Справа № 2а/1670/2961/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/66759/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області, Кременчуцького міського
управління Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії, визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
роботі, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
третя особа - Кременчуцьке міське
управління Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області про визнання дій Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області протиправними;
визнання протиправним та скас

ування наказу начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області генерал-майора
міліції ОСОБА_4 № 558 від 07.04.2012 року "Про
порушення службової дисципліни,
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників міліції";
визнання протиправним та скасування
наказу начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області генерал-майора
міліції ОСОБА_4 № 110 о/с від
09.04.2012 року "По особовому складу";
поновлення на роботі в органах
внутрішніх справ на посаді заступника
начальника ізолятора тимчасового
тримання затриманих і взятих під варту
осіб, підпорядкованого Кременчуцькому
міському управлінню в званні капітана
міліції з 09.04.2012 року; зобов'язання
здійснити перерахунок та виплатити
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 09.04.2012 року по дату
поновлення.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_3 зазначає, що з 24.10.1996 року по
09.04.2012 року проходив службу в органах
внутрішніх справ, зокрема, на посаді
заступника начальника ізолятора
тимчасового тримання затриманих і
взятих під варту осіб,
підпорядкованого Кременчуцькому
міському управлінню (надалі -ІТТ). За
час проходження служби мав численні
заохочення та протягом року, до часу
звільнення, до дисциплінарної
відповідальності не притягувався.
Вважає оскаржувані накази про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ
протиправними, оскільки за один
дисциплінарний проступок двома
наказами до позивача застосовано два
дисциплінарних стягнення у вигляді
звільнення, при цьому не враховано
обставини, що підлягають врахуванню
при застосування дисциплінарного
стягнення. Зазначає, що службове
розслідування проведено поверхнево,
формально та при проведенні службового
розслідування було порушено права
позивача.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 05
липня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2012 року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом Кременчуцького
МУ № 26 о/с від 24.10.1996 р. ОСОБА_3
прийнятий на службу в органи
внутрішніх справ.

Згідно послужного списку ОСОБА_3 з
08.05.2008 року призначений на посаду
заступника начальника ізолятора
тимчасового тримання затриманих і
взятих під варту осіб,
підпорядкованого Кременчуцькому
міському управлінню УМВС України в
Полтавській області.

Наказом начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області від 07.04.2012 року №
558 "Про порушення службової дисципліни,
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників міліції"
(пункт 1) заступника начальника
ізолятора тимчасового тримання
затриманих і взятих під варту осіб,
підпорядкованого Кременчуцькому
міському управлінню, капітана міліції
ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, а саме, звільнено з
органів внутрішніх справ за грубе
порушення службової дисципліни, що
виявилося в недотриманні ст. 8
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого законом України від
22.02.2006 року № 3460-IV, безконтрольність за
діями підлеглих.

На підставі наказу УМВС України в
Полтавській області від 07.04.2012 № 558
наказом начальника УМВС України в
Полтавській області № 110 о/с від 09.04.2012
капітана міліції ОСОБА_3, заступника
начальника ізолятора тимчасового
тримання затриманих і взятих під варту
осіб, підпорядкованого Кременчуцькому
міському управлінню, звільнено з
органів внутрішніх справ за порушення
дисципліни (пункт 64 "є" Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ).

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що ОСОБА_3 правомірно
звільнено з органів внутрішніх справ
за порушення дисципліни, яке полягало у
відсутності контролю в
підпорядкованій йому службі, внаслідок
чого співробітниками цієї служби
скоєно грубе порушення службової
дисципліни.

Проте, з такими висновками погодитись
неможливо.

Порядок проходження публічної служби в
органах внутрішніх справ регулюється
Законом України від 20 грудня 1990 року №
565-XII "Про міліцію", Дисциплінарним
статутом ОВС та Положенням №114.

Згідно із підпунктом "є" пункту 64
Положення № 114 середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Підставою дисциплінарної
відповідальності є дисциплінарний
проступок, сутність якого полягає у
невиконанні чи неналежному виконанні
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни,
визначення якої наведене у статті 1
цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного
статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні
дані, що свідчать про реальну наявність
у діях особи рядового або
начальницького складу органів
внутрішніх справ ознак
дисциплінарного проступку, зокрема
протиправної поведінки, шкідливих
наслідків та причинного зв'язку між ним
і дією (бездіяльністю) порушника
дисципліни.

Порядок накладення дисциплінарного
стягнення встановлений статтею 14
Дисциплінарного статуту ОВС, який
визначає, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення.

Службове розслідування в органах
внутрішніх справ - це комплекс заходів,
які здійснюються в межах відомчої
компетенції з метою уточнення причин
та умов, що сприяли вчиненню
дисциплінарного проступку,
встановлення ступеня вини особи, яка
його вчинила. Мета службового
розслідування полягає в тому, щоб
повністю, об'єктивно та всебічно
встановити: обставини (час, місце) і
наслідки правопорушення, з приводу
якого було призначено розслідування;
осіб, винних у правопорушенні, та осіб,
дії чи бездіяльність яких сприяли
негативним наслідкам або створювали
загрозу їх спричинення; наявність
причинного зв'язку між неправомірним
діянням особи, щодо якої призначено
службове розслідування, та його
наслідками; причини правопорушення та
умови, що сприяли правопорушенню;
вимоги законів чи інших
нормативно-правових актів, розпорядчих
документів або службових обов'язків, що
були порушені; ступінь вини кожної з
осіб, причетних до правопорушення, та
мотиви протиправної поведінки
працівника ОВС і його ставлення до
вчиненого.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту ОВС
передбачені строки накладення
дисциплінарних стягнень. За змістом
цієї норми дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику.

У разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
провадження в кримінальній справі або
справі про адміністративне
правопорушення на осіб рядового і
начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування, провадження
в кримінальній справі чи справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути
накладено, якщо з дня вчинення
проступку минуло більше півроку. У цей
період не включається строк проведення
службового розслідування або
провадження в кримінальній справі чи
справі про адміністративне
правопорушення.

Отже, дисциплінарна відповідальність
не настає у разі відсутності події чи
складу дисциплінарного проступку, в
тому числі вини особи рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ, а також закінчення
строків притягнення до дисциплінарної
відповідальності, визначених у статті
16 Дисциплінарного статуту ОВС.

Із змісту наказу начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області генерал-майора
міліції ОСОБА_4 № 110 о/с від 09.04.2012 року
"По особовому складу" видно, що
дисциплінарний проступок позивача
полягає у безконтрольності за діями
підлеглих з боку заступника начальника
ІТТ затриманих і взятих під варту осіб,
підпорядкованого Кременчуцькому МУ
капітана міліції ОСОБА_3

Тобто, з оскаржуваного наказу видно, що
позивачем допущені окремі недоліки в
роботі при виконанні ним своїх
службових обов'язків, що свідчать про
загальне ставлення позивача до служби,
проте не зазначено, у якому причинному
зв'язку це пов'язано із надзвичайною
подією, що сталася за участю його
підлеглих. Крім того, у наказі не
зазначено, сутність дисциплінарного
проступку вчиненого саме позивачем, що
став підставою його звільнення.

Згідно із статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справ про поновлення на
роботі необхідно з'ясовувати, з яких
підстав проведено звільнення
службовця згідно з наказом і
перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення
правильним, виходячи з обставин, з
якими суб'єкт владних повноважень не
пов'язував звільнення.

При вирішенні спору у цій справі, суди
не перевірили обґрунтованість підстав,
за яких видано наказ про звільнення
ОСОБА_3 за порушення дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України, суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Таким чином, неповне з'ясування судами
дійсних обставин справи та допущені
порушення норм процесуального права є
підставою для скасування ухвалених
рішень та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 227
КАС України підставою для скасування
судового рішення суду апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтею 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2012 року скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: