Справа № 2а-7155/11/1270
Суддя: Шальєва В. А.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пляшкова К. О.
Суддя-доповідач - Шальєва В. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
справа №2а-7155/11/1270
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А.

суддів Компанієць І.Д., Бишова М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі судового засідання
Донецького апеляційного
адміністративного суду за адресою: м.
Донецьк, б. Шевченка, 26, апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інтер-інвест-вугілля» на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 р. в
справі № 2а-7155/11/1270 за позовом
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інтер-інвест-вугілля» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Луганське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Луганського окружного
адміністративного суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інтер-інвест-вугілля» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідач у порушення вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» і
постанови Кабінету Міністрів України
«Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
31.01.2007 року за № 70 не виконав нормативи
по створенню 37 робочих місць для
працевлаштування інвалідів. Згідно зі
звітом відповідача середньооблікова
численність штатних працівників
відповідача становить 930 осіб, тобто на
підприємстві повинно бути
працевлаштовано 37 інвалідів. Фактично
працевлаштовано 8 інвалідів. Таким
чином, відповідач має сплатити
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2010 році, у
розмірі 968475,30 грн. Оскільки відповідач
ці санкції не сплатив, підприємству
нарахована пеня у розмірі 36608,04 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача
вказані суми
адміністративно-господарських санкцій
і пені.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 р.
позов задоволено.

Відповідачем подана апеляційна скарга,
в який він просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову у повному обсязі. Апеляційна
скарга обґрунтована невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
апелянт зазначає, що чинним
законодавством встановлені вимоги
щодо підприємств, які використовують
найману працю, відповідно до яких
працедавець не зобов'язаний самостійно
шукати інвалідів, а лише забезпечує
робочі місця на підприємстві. Зазначає,
що вжив усіх необхідних заходів,
передбачених законодавством. Також
вказує, що відповідно до ухвали
господарського суду Луганської
області від 11.03.2009 р. у відношенні
підприємства порушено справу про
банкрутство, введений мораторій на
задоволення вимог кредиторів, тому до
позивача не можуть бути застосовані
адміністративно-господарські санкції
та нарахована пеня.

Особи, які беруть участь у справі, до
судового засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши
доводи апеляційної скарги матеріалами
справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ТОВ
«Інтер-інвест-іугілля» поданий
Луганському обласному відділенню
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2010 рік у
відповідності до Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» і Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року №
70, згідно з яким середньооблікова
численність штатних працівників
облікового складу підприємства
становить 930 осіб, кількість робочих
місць для працевлаштування інвалідів -
37, фактично на підприємстві
працевлаштовано 8 інвалідів. Також
підприємством самостійно нарахована
сума адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць в розмірі 968484 грн. (а.с.8).

Позивачем відповідачу нараховані
адміністративно-господарські санкції
за нестворені робочі місця для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2010 р. в розмірі 968475,30 грн. У
зв'язку з несплатою
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем нарахована пеня в розмірі
36608,04 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» законодавство про
соціальну захищеність інвалідів в
Україні складається з цього Закону та
інших актів законодавства, що
видаються відповідно до нього.

Так, згідно зі ст. 17 цього Закону, метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою ті іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати
на підприємствах, в установах,
організаціях, державна служба
зайнятості сприяє у працевлаштуванні з
умовою про виконання роботи вдома.

Інваліди можуть залучатися до
оплачуваних громадських робіт за їх
згодою (стаття 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні»).

Статтею 19 зазначеного Закону
встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Оскільки на підприємстві
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», відповідач згідно зі ст. 20
цього Закону має сплатити позивачу
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Порядком сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 31 січня
2007 року № 70, встановлено, що обчислення
суми адміністративно-господарських
санкцій проводиться роботодавцями
самостійно згідно з порядком
заповнення звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів,
затвердженим Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Як вбачається з матеріалів справи,
сума адміністративно-господарських
санкцій відповідачем у встановлений
ст. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» строк (до 15 квітня року,
наступного за роком, в якому відбулося
порушення нормативу) не сплачена, що
обумовило нарахування пені відповідно
до ст. 20 цього Закону і п.4 Порядку
сплати підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 31 січня
2007 року № 70, що обчислюється виходячи з
120 відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з поданими позивачем
розрахунками, сума пені, яку має
сплатити відповідач, становить 36608,04
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
інформація за формою № 3ПН щодо
наявності вакансій для осіб з
обмеженими фізичними можливостями від
відповідача до Первомайського центру
зайнятості в 2010 р. не надходило, участі
в ярмарках вакансій підприємство не
брало та відмови товариства в
працевлаштуванні інвалідів не було.

Сукупність встановлених судом
апеляційної інстанції обставин дає
підстави для висновку, що ТОВ
«Інтер-інвест-вугілля» при подачі
звітів форми № 3-ПН не повідомлялась
служба зайнятості про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів, не виконувався норматив,
встановлений ст. 19 зазначеного вище
Закону, що обумовлює правильність
задоволення судом першої інстанції
позову.

Що стосується доводів апелянта щодо
відсутності обов'язку у підприємств
займатись пошуком інвалідів, колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 % від загальної
чисельності працюючих.

Відповідно до ст. 18 Закону забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі ст. 18-1 Закону Державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, з положень Закону не вбачається,
що обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування їх на створені робочі
місця. Такий обов'язок статтею 18
зазначеного Закону покладено на органи
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів.

Разом з тим, факт порушення порядку
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів
підтверджено інформацією, що ТОВ
«Інтер-інвест-вугілля» взагалі не
звітували про наявність робочих місць.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідачем порушено порядок
створення робочих місць для інвалідів,
що призвело до невиконання
відповідачем нормативу робочих місць у
кількості 37 робочих місця, призначених
для працевлаштування інвалідів у 2010 р.

Також колегія суддів не погоджується з
твердженнями відповідача щодо
неможливості нарахування
адміністративно-господарських санкцій
у зв'язку із прийняттям господарським
судом Луганської області ухвали про
порушення справи про банкрутство
підприємства та введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Дійсно, ухвалою від 11.03.2009 р.
господарським судом Луганської
області порушено справу про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інтер-інвест-вугілля» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Статтею 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, що діяла на момент
виникнення спору) встановлено, що
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 цього Закону,
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів, зокрема, не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
зазначені норми регулюють
правовідносини, що виникли між
боржником та кредиторами у зв'язку із
неспроможністю боржника виконати
існуючі зобов'язання.

Також, відповідно до ухвали Вищого
адміністративного суду України від
23.01.2014 р. за цією справою, порушення
справи про банкрутство не пов'язується
з завершенням підприємницької
діяльності боржника. Він має право
укладати договори та вчиняти інші
правочини, у зв'язку з чим у нього
виникають права та обов'язки, виконання
яких забезпечується на загальних
засадах, зокрема, обов'язки,
передбачені статтею 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів України» як працедавця.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтер-інвест-вугілля» на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 р. в
справі № 2а-7155/11/1270 залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 31.03.2014 р. в
справі № 2а-7155/11/1270 за позовом
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інтер-інвест-вугілля» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Шальєва В.А.

Судді:
Компанієць І.Д.

Бишов М.В.