною площі згаданого об'єкта
оренди, використовуючи у своїй
діяльності холодильники для
зберігання продуктів, не повертаючи
при цьому кошти позивачу за спожиту
електроенергію в розмірі 50%.
У зв'язку з цим контролюючий орган
зробив висновок про порушення ст.ст.13
та 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26 грудня 1992 року №13-92, в
редакції чинній на момент
оподаткування зазначених в акті
перевірки операцій, у результаті чого
занижено повноту нарахування податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму 255
Обставини щодо наявності операцій з
оренди та суборенди приміщення та
наявності зазначених розрахунків
сторонами не заперечуються та
підтверджуються матеріалами справи.
У відповідності до вимог ч.2 ст.13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.
Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що
до складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».
Так, у додатку №7 до Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої Наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21 квітня 1993 року
№12, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 9 червня 1993 року за №64,
в редакції чинній на час оподаткування
згаданих вище операцій з оренди та
суборенди, зазначено, що фізична особа -
платник податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерській облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 "Валові витрати" і відповідно
до статті 8 "Амортизація" вказаного
Закону з деякими особливостями.
Зокрема, такою особливістю є те, що
положення статті 5 ("Валові витрати")
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід (абзац 3 додатку №7 згаданої
Крім того, в абзаці 5 цього ж додатку
зазначено, що до податкової декларації
за звітний податковий період,
включаються тільки прямі валові
витрати і суми амортизаційних
відрахувань, що відповідають фактичній
сумі отриманого в цьому періоді
валового доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.
Також, у абзаці 6 згаданого додатку
зазначено, що будь-які суми витрат
фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності до моменту
одержання доходу від результату такої
діяльності є його власним ризиком
відповідно до статті 1 Закону України
"Про підприємництво". Тобто, виключно
факт одержання доходу може бути
підставою для включення до валових
витрат звітного періоду не всіх підряд
видатків, а тільки тієї їх частини, яка
прямо цьому доходу відповідає.
Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що при визначенні
сукупного чистого доходу, як об'єкту
оподаткування, до розрахунку
приймаються фактично отримана у
звітному періоді фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності
сума валового доходу та фактично
витрачена у зв'язку з отриманням цього
Отже, з врахуванням того, що суборендар
не повертав позивачу кошти за спожиту
електроенергію, остання не могла
включати до валових витрат витрати за
спожиту електроенергію в частині
фактично не отриманих доходів від
суборендаря - суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_5
Також, судом не беруться до уваги
надані представником позивача акти
складені між позивачем та приватним
підприємцем ОСОБА_5 на підтвердження
обставин здійснення взаємного
зарахування заборгованості, оскільки
наявність їх під час перевірки не
підтверджується матеріалами справи
(подані лише під час розгляду справи та
не відображені ні в акті перевірки, ні у
запереченнях на акт перевірки).
За таких обставин суд погоджується з
висновком контролюючого органу про
завищення валових витрат на загальну
При цьому, у сторін спору немає жодних
заперечень щодо здійсненого
розрахунку податкового зобов'язання за
платежем «податок з доходів фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності і незалежної професійної
діяльності» з врахуванням сплаченого
З врахуванням викладеного, у суду
відсутні правові підстави для
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення від 22.10.2010 року за
Що стосується податкового зобов'язання
з податку на додану вартість.
В акті перевірки зазначено, що з
врахуванням порушень описаних у
розділі «Визначення витрат,
безпосередньо пов'язаних з держанням
доходу (документально підтверджених)»
позивач включила до податкового
кредиту всю суму податку на додану
вартість за спожиту електроенергію, а
потрібно було включити тільки
Також, в акті перевірки зроблено
висновок про те, що оскільки нежитлове
приміщення реєструється на фізичну
особу ОСОБА_4, а платником податку на
додану вартість є суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа, то податок на додану вартість за
будівельні матеріали, використані на
будівництво нежитлового приміщення, не
може відображатись в податковому
кредиті декларації з податку на додану
Як наслідок, контролюючий орган
констатує наявність порушення підп.7.4.1,
підп.7.4.4, п.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 3
квітня 1997 року №168/97-ВР, в редакції
чинній на момент оподаткування
зазначених в акті перевірки операцій, в
результаті чого занижено повноту
нарахування податку на додану вартість
Сторонами не заперечується
підтвердження первинними
бухгалтерськими документами згаданих
господарських операцій, які також
підтверджуються наявними в матеріалах
справи первинними документами.
У відповідності до положень абзацу
першого підп.7.4.1 п.7.4 ст.7 згаданого
Закону, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
У абзаці другому цього ж підпункту
зазначено, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону передбачено, що якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
У відповідності до положень абзацу
першого підп.7.4.5 п.7.4 ст.7 згаданого
Закону, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).
Платником податків на підтвердження
обгрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість за перевірений період
були надані податкові накладні, що
знаходяться в матеріалах справи, які не
мають недоліків та, порядок заповнення
яких, відповідав встановленому чинним
Суд не може погодитись з контролюючим
органом, що платником податку слід було
включити лише половину суми податку на
додану вартість вказану в податкових
накладних отриманих від ВАТ
«Львівобленерго» за спожиту
електроенергію, оскільки в такому
випадку орган державної податкової
служби застосовує до правил
оподаткування податком на додану
вартість, які є загальними і не містять
особливостей у спірних відносинах щодо
фізичної особи - підприємця,
особливості передбачені ст.13 згаданого
Декрету щодо визначення валових
Іншими словами, наведені норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» не містять норм, які б
встановлювали обмеження віднесення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, що не включаються до
валових витрат у відповідності до ст.13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян».
Отже, податкове повідомлення-рішення, в
цій частині не відповідає критерію
законності передбаченому у п.1 ч.3 ст.2
Не можна погодитись також з висновком
контролюючого органу про протиправне
включення до податкового кредиту з
податку на додану вартість сум податку
на додану вартість сплаченого при
придбанні будівельних матеріалів,
оскільки положення підп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» вказують на визначення
податкового кредиту у зв'язку з
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
В матеріалах справи наявні робочий
проект реконструкції нежитлової
будівлі, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, дозвіл на виконання
будівельних робіт, які стосуються
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи, а не фізичної особи.
При цьому, позивачем зазначено, що
наведені будівельні матеріали
використовувались для будівництва
основних фондів, а контролюючим
органом не досліджувались обставини
використання цих основних фондів у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку (лише констатовано
факт можливої реєстрації права
власності на нерухому майно за
фізичною особою, а не підприємцем), а
тому спірне податкове
повідомлення-рішення в цій частині не
відповідає критерію обґрунтованості,
передбаченому п.3 ч.3 ст.2 КАС України.
За таких обставин, суд вважає, що
податкове повідомлення-рішення від
визначення суми основного платежу ж
Оскільки правомірність нарахування
основного платежу по податковому
зобов'язанню з податку на додану
вартість не знайшла свого
підтвердження під час розгляду справи
органом державної податкової служби
безпідставно застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи).
З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги в частині визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення від 22.10.2010 року за
адміністративний позов в цій частині
підлягає задоволенню. В іншій частині в
задоволенні позову належить відмовити.
При цьому, в резолютивній частині
постанови у відповідності до положень
ст.ст. 105 та 162 КАС України, суд вважає за
необхідне зазначити про
протиправність та скасування
податкового повідомлення-рішення, а не
про його нечинність, оскільки в даному
випадку оспорюється акт
Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, такі належить
присудити з Державного бюджету України
на користь позивача пропорційно
Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України,
суд -
П О С Т А Н О В И В :
1. Адміністративний позов задовольнити
2. Визнати протиправними та скасувати,
прийняте Державною податковою
інспекцією у Дрогобицькому районі
Львівської області, податкове
повідомлення-рішення від 22.10.2010 року за
3. В іншій частині в задоволенні позову
4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1), 8 грн. 40 коп. (вісім гривень
сорок копійок) сплаченого судового
5. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

6. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 27 травня 2014
року.

Суддя
В.Я.Мартинюк