Справа № 2а-2095/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Справа №
41385/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011 року
в справі за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції в Залізничному районі м.
Львова про стягнення податкового
боргу,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2011 року Державна податкова
інспекція в Залізничному районі м.
Львова звернулася до суду з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу в розмірі 598,54 грн.

Позивач посилався на те, що
відповідачка, перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, станом на 29.12.2010 року
допустила заборгованість зі сплати
єдиного податку в сумі 595,00 грн., що з
нарахованою сумою пені 3,54 грн. складає
суму позову, яку в добровільному
порядку не погасила.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011 року
позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 як
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи до бюджету податковий
борг в сумі 595,00 грн.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ОСОБА_1, яка в апеляційній
скарзі просить її скасувати як
незаконну.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не взяв до уваги,
що податковий орган податкових вимог
про сплату боргу у встановленому
законодавством порядку її не вручив, а
до облікової картки безпідставно
включив 100 грн. за найманого працівника,
трудовий договір з яким розірвано.

Оскільки клопотань від осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю не поступило, тому суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних в ній
доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа за адресою АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 від
5.01.2010 року, виданого виконавчим
комітетом Львівської міської ради.

На податковому обліку в ДПІ у
Залізничному районі м. Львова ОСОБА_1
перебуває з 11.01.2010 року за № 4062, що
підтверджено довідкою позивача від
17.01.2011 року.

26.03.2010 року відповідачем до податкового
органу подано заяву про право
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності на
2010 рік, у якій вказано вид діяльності
оптова та роздрібна торгівля меблями,
послуги дизайну, менеджменту, місце
здійснення підприємницької діяльності
АДРЕСА_3.

Відповідно до абз. 2 пункту 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» у редакції, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, ставка єдиного податку
для суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб встановлюється
місцевими радами за місцем їх
державної реєстрації залежно від виду
діяльності і не може становити менше 20
гривень та більше 200 гривень на місяць.
У разі коли фізична особа - суб'єкт
малого підприємництва здійснює кілька
видів підприємницької діяльності, для
яких установлено різні ставки єдиного
податку, нею придбавається одне
свідоцтво і сплачується єдиний
податок, що не перевищує встановленої
максимальної ставки.

Згідно з абз. 6 пункту 2 Указу Президента
України від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», який був чинним на час
спірних правовідносин, суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця
не пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного
казначейства України.

Згідно довідки ДПІ в Залізничному
районі м. Львова № 37395/9/19-023 від 29.12.2010
року станом на вказану дату
відповідачка має недоїмку зі сплати
єдиного податку в загальній сумі 598,54
грн., в тому числі 595,00 грн. основного
боргу та 3, 54 грн. нарахованої пені.

Відповідачка вважає, що сума
податкового боргу з єдиного податку є
неузгодженою, оскільки, всупереч
приписам чинного на час спірних
правовідносин Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», її не
було надіслано жодної вимоги про
сплату податкового боргу з єдиного
податку.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, визнав ці доводи
відповідачки необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного
адміністративного суду вважає такі
висновки судів обгрунтованими з огляду
на наступне.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (який був чинним на час
правовідносин) встановлено, що
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5
вказаного Закону передбачено, що
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Відповідно до підпункту 5.4.1 пункту 5.4
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податковий борг (недоїмка) -
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене платником
податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначено, що у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган
надсилає такому платнику податків
податкові вимоги.

Ця вимога закону щодо надсилання
податковим органом податкових вимог
про сплату боргу у випадку не сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання в установлені строки, є
імперативною.

Відповідно до підпунктів «а»та
«б»підпункту 6.2.3 пункту 6.2 статті 6
вказаного Закону перша податкова
вимога надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання. Перша
податкова вимога містить повідомлення
про факт узгодження податкового
зобов'язання та виникнення права
податкової застави на активи платника
податків, обов'язок погасити суму
податкового боргу та можливі наслідки
непогашення його у строк.

Друга податкова вимога направляється
не раніше тридцятого календарного дня
від дня направлення (вручення) першої
податкової вимоги, у разі непогашення
платником податків суми податкового
боргу у встановлені строки. Друга
податкова вимога додатково до
відомостей, викладених у першій
податковій вимозі, може містити
повідомлення про дату та час
проведення опису активів платника
податків, що перебувають у податковій
заставі, а також про дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

Згідно з пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкова вимога вважається
надісланою (врученою) юридичній особі,
якщо її передано посадовій особі такої
юридичної особи під розписки або
надіслано листом з повідомленням про
вручення.

Податкова вимога вважається
надісланою (врученою) фізичній особі,
якщо її вручено особисто такій
фізичній особі або її законному
представникові чи надіслано листом на
її адресу за місцем проживання або
останнього відомого місця її
знаходження із повідомленням про
вручення.

У разі коли податковий орган або пошта
не може вручити платнику податків
податкове повідомлення або податкові
вимоги у зв'язку з незнаходженням
посадових осіб, їх відмовою прийняти
податкове повідомлення або податкову
вимогу, незнаходженням фактичного
місця розташування (місцезнаходження)
платника податків, податковий орган
розміщує податкове повідомлення або
податкові вимоги на дошці податкових
оголошень, встановленій на вільному
для огляду місці біля входу до
приміщення податкового органу. При
цьому день розміщення такої податкової
вимоги вважається днем її вручення.

Податкові повідомлення або податкові
вимоги, розміщені з порушенням правил,
установлених цим підпунктом,
вважаються такими, що не були врученими
(надісланими) платнику податків.

У матеріалах справи наявні відомості,
які підтверджують дотримання
податковим органом порядку стягнення
суми боргу шляхом надсилання
підприємцю податкових вимог у
відповідності до приписів вказаного
Закону.

Зокрема, позивач першу податкову
вимогу від 29.06.2010 року № 1/1290 не вручив
відповідачці по причині її
відсутності за місцем реєстрації як
фізичної особи-підприємця (АДРЕСА_1)
згідно акту № 54 від 30.06.2010 року , в
зв'язку з чим податкова вимога була
розміщена на дошці податкових
оголошень 1.07.2010 року згідно акту від
того ж числа.

Другу податкову вимогу від 3.08.2010 року №
2/1687 позивач не вручив відповідачці з
аналогічної причини (акт від 5.08.2010
року), тому ця податкова вимога була
розміщена на дошці податкових
оголошень 6.07.2010 року згідно акту від
того ж числа.

Посилання апелянта на адресу
здійснення її підприємницької
діяльності не свідчить про
неправомірність дій податкового
органу, оскільки перевірку місця
знаходження платника податку він
здійснив за адресою, вказаною в
свідоцтві про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця.

Доводи ОСОБА_1 в частині неправильності
визначення суми стягнення також є
безпідставними, оскільки сума
податкового боргу, як видно з довідки
ДПІ в Залізничному районі м. Львова №
37395/9/19-023 від 29.12.2010 року, складається з
самостійно нарахованих платником
зобов'язань з єдиного податку.

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказів, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
ухвалив законну та обґрунтовану
постанову, підстав для скасування якої
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, з огляду на викладене, не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25.03.2011 року
в справі № 2а-2095/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

О.І.Мікула