Справа № 1118/5731/12 (2-а/1118/846/12)
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 травня 2014 року м. Київ
В/800/2263/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддів Іваненко Я.Л.,
Рецебуринського Ю.Й., Ситникова О.Ф.,
Стародуба О.П., Черпака Ю.К.,

перевіривши виконання вимог
законодавства при подачі заяви ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 18 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Олександрійської
міської ради Кіровоградської області,
Олександрійського міського голови
Цапюк Степана Кириловича, третя особа -
ОСОБА_8 про скасування наказу та
поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

17 травня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України із заявою
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
лютого 2014 року.

Статтею 239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено,
зокрема, що заява про перегляд судових
рішень подається до Верховного Суду
України через Вищий адміністративний
суд України, який за змістом статей 239-2
та 240 цього Кодексу перевіряє
відповідність заяви вимогам ст.ст. 239,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України та вирішує питання
про допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом;

3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 лютого 2014 року, про
перегляд якої ставиться питання,
скасовано постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року та залишено в силі постанову
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 05
листопада 2012 року, якою відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
Олександрійської міської ради
Кіровоградської області,
Олександрійського міського голови
Цапюк С.К., третя особа - ОСОБА_8 про
скасування наказу та поновлення її на
посаді. При цьому, суд касаційної
інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_6
була попереджена про наступне її
звільнення з посади у зв'язку із
скороченням посади, посада спеціаліста
1 категорії служби у справах дітей (на
час відсутності основного працівника)
запропонована іншій особі, яка теж
підлягає вивільненню у зв'язку із
скороченням штату, але має більш високу
кваліфікацію і продуктивність праці,
ніж позивач (ОСОБА_8), а об'єднаний
профспілковий комітет працівників
міської ради та її виконавчих органів
надав згоду міському голові на
звільнення ОСОБА_6, вважав
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, що при звільненні
ОСОБА_6 відповідачем не було допущено
порушень вимог частини 2 статті 40 та
частини третьої статті 49-2 Кодексу
законів про працю України, і
відповідно, спірне розпорядження про
звільнення позивача прийняте в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

У заяві на підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
березня 2013 року, 26 листопада 2013 року, 18
березня 2014 року.

Проаналізувавши додані до заяви судові
рішення Вищого адміністративного суду
України, колегія суддів не вбачає
неоднакового застосування касаційним
судом норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного
суду України від 12 березня 2013 року
колегія суддів касаційного суду
погодилась з висновком судів першої та
апеляційної інстанцій про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_9 до Державної
авіаційної адміністрації Міністерства
транспорту та зв'язку України щодо
скасування оскаржуваного наказу про
його звільнення та поновлення на
посаді начальника управління льотної
придатності - головного інспектора з
льотної придатності з 23 жовтня 2008 року,
оскільки, як встановлено судами
попередніх інстанцій, на виконання
вимог частини 1 статті 49-2 Кодексу
законів про працю України, ОСОБА_9 про
наступне його звільнення через 2 місяці
попереджений не був, інших вакантних
посад позивачу не запропоновано, а
також згоди на звільнення позивача
профспілкова організація не надавала.
Крім того, як встановлено судами, зі
змісту Положень управління льотної
придатності та управління підтримання
льотної придатності, функції та
основні завдання новоствореного
управління не змінились, а посада
начальника управління - головного
інспектора з льотної придатності
Державіаадміністрації збереглась. При
цьому, доказів неможливості перевести
позивача за його згодою на будь-яку
іншу наявну в Державіаадміністрації
вакантну посаду, відповідачем надано
не було.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 26 листопада 2013 року колегія
суддів касаційного суду погодилась з
висновком апеляційного суду про
скасування рішення суду першої
інстанції та прийняття нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог, яким, зокрема, визнано
протиправним і скасовано наказ
Ужгородської митниці від 30 березня 2011
року № 12-к та поновлено ОСОБА_10 на
посаді старшого інспектора-кінолога
відділу боротьби з незаконним
переміщенням наркотиків і зброї
Чопської митниці - правонаступника
Ужгородської митниці з 31 березня 2011
року. При цьому, суд касаційної
інстанції, враховуючи те, що позивач
був попереджений про наступне його
звільнення, однак, питання щодо
можливості переведення на іншу посаду
не вирішувалось, незважаючи на його
письмові звернення з цього питання до
Державної митної служби України,
голови комісії з припинення
Ужгородської митниці, начальника
Чопської митниці, а також те, що, як
встановлено судами попередніх
інстанцій, порівняльний аналіз
штатного розпису Ужгородської митниці
на 2010 рік та витягу із штатного розпису
Чопської митниці свідчить, що у
Чопській митниці передбачено 9 посад
старших інспекторів-кінологів відділу
боротьби з незаконним переміщенням
наркотиків та зброї проти 4 аналогічних
посад в Ужгородській митниці та
відповідно до звіту про наявність
вакансій, поданого до Ужгородського
центру зайнятості, у Чопської митниці
станом на 01 квітня 2011 року були
вакантними 87 посад, а доказів
неможливості перевести позивача за
його згодою на інші вакантні посади,
відповідачами надано не було, прийшов
до висновку про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_10

Також суд касаційної інстанцій вважає
необґрунтованим посилання заявника на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 18 березня 2014 року, якою
скасовано постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 05
липня 2013 року, ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2013 року та направлено
справу за позовом ОСОБА_11 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про скасування
наказу та поновлення на посаді на новий
розгляд до суду першої інстанції,
оскільки при постановленні даної
ухвали касаційним судом спір по суті
вирішено не було та було застосовано
норми процесуального, а не
матеріального права.

Таким чином, твердження ОСОБА_6 про те,
що вказані судові рішення Вищого
адміністративного суду України
свідчать про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах є
необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні заяви про допуск даної
справи до провадження Верховного Суду
України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Олександрійської
міської ради Кіровоградської області,
Олександрійського міського голови
Цапюк Степана Кириловича, третя особа -
ОСОБА_8 про скасування наказу та
поновлення на роботі за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 18 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

Ю.Й. Рецебуринський

О.Ф. Ситников

О.П. Стародуб

Ю.К. Черпак