Справа № 810/2565/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року місто Київ
№ 810/2565/14

14.32

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., за участю секретаря
судового засідання Гузіка М.І.,
представників

позивача:- ОСОБА_1, відповідача:-
Матвійчук О.Б.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 доІнспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській області
проскасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Київській області про скасування
постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постанова про накладення
стягнень, передбачених пунктом 1
частини третьої статті 44 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції» від
02.12.2010 № 2735-VI прийнята з порушенням і є
такою, що суперечить чинному
законодавству України та підлягає
скасуванню.

В призначений день та час у судове
засідання з'явилися представник
позивача та представник відповідача.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити позов у повному
обсязі. Пояснюючи, що вимоги рішення
про вжиття обмежувальних заходів
позивач виконав та надав відповідачу
відповідні докази, а тому підстав для
винесення постанови у відповідача не
було.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у письмових запереченнях
просив відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що виконання вимог
рішення про вжиття обмежувальних
заходів не звільняє позивача від
відповідальності, передбаченої
законодавством за порушення норм
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції».

Заслухавши пояснення сторін, всебічно
та об'єктивно дослідивши матеріали
справи та оцінивши їх у сукупності,
судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем,
зареєстрований Виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради
Київської області 24.03.2004, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серії НОМЕР_3, місце
проживання: 09100, АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі направлення на проведення
перевірки № 41 від 17.03.2014 та наказу
Держспоживінспекції у Київській
області від 17.03.2014 № 52 була проведена
планова перевірка магазину фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за АДРЕСА_2.

З наказу Держспоживінспекції
вбачається, що підставою проведення
перевірки є план роботи інспекції на І
квартал 2014 року.

За результатами перевірки складено Акт
перевірки характеристики продукції
№ 000023 від 18.03.2014 (далі - Акт
перевірки).

Перевіркою встановлено та в Акті
зафіксовано порушення позивачем
пунктів 17, 19 Технічного регламенту з
електромагнітної сумісності
обладнання, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 785 від
29.07.2009, пунктів 7, 10 Технічного
регламенту безпеки низьковольтного
електричного обладнання,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1149 від 29.10.2009.

За результатами перевірки
відповідачем був складений протокол
про адміністративне правопорушення №
000019 від 18.03.2014, яким зафіксовано
порушення позивачем вимог пунктів
пункту 1 частини третьої статті 44
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» а саме те, що ОСОБА_3,
розповсюджував продукцію, на якій
відсутній Національний знак
відповідності.

Позивачу за результатами перевірки та
з метою припинення порушень
законодавства про захист прав
споживачів, відповідно до частини
першої статті 29, частини п'ятої статті 30
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» було винесено два проекти
рішення про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів, якими позивача
було зобов'язано усунути недоліки,
зазначені в Акті перевірки, а саме
вжити заходи щодо приведення продукції
у відповідність із встановленими
вимогами та тимчасово заборонено
надання продукції на ринок, та вказано
строк виконання вказаних рішень до
02.04.2014.

Вищевказані проекти рішень отримав
уповноважений представник суб'єкта
господарювання ОСОБА_4 18.03.2014.

24.03.2014 позивачем листом від 19.03.2014 № 5
було повідомлено відповідача про
усунення недоліків. До листа додано
копію декларації про відповідність
продукції вимогам технічних
регламентів, яка зареєстрована в ДП
«Укрметртестстандарт», реєстраційний
номер № UA.001.D.04779-12 від 31.01.2012; копію
сертифікату відповідності UA1.003.0136598-08
від 03.10.2008, додаток до сертифікату
відповідності/свідоцтва про визнання
UA1.003.0136598-08 від 03.10.2008, де зазначається
необхідна інформація по товару; копію
накладної на отримання товару № Н
від 22.05.2013; копію накладної на
повернення товару № ВП-0000003 від 19.03.2014.

01.04.2014 Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Київській області була
винесена постанова № 000018, якою на
позивача накладено стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що
становить 4 250, 00 гривень за
правопорушення, передбачене пунктом 1
частини третьої статті 44 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції».

Позивач, не погодившись з вищевказаною
постановою, звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив суд визнати її
протиправною та скасувати, що і є
предметом даного позову.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступних положень законодавчих актів.

Правові та організаційні засади
здійснення державного ринкового
нагляду і контролю нехарчової
продукції встановлені Законом України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» від
02.12.2010 № 2735-VI (далі - Закон № 2735-VI).

Частинами першою та п'ятою статті 10
Закону № 2735-VI передбачено, що ринковий
нагляд здійснюється органами
ринкового нагляду в межах сфер їх
відповідальності. Органи ринкового
нагляду становлять єдину систему.

Повноваження та порядок діяльності
органів ринкового нагляду, права та
обов'язки їх посадових осіб, які
здійснюють ринковий нагляд,
встановлюються цим Законом, законами
України «Про загальну безпечність
нехарчової продукції», «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності» та
іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 24
Закону № 2735-VI органи ринкового нагляду
проводять перевірки характеристик
продукції у її розповсюджувачів: 1)
планові - згідно із секторальними
планами ринкового нагляду; 2)
позапланові.

Під час проведення перевірки
характеристик продукції у її
розповсюджувачів на підставах,
визначених пунктом 1 частини першої
цієї статті на початковому етапі
перевірки об'єктами перевірки є
наявність на продукції Національного
знака відповідності (у тому числі
ідентифікаційного коду призначеного
органу з оцінки відповідності), якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, та
додержання правил застосування і
нанесення Національного знака
відповідності.

Відповідно до пунктів 17 - 19 Технічного
регламенту з електромагнітної
сумісності обладнання, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів
України № 785 від 29.07.2009, на апаратуру,
відповідність якої цьому Технічному
регламенту було доведено із
застосуванням процедури, установленої
у пунктах 13 або 14 цього Технічного
регламенту наноситься національний
знак відповідності.

Зображення національного знака
відповідності виконується відповідно
до опису, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 №
1599.

У разі зменшення або збільшення
зображення національного знака
відповідності необхідно дотримуватися
вимог, установлених в описі
національного знака відповідності.

Національний знак відповідності
наносять на апаратуру або на табличку з
її технічними даними згідно з
правилами застосування національного
знака відповідності, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.11.2001 № 1599.

Згідно з пунктами 7, 10 Технічного
регламенту безпеки низьковольтного
електричного обладнання,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.10.2009 № 1149 перед
введенням в обіг на електрообладнання
повинен бути нанесений національний
знак відповідності, який підтверджує
відповідність електрообладнання
вимогам цього Технічного регламенту,
включаючи виконання процедури оцінки
відповідності (внутрішній контроль
виробництва) згідно з додатком 3 до
цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності має
відповідати вимогам, наведеним у
додатку 4 до цього Технічного
регламенту. Національний знак
відповідності наноситься виробником
чи уповноваженим представником
виготовлювача продукції в Україні на
кожний виріб електрообладнання або,
якщо це неможливо, на пакування,
інструкцію або документ, в якому
визначені гарантійні зобов'язання, у
спосіб, що забезпечує його видимість,
розбірливість та незмивність.

Судом встановлено, що Національного
знаку відповідності на товарі (міксер
ручний електричний) не було.
Вищевказане порушення було детально
відображено в Акті перевірки та
протоколі № 000019, який було складено у
присутності уповноваженої особи
позивача.

Факт відсутності Національного знаку
відповідності на товарі позивачем не
заперечувався, про що свідчить
відсутність таких заперечень в розділі
ІІ Акта перевірки. В судовому
засіданні представник позивача щодо
факту відсутності Національного знаку
відповідності на товарі також не
заперечував.

Представник позивача в судовому
засіданні наголошував на тому, що товар
було повернуто постачальнику, але з
листа позивача від 19.03.2014 № 5
вбачається, що товар він отримав 22.05.2013
відповідно до транспортної накладної
№ Н , а повернутий постачальнику
товар був тільки 19.03.2014 про що свідчить
накладна № ВП 0000003. Тобто, вказані дії
були вчинені позивачем за результатами
проведеної перевірки та встановлення
порушень.

Відповідно до частини першої статті 44
Закону № 2735-VI суб'єкти господарювання
за порушення цього Закону несуть
згідно з законами України цивільну,
адміністративну або кримінальну
відповідальність.

Згідно з пункту 1 частини третьої
статті 44 Закону № 2735-VI
відповідальність за розповсюдження
продукції, на якій відсутній
Національний знак відповідності, якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції
накладається у розмірі від ста
п'ятдесяти до двохсот п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а за повторне протягом трьох
років вчинення такого самого
порушення, за яке на особу вже було
накладено штраф, - у розмірі від двохсот
до трьохсот п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

Закон України «Про загальну
безпечність нехарчової продукції» від
02.12.2010 № 2736-VI, дає визначення поняття
розповсюдження продукції. Під
розповсюдженням продукції розуміється
поява продукції на ринку України після
введення її в обіг. З вищевказаного
можна зробити висновок, що позивачем
були порушені норми пункту 1 частини
третьої статті 44 Закону № 2735- VI саме за
розповсюдження продукції на якій
відсутній Національний знак
відповідності.

Позивач в своїй позовній заяві
посилався на те, що відповідачем при
винесенні постанови про накладення
штрафних санкцій № 000018 від 01.04.2014 не
враховано інформацію від 19.03.2014, яку
було надано позивачем на усунення
недоліків, встановлених Актом
перевірки і у зв'язку з винесенням
рішень про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів.

Відповідно до частини третьої статті 29
Закону № 2735-VI у разі якщо органом
ринкового нагляду встановлено, що
неналежне застосовано Національний
знак відповідності, не нанесено
Національний знак відповідності, якщо
його нанесення передбачено технічним
регламентом на відповідну продукцію,
не складено декларацію про
відповідність, якщо її складання
передбачено технічним регламентом на
відповідну продукцію, декларацію про
відповідність складено з порушенням
встановлених вимог або органу
ринкового нагляду не надано чи надано
технічну документацію на відповідну
продукцію не в обсязі, передбаченому
технічним регламентом, орган ринкового
нагляду невідкладно вимагає від
відповідного суб'єкта господарювання
вжити протягом визначеного строку
заходів щодо приведення такої
продукції у відповідність із
встановленими вимогами.

Згідно зі статтею 30 Закону № 2735-VI
обмеження надання продукції на ринку
здійснюються шляхом: 1) приведення
продукції у відповідність із
встановленими вимогами (згідно з
частинами першою і третьою статті 29
цього Закону); 2) тимчасової заборони
надання продукції на ринку.

Обмеження надання продукції на ринку,
визначені у пункті 1 частини першої
цієї статті, застосовуються органами
ринкового нагляду у випадках,
передбачених цим Законом, якщо існує
можливість приведення такої продукції
у відповідність із встановленими
вимогами. Зазначені обмеження можуть
застосовуватися до продукції, що
надається на ринку, у тому числі тієї,
що зберігається на складах виробників
(імпортерів), та/або продукції, що
перебуває у споживачів (користувачів).

Приведення продукції у відповідність
із встановленими вимогами
здійснюється за місцем проживання
(місцезнаходженням) споживачів
(користувачів) або за
місцезнаходженням розповсюджувачів,
виробників (імпортерів) чи підприємств,
що здійснюють технічне обслуговування
та ремонт продукції, а також в інших
місцях, у яких можливо здійснити таке
приведення. Суб'єкти господарювання в
ланцюгу постачання відповідної
продукції зобов'язані співпрацювати
між собою з метою приведення продукції
у відповідність із встановленими
вимогами.

Приведення продукції у відповідність
із встановленими вимогами
здійснюється за рахунок суб'єкта
господарювання, внаслідок дій чи
бездіяльності якого продукція стала
такою, що не відповідає встановленим
вимогам.

Тимчасова заборона надання продукції
на ринку застосовується органами
ринкового нагляду у разі прийняття
ними рішення про: 1) відбір зразків
продукції для проведення їх експертизи
(випробування) - на строк проведення
експертизи (випробування); 2) приведення
продукції у відповідність із
встановленими вимогами - на строк дії
відповідного обмеження.

Тимчасова заборона надання продукції
на ринку запроваджується одночасно з
прийняттям рішень, зазначених у цій
частині.

Органами ринкового нагляду у випадках,
передбачених Законом України «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції», можуть також
застосовуватися обмеження введення в
обіг або розповсюдження продукції.

Відповідно до частин одинадцятої та
дванадцятої статті 33 Закону № 2735-VI до
прийняття рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
орган ринкового нагляду надає
(надсилає) суб'єкту господарювання,
щодо якого передбачається прийняти
рішення, проект відповідного рішення з
пропозицією надати в письмовій формі
свої пояснення, заперечення до проекту
рішення, інформацію про вжиття ним
заходів, спрямованих на запобігання
або уникнення ризиків суспільним
інтересам, усунення невідповідності
продукції, що є предметом проекту
рішення, встановленим вимогам.

Суб'єкт господарювання, якого
стосується проект рішення, має право
надати (надіслати) органу ринкового
нагляду свої пояснення, заперечення
та/або інформацію до проекту такого
рішення протягом десяти робочих днів з
дня одержання проекту. Цей строк може
бути продовжено органом ринкового
нагляду за обґрунтованим клопотанням
відповідного суб'єкта господарювання.

24.03.2014 позивач листом від 19.03.2014 № 5
повідомив відповідача про усунення
недоліків згідно Акта перевірки.
Відповідна інформація була взята до
уваги. Як пояснив у судовому засіданні
представник відповідача і не
заперечувалось представником
позивача, у зв'язку з усуненням
виявлених порушень, остаточні рішення
про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів відповідачем
не приймалися.

Водночас, усунення виявлених недоліків
не спростовує факт реалізації
продукції без Національного знака
відповідності, за що на позивача і було
накладено штрафні санкції.

Також позивач посилався на те, що при
винесенні постанови відповідачем було
порушено вимоги пункту 2 частини другої
статті 45 Закону № 2735-VI. Відповідно до
цієї норми розповсюджувач продукції не
несе відповідальності, встановленої
статтею 44 цього Закону, якщо доведе, що
продукція, що поставлена ним,
відповідає встановленим вимогам, але
незважаючи на це становить ризик.

З даним твердженням суд не може
погодитись, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що перевіркою
встановлено саме відсутність
Національного знаку відповідності на
продукції, яку розповсюджував позивач.
Обґрунтованих пояснень з відповідно
підтверджуючими доказами вважати, що
ця продукція відповідає встановлених
вимогам, що дає право на її реалізацію
без Національного знака відповідності,
матеріали справи не містять.

Щодо тверджень позивача про
невідповідність постанови про
накладення штрафних санкцій нормам
законодавства, її підписання
неуповноваженою особою та
необґрунтоване застосування до
позивача максимальної санкції, суд
зазначає наступне.

Відповідно до частини п'ятої ста 44
Закону № 2735-VI справи про накладення
штрафів за порушення, визначені цією
статтею, розглядаються керівниками
органів ринкового нагляду або
заступниками таких керівників у межах
їх компетенції.

Про вчинення порушень, зазначених у цій
статті, посадовими особами органів
ринкового нагляду, що виявили
правопорушення, складається протокол,
який разом із поясненнями керівника,
іншої відповідальної посадової особи
та документами, що стосуються справи,
передається посадовим особам,
уповноваженим розглядати такі справи.

Керівник чи заступник керівника органу
ринкового нагляду розглядає справу
протягом 15 днів з дня отримання
відповідних документів.

Рішення керівника чи заступника
керівника органу ринкового нагляду про
накладення штрафу оформляється
постановою.

Виходячи з тлумачень даної статті та
усних пояснень представника
відповідача, керівник чи заступник
керівника органу ринкового нагляду
розглядає справу одноособово,
керуючись чинним законодавством.
Будь-яких роз'яснень, порядків, наказів
тощо про застосування в тих чи інших
випадках найменшої чи найбільшої
санкції чинне законодавство України не
містить.

Представником відповідача надано суду
копію наказу від 19.03.2014 № 75-К,
відповідно до якого обов'язки
начальника Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській області
покладено на ОСОБА_5.

Відповідно до наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 11.06.2012 № 690 «Про
затвердження типових форм документів у
сфері державного ринкового нагляду»,
передбачений бланк для постанови про
накладення штрафних санкцій (форма №
11). Судом встановлено, що на бланку
місце для печатки не передбачено.

Враховуючи вищевикладені обставини,
виходячи з системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд не знаходить
законних підстав для задоволення
позову.

Суд також зазначає, що виконання вимог
органу ринкового нагляду щодо вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
не звільняє суб'єкта господарювання
від відповідальності за виявлені та
зафіксовані в акті порушення, яка
передбачена саме до розповсюджувача
у разі розповсюдження продукції, на
якій відсутній Національний знак
відповідності.

Судом враховано при розв'язанні
відповідних спорів принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Судом було запропоновано
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач довів суду, що оскаржувана
постанова винесена у відповідності до
вимог чинного законодавства України у
сфері ринкового нагляду і контролю
нехарчової продукції. Відповідачем
були надані обґрунтовані заперечення з
відповідно підтверджуючими
документальними доказами, які дають
підстави вважати про правомірність
його дій під час прийняття постанови
від 01.04.2014 про накладення штрафних
санкцій.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позов є необґрунтованим і
не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Доказів понесення таких
витрат суду не надано.

Водночас, відповідно до частини
третьої статті 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

За подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
встановлена у розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати (частина друга статті
4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається, що
розмір майнових вимог, заявлених
позивачем, становить 4 250, 00 гривень та,
відповідно, 2 відсотки від них
дорівнюють сумі у розмірі 85, 00 гривень,
а в розумінні частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір» 10
відсотків від 85, 00 гривень, є менше ніж
1,5 розміру мінімальної заробітної
плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлено,
що мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 1 січня складає 1 218
гривень.

Враховуючи наведене та ту обставину, що
відповідно до платіжних доручень від
14.04.2014 № 54 та від 06.05.2014 № 58 позивачем
сумарно сплачено 10 відсотків від 1, 5
розміру мінімальної заробітної плати у
розмірі 182, 70 гривень суд дійшов
висновку, що решта суми судового збору
у розмірі 1 639, 80 гривень підлягає
стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків: НОМЕР_2) до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 639 (одна тисяча шістсот
тридцять дев'ять) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 28 травня 2014 р.