Справа № 2а-301/10
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року №
876/5275/13Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Шавеля Р.М.

суддів:
Костіва М.В. та Савицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Жидачівському районі
Львівської області на постанову
Жидачівського районного суду
Львівської області від 31.12.2010р. у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Жидачівському районі
Львівської області про нарахування і
виплату підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

22.11.2010р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому просив поновити строк
звернення до суду та визнати відмову
відповідача щодо перерахунку пенсії
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
її виплати протиправною; зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської обл.
нарахувати та виплатити, як дитині
війни, підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за 2007-2009р.,
та січень - листопад 2010р., відповідно до
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»; зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області надалі, з 01.09.2010р. нараховувати
та виплачувати, як дитині війни,
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до відповідних змін у
законодавстві; стягнути з управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської обл.
на користь позивача заборгованість
підвищення до пенсії, отриманої за
період з липня 2007р. по листопад 2010р.,
право на яке надане ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з
урахуванням змін до цієї ж статті
Закону від 28.12.2007р., та виплачених сум.

Постановою Жидачівського районного
суду Львівської області від 31.12.2010р.
позов задоволено частково, визнано дії
управління Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської обл.
щодо відмови в нарахуванні та виплаті
на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком як дитині війни за період з
22.05.2010р. протиправними; зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської обл.
здійснити нарахування та виплату на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як дитині війни, починаючи з 22.05.2010р. з
урахуванням виплачених коштів; решта
позовних вимог, залишено без розгляду
у зв'язку з пропуском строку на
звернення до суду; постанову суду в
межах стягнення за один місяць
допущено до негайного виконання.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив пенсійний орган, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить постанову суду першої
інстанції скасувати, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що чинним
законодавством не встановлено розміру
мінімальної пенсії за віком, з якого
повинно обчислюватися підвищення
пенсії за віком дітям війни; приписами
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не визначено, які органи
зобов'язані виплачувати спірне
підвищення, за рахунок яких коштів і
джерел, в якому порядку та яким чином
обчислювати вказаний розмір.

Крім того, встановлений ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком
застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може застосовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про підставність та обґрунтованість
заявлених позовних вимог, при цьому
правильно визначив період часу, за який
вказані вимоги підлягають задоволенню.

Безспірно встановлено, що позивач
відноситься до категорії громадян,
яким встановлено статус дитини війни,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
останній має право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Відповідно до ст.70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надано право КМ України у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Оскільки названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати, розмір
соціальних виплат згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком, тому її
дія не поширюється на спірні відносини.

За таких умов виплата спірного
підвищення за вищевказаний період
повинна здійснюватися в розмірах,
передбачених ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Окрім того, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, суд, у разі відсутності спору про
право особи на отримання підвищення до
пенсії або встановлення такого права в
судовому порядку, не має підстав
обмежувати орган, відповідальний за
здійснення їх нарахування і виплати,
певним часовим проміжком, якщо не
відбулося змін у законодавстві (згідно
п. 12 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 від
19.12.2011р.).

Визначений в рішенні суду першої
інстанції період часу, за які
задоволені позовні вимоги, обчислений
судом першої інстанції із дотриманням
вимог ст.ст.99, 100 КАС України, при цьому
судом вірно зазначені без розгляду
позовні вимоги за період з 01.01.2007р. до
24.05.2010р. включно.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

В частині доводів апелянта колегія
суддів враховує, що питання
фінансування відповідних видатків з
державного бюджету не виступає
предметом даного спору; проблеми
надання бюджетних коштів пенсійному
органу для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог; також суд першої інстанції не
ухвалював рішення про проведення
виплат з власних джерел фінансування
пенсійного органу, а тому покликання
останнього на можливість нецільового
використання коштів Пенсійного фонду
України є безпідставними.

Покликання апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до
часткового задоволення з
вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області на постанову Жидачівського
районного суду Львівської області від
31.12.2010р. в адміністративній справі
2а-301/10 залишити без задоволення, а
згадану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : Шавель Р.М. Судді
:Костів М.В. Савицька Н.В.