Справа № 9101/17910/2012
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2013-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2013 рокусправа № 13/334/08-АП

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів: Мельника
В.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового
засідання: Рязанов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -

Фізичної особи
ОСОБА_1

на постанову господарського
суду Запорізької області

від 07 листопада 2011
року

у справі № 13/334/08-АП

за позовом Державної
податкової служби у Запорізькій
області,

пр. Леніна, 166, м.
Запоріжжя, 69107;

до відповідача-1 Суб'єкта
підприємницької діяльності -

Фізичної особи
ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 69096;

до відповідача-2 Приватного
підприємства «ЕСПОО-ТЕРМ»,

пр. Леніна, 144
кв. 12, м. Запоріжжя, 69095;

про визнання
недійсним господарського зобов'язання,

встановив: ДПА в Запорізькій області, з
посиланням на статті 207, 208
Господарського кодексу України, було
подано позов до Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(змінила прізвище на ОСОБА_1) та до
Приватного підприємства «ЕСПОО-ТЕРМ»
про визнання недійсним господарського
зобов'язання, оформленого договором
від 03.01.2005р. № 03/01/2006.

Господарський суд Запорізької області
(суддя Серкіз В.Г.) своєю постановою від
07 листопада 2011 року позов задовольнив.

Постанова суду мотивована тим, що
укладаючи угоду, громадянин ОСОБА_3,
який зазначив у документах як свій
недійсний ідентифікаційний податковий
номер та не був уповноважений на
здійснення діяльності від імені
Приватного підприємства «ЕСПОО-ТЕРМ»,
достеменно знав, що а ні договір, а ні
документи на виконання такої угоди, не
можуть вважатись дійсними та належним
чином оформленими.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1, Відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
про господарські зобов'язання,
визначені договором, Позивач був
обізнаний за результатами планової
перевірки, Акт про яку складений 12.09.2006
року. Адміністративний позов, в той же
час, подано 23 квітня 2008 року, тобто, з
пропуском строку звернення до суду.

З огляду на індивідуальність
відповідальності, несплата продавцем
чи його контрагентом податку до
бюджету, у разі фактичного здійснення
господарської операції, не є підставою
для визначення господарського
зобов'язання таким, що вчинене з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства.

Просить постанову окружного
адміністративного суду скасувати. У
позові відмовити.

Процесуальним правом на участь
представника в судовому засіданні
Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 та Приватне підприємство
«ЕСПОО-ТЕРМ» не скористались. Про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлялись у встановленому порядку.

З огляду на встановлений факт
реорганізації, та в силу приписів
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд вважає за
необхідне здійснити процесуальне
правонаступництво на Державну
податкову службу у Запорізькій
області, Позивача у справі.

Судовий розгляд адміністративної
справи здійснювався з повним
фіксуванням судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Обставини справи: Як встановлено судом
першої інстанції, уповноваженими
фахівцями держподаткінспекції
проведено виїзну планову
документальну перевірку Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(змінила прізвище на ОСОБА_1) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2006р. по
30.09.2007р.

За результатами перевірки складений
Акт № 68/17-НОМЕР_2 від 20.03.2008р.

Перевіркою встановлено:

03 січня 2006 року між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 та
Приватним підприємством «ЕСПОО-ТЕРМ» в
особі директора ОСОБА_3 був укладений
договір купівлі-продажу № 03/01/2006.

Згідно з видатковою накладною № 245,
податковою накладною № 245, актом
приймання-передачі № 245 від 01 вересня
2006 року Приватним підприємством
«ЕСПОО-ТЕРМ» поставлені
металоконструкції на загальну суму
1.109.974,34 грн.

Розрахунки ОСОБА_1 здійснила в
готівковій формі.

В той же час, згідно реєстраційних
даних, з 14 березня 2002 року власником
Приватного підприємства «ЕСПОО-ТЕРМ»
була ОСОБА_4.

17 червня 2005 року, згідно з нотаріально
посвідченим договором від 14 червня 2005
року, ОСОБА_4 всю документацію та
печатку підприємства передала ОСОБА_5.

Опитаний співробітниками податкової
міліції ОСОБА_5 пояснив, що
підприємство перереєстрував за
грошову винагороду, без мети
особистого здійснення будь-яких видів
господарювання. Відомості, вказані в
реєстраційних документах та
установчих документах, є завідомо
неправдивими.

Громадянин ОСОБА_3, що подавав
декларації за 2006 рік, зазначав у
документах як свій ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_1, який згідно до
відомостей з центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб є
недійсним.

При цьому, за адресою місцезнаходження
платника податків не встановлено.

За позицією фахівців
держподаткінспекції, Приватне
підприємство «ЕСПОО-ТЕРМ»
перереєстровано з метою надання послуг
по мінімізації податкових зобов'язань
реально існуючим суб'єктам
господарювання.

ДПА в Запорізькій області, з посиланням
на статті 207, 208 Господарського кодексу
України, було подано позов до Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(змінила прізвище на ОСОБА_1) та до
Приватного підприємства «ЕСПОО-ТЕРМ»
про визнання недійсним господарського
зобов'язання, оформленого договором
від 03.01.2005р. № 03/01/2006.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що угоду укладено з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства.

Відповідно до вимог статті 203
Цивільного кодексу України від 16 січня
2003 року N 435-IV зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частинами першою статті 215
цього Кодексу підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з приписами статті 207
Господарського кодексу України від 16
січня 2003 року N 436-IV господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відтак, будь-які дії всупереч нормам, що
склалися у суспільстві, використання
всупереч закону колективної, державної
або приватної власності з корисливою
метою, приховування юридичними особами
від оподаткування прибутків та
доходів, суперечить засадам
суспільства.

Пленум Верховного Суду України у
пункті 6 Постанови «Про судову практику
в справах про визнання угод
недійсними» роз'яснював, що до угод,
укладених з метою, завідомо суперечною
інтересам держави та суспільства,
зокрема, належать угоди, спрямовані на
приховування фізичними та юридичними
особами доходів від оподаткування. До
таких, зокрема, належать угоди,
спрямовані на використання всупереч
закону колективної, державної або
приватної власності з корисливою
метою, на приховування фізичними та
юридичними особами від оподаткування
прибутків та доходів.

Договір є угодою сторін, які мають
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, та ще до його укладення
узгодили свої інтереси, домовились про
взаємні права та обов'язки, та
відобразили їх у зовнішній формі.

Як встановлено контролюючим органом,
ОСОБА_5 підприємство перереєстрував за
грошову винагороду, без мети
особистого здійснення будь-яких видів
господарювання.

Громадянин ОСОБА_3, що подавав
декларації за 2006 рік, зазначав у
документах як свій ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_1, який згідно до
відомостей з центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб є
недійсним.

При цьому, за адресою місцезнаходження
платника податків не встановлено.

Слід вказати, що господарську операцію
відображено в податковому обліку СПД.

Але ж, за визначенням статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року N 996-XIV господарська
операція, це, перш за все, дія або подія
<…> Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
А бухгалтерський, як наслідок і
податковий облік - процес виявлення,
вимірювання, реєстрації, накопичення,
узагальнення, зберігання та передачі
інформації.

Отже, визначальною все ж має бути подія,
підтверджена документально. При цьому,
такі принципи фінансової звітності як
послідовність та безперервність слід
розуміти дещо ширше - як документальне
забезпечення (підтвердження) від
виробника продукції до кінцевого
споживача.

За встановлених у справі обставин, мав
місце документообіг задля штучного
документального забезпечення
бухгалтерського, та, як наслідок,
податкового обліку.

Здійснення Суб'єктом підприємницької
діяльності господарських операцій не
мало ділової мети. Відповідно, первинні
бухгалтерські документи не виконують
функцій первинного документа.

Відтак, договір було укладено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави.

З огляду на приписи частини другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України строк
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Виходячи з приписів указаної норми,
початок перебігу строку звернення до
адміністративного суду пов'язується,
з одного боку, з об'єктивним моментом,
тобто порушенням суб'єктивного права,
а з другого боку, із суб'єктивним
моментом, коли особа, яка звертається
до суду, дізналася про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо заявник доведе, що йому стало
відомо про порушення свого права
пізніше, перевага повинна надаватися
суб'єктивному моменту.

За встановлених у справі обставин, та в
межах апеляційної скарги підстави для
скасування або зміни правильної по
суті постанови господарського суду про
задоволення адміністративного позову
відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Запорізької області від 07 листопада 2011
року у справі № 13/334/08-АП - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції у порядку та
у строки, визначені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
Л.М. Нагорна