Справа № 826/12934/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Київ К/800/11359/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року

у справі № 826/12934/13-а

за позовомПриватного підприємства
«Інкла-Київ» доДержавної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвітретя особа,яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Саноіл
Торг»провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Інкла-Київ»
(далі по тексту - позивач, ПП
«Інкла-Київ») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ)
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Саноіл Торг» (далі
по тексту - третя особа, ТОВ «Саноіл
Торг») про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.10.2013 року в задоволенні позовних
вимог ПП «Інкла-Київ» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.10.2013 року. Прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги ПП «Інкла-Київ»
задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу ПП
«Інкла-Київ» та ТОВ «Саноіл Торг»
посилаючись на те, що суд апеляційної
інстанції не допустив порушень норм
матеріального та процесуального права,
просять касаційну скаргу ДПІ залишити
без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПП «Інкла-Київ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Саноіл Торг» та
подальшої реалізації
товарно-матеріальних цінностей за
період з 01.01.2010 року по 01.04.2013 року, за
результатами якої складено акт від
15.07.2013 року № 369/22.8-15/30384525.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено ст. 138, ст. 139, ст. 198,
ст. 201 Податкового кодексу України
внаслідок віднесення до складу валових
витрат та податкового кредиту витрат з
оплати товарів за договором, укладеним
з ТОВ «Саноіл Торг».

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 02.08.2013 року №
, яким ПП «Інкла-Київ» визначено
суму грошового зобов'язання із сплати
податку на прибуток на 288 786 грн.( за
основним платежем - 231 029 грн., за
штрафними санкціями - 57 757 грн.) та №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1 348 824 грн. (за
основним платежем - 1 079 059 грн., за
штрафними санкціями - 269 765 грн.).

Суд апеляційної інстанції визнав
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПП «Інкла-Київ» (покупець) та ТОВ
«Саноіл Торг» (продавець) укладено
договір купівлі-продажу від 06.06.2012 року
№ 06-06-12, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується здійснити
покупцю поставку товарів, а покупець
прийняти і оплатити їх.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та вищевказаним
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи податковими
накладними, видатковими накладними,
актами приймання-передачі, тощо.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Оплата позивачем придбаних товарів
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

Використання ПП «Інкла-Київ» придбаних
товарів у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо реальності господарських
операцій, укладених між ПП «Інкла-Київ»
та ТОВ «Саноіл Торг».

Таким чином, колегія суду приходить до
висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняті
податковим органом спірні рішення є
неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
відхилити.

2. Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов