Справа № 2-а-564/08/1817
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2009-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2009 р.Справа № 2-а-564/08/1817Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Водолажської Н.С.

при секретарі судового засідання
- Баглаєнко Я. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі Сумської області на
постанову Сумського районного суду
Сумської області від 30.12.2008р. по справі
№ 2-а-564/08/1817

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області

про стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "Дітям
війни",

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі Сумської області, в
якому просив відновити пропущений
строк для звернення до суду, та
зобов'язати відповідача нарахувати
недоплачену державну соціальну
допомогу дитині війни в сумі 3400,30 грн.
за 2006 -2008 рр.

Постановою Сумського районного суду
Сумської області від 30.12.2008р. по справі
№ 2-а-564/08/1817 позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Сумському районі
Сумської області, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі Сумської області
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»та провести відповідні
виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та за 2008 рік з 22.05.2008, в
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в Сумському районі
Сумської області, не погодився з
зазначеною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу.
Свою незгоду мотивує тим, що судом при
прийнятті рішення не було враховано,
що протягом 2007 року на виконання вимог
Рішення Конституційного суду України
від 09.07.2007 року за №6-рп2007 та ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни", не було прийнято жодного
нормативного акту. Таким чином, на
думку відповідача, на законодавчому
рівні залишилось невизначеним питання
щодо органу, на який покладено
обов'язок здійснення виплат підвищення
до пенсії особам, які мають статус
дитини війни, за рахунок яких коштів
повинні здійснюватися ці виплати та
який розмір мінімальної пенсії за
віком необхідно застосовувати при
обчисленні таких доплат. При цьому,
відповідач зазначив, що, задовольняючи
позов, суд першої інстанції
необґрунтовано застосував до спірних
правовідносин ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки розмір
мінімальної пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених за цим Законом. Також
вказує, що позивачем пропущено
встановлений ст. 99 КАС України строк
звернення до адміністративного суду.
Відповідач просить розглядати скаргу
за відсутності представника в судовому
засіданні.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
доводів апеляційної скарги у
відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни"
має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.
Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за №6-рп2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік»щодо зупинення на 2007 рік дії
ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни". Таким чином, суд
дійшов висновку, що з моменту ухвалення
рішення Конституційним судом України
відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в Сумському районі
Сумської області, повинен був діяти у
відповідності з діючою нормою ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" та здійснювати позивачеві
доплату до пенсії у розмірі,
встановленому зазначеною нормою
Закону. При цьому суд зазначив, що при
розмірі мінімальної пенсії за віком,
яка підлягає застосуванню при
розрахунку 30% доплати до пенсії дітям
війни, відповідач повинен виходити з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного. Відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Згідно ст.
7 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет на 2007
рік», дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за 6-рп/2007року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч.1 ст. 66, пп.
7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст.
ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст.71
Закону України "Про Державний бюджет
на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", з урахуванням ст. 111 цього
Закону.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене. Відповідно до ч. 2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі Сумської області
повинно було нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з
09.07.2007р., оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності п.12 ст.71 Закону
України "Про Державний бюджет України",
ця норма втратила чинність та не
підлягала застосуванню. Отже,
відповідач з 09.07.2007р. мав діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", нараховувати та
здійснювати позивачу відповідні
доплати.

Відповідно до п. 41 розд. 2 Закону України
"Про Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" текст ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" викладено в наступній редакції:
Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008р., у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розд.1, п.п. 61, 62, 63,
66 розд.2, п.3 розд.3 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67 розд.1,
п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розд.2 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.41 розд.2 Закону України "Про Державний
бюджет на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі також має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, рішення
Конституційного Суді України від
22.05.2008р. та приписів ч.2 ст.152 Конституції
України, відповідач повинен був з
22.05.2008р. нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
редакції, яка діяла до 01.01.2008р., оскільки
з моменту ухвалення Конституційним
Судом України рішення щодо
неконституційності п.п.41 розд.2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", ця норма
втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008
року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необхідності часткового задоволення
позовних вимог та зобов'язання
відповідача здійснити нарахування
доплати до пенсії з 09.07.2007р.по 31.12.2007р. та
з 22.05.2008р.

Крім того колегія суддів вважає
безпідставними посилання відповідача
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»від 18.11.2004 р.,
колегія суддів, вважає хибними, з таких
підстав. Відповідно до статті 64
Конституції України, конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.
Згідно ч. 3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини. Таким чином, доводи
апеляційної скарги в частині
неврегульованості на законодавчому
рівні порядку здійснення доплат
особам, які мають статус дітей війни не
можуть бути підставою для не
здійснення таких виплат або відмови в
задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»від 09.07.2003 р. та
правильність нарахування доплати до
пенсії згідно розмірів, встановлених у
постанові Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 р. за № 530 «Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян», колегія суддів
зазначає наступне. Судом обґрунтовано
було встановлено, що позивач,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 р. має право на отримання доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Постановою Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 «Про деякі питання соціального
захисту окремих категорій
громадян»встановлюється не розмір
мінімальної пенсії, з якого
обчислюється доплата особам, які мають
статус «дитини війни», а конкретний
розмір такої доплати, що суперечить
змісту ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 р., якою встановлюється розмір
такої доплати - до 30% мінімальної пенсії
за віком. Відповідно до положень ч. 2 ст.
3 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами, в тому числі і постановою
Кабінету Міністрів України. За чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»від
09.07.2003 р., іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
не погоджується з доводами відповідача
про те, що мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
статті 28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»від
18.11.2004 р.

Також колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.
Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області та відноситься до категорії
громадян, яким встановлено статус
«дитина війни»та відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»позивач має право на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п. 15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Щодо доводів відповідача про
пропущення позивачем строку звернення
до адміністративного суду з позовом,
колегія суддів вважає їх
безпідставними, виходячи з такого.
Порушення прав позивача, за захистом
яких звернувся до суду, тривало з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року. Таким чином,
виходячи з наведеного, колегія суддів
не вбачає пропущення позивачем строку
звернення до суду за захистом свого
права щодо отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
постанови Сумського районного суду
Сумської області від 30.12.2008р. по справі
№ 2-а-564/08/1817 суд дійшов вірних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.
200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Сумському
районі Сумської області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського районного суду
Сумської області від 30.12.2008р. по справі
№ 2-а-564/08/1817 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця
з дня складання ухвали у повному
обсязі, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Філатов Ю.М.Судді
Мінаєва О.М. Водолажська Н.С.

Повний текст ухвали виготовлений
10.08.2009 р.