Справа № 814/4024/13-а
Суддя: Середа О. Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частина)

17.04.2014 року
Cправа № 814/4024/13-а

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1, м. Миколаїв

до відповідача: Державна міграційна
служба України, м. Київ

Головуючий суддя Середа О. Ф.,

Судді: Марич Є.В., Мороз А.О.

секретар судового засідання
Мартиненко Ю.З.

Представники:

Позивач: ОСОБА_1

Від відповідача: Сабба М.Г.

Суть спору: про скасування рішення
відповідача від 22.07.2013 року,
зобов'язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної міграційної служби України
(надалі - відповідач) про скасування
рішення відповідача від 22.07.2013 року №
430-13, яким позивачеві було відмовлено у
визнані його біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту та
зобов'язати Державну міграційну службу
України надати йому такий статус.

Відповідач позовні вимоги не визнає
повністю з підстав викладених у
запереченні.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної міграційної служби
України від 22.07.2013 року № 430-13.

Зобов'язати Державну міграційну службу
України розглянути заяву ОСОБА_1 про
визнання його біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту та надати
обґрунтовану відповідь у визначені
законом строки згідно чинного
законодавства.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана
після закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Головуючий Суддя
О. Ф. Середа

Суддя
Є. В. Марич

Суддя
А.О. Мороз

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2014 року
Cправа № 814/4024/13-а

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1, м. Миколаїв

до відповідача: Державна міграційна
служба України, м. Київ

Головуючий суддя Середа О. Ф.,

Судді: Марич Є.В., Мороз А.О.

секретар судового засідання
Мартиненко Ю.З.

Представники:

Позивач: ОСОБА_1

Від відповідача: Сабба М.Г.

Суть спору: про скасування рішення
відповідача від 22.07.2013 року,
зобов'язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної міграційної служби України
(надалі - відповідач) про скасування
рішення відповідача від 22.07.2013 року №
430-13, яким позивачеві було відмовлено у
визнані його біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту та
зобов'язати Державну міграційну службу
України надати йому такий статус.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що прийняте
відповідачем рішення від 22.07.2013 року за
№ 430-3 про відмову у визнанні ОСОБА_1
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, є неправомірним,
необґрунтованим з точки зору
нормативно-правового характеру та
підлягає скасуванню.

Державна міграційна служба України
позовні вимоги не визнає повністю з
підстав викладених у запереченні.
Відповідач зазначає, що оскаржуване
позивачем рішення від 22.07.2013 року № 430-13
відповідно до абзацу 4 ч. 1 статті 6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», як особі,
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1 та 13 ч. 1 статті 1
цього Закону, відсутні, є обґрунтованим
та законним.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне.

11.05.2012 року громадянин країни
Кот-д'Івуар ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернувся до Управління у справах
біженців Головного управління
Державної міграційної служби в
Одеській області із заявою про
визнання його біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту. Разом із
заявою до Управління позивачем були
надані всі необхідні документи та
відповідні пояснення.

Як вбачається з матеріалів
особової справи № ODS 12/184 громадянина
Кот-д'Івуару ОСОБА_1, позивач
знаходиться на території України з
11.12.2009 року. Прибув в Україну легально з
метою навчання в Тернопільському
медичному університеті. Враховуючи
факт відрахування ОСОБА_1 з вищого
навчального закладу та після
закінчення терміну дії візи, він
звернувся до міграційної служби з
проханням надати йому відповідний
статус.

Позивач знаходячись на території
країни Кот-д'Івуар був членом
студентської організації FESCI (Federation
Estudiantine et Scolaire DE Cote Divoire), яка виступала
проти політики діючого президента
Уаттара. Позивач неодноразово приймав
участь в акціях, направлених проти
політики Уаттара, тому йому
загрожувала реальна небезпека.
Загальна політична ситуація в країні
на той час була загрозливою для життя
громадян, деяких товаришів позивача
було заарештовано через діяльність в
студентській організації FESCI тощо.
Умови знаходження громадян в тюрмах
Кот-д'Івуар порушують статтю 3
Європейської Конвенції з прав людини
1950 року. У випадку повернення позивача
до рідної країни, його може буде
заарештовано з політичних мотивів.

Всі вищезазначені обставини змусили
ОСОБА_1 покинути країну в пошуках
притулку.

Відповідач в обґрунтування своєї
позиції, зазначає, що виходячи з
інформації про країну походження
позивача, із співвідношення змісту
заяви позивача та відомостей,
отриманих під час співбесіди, позивач
під дію Закону України «Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту» не підпадає.

Виходячи з матеріалів особової справи
№ ODS 12/184 громадянина Кот-д'Івуару
ОСОБА_1, відповідача вважає, що
відомості, які наводить позивач мають
суперечливий характер та не викликають
довіри, зокрема, те, що основною
причиною виїзду позивача з країни
походження є переслідування його з
боку представників влади.

Крім того, відповідачем
проаналізовано протоколи співбесід з
позивачем від 11.05.2012 року та від 07.06.2012
року та виявлено деякі розбіжності
щодо освіти позивача та його
діяльності в студентській організації
FESCI.

На підставі абзацу 4 п. 1 ст. 6 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», як особі,
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1 та 13 ч. 1 статті 1
цього Закону, відсутні, Державною
міграційною службою України було
прийнято Рішення про відмову у
визнанні громадянина Кот-д'Івуару
ОСОБА_1 біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту від 22.07.2013
року № 430-13.

Дослідивши надані сторонами
докази та заперечення, пояснення
представників сторін, суд вважає, що
Рішення відповідача є не обґрунтованим
виходячи з наступного.

Стаття 6 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту» чітко визначає
критерії особи, що не може бути визнана
біженцем або особою, що потребує
додаткового захисту, а саме особа:

- яка вчинила злочин проти миру, воєнний
злочин або злочин проти людства і
людяності, як їх визначено у
міжнародному праві;

- яка вчинила злочин неполітичного
характеру за межами України до
прибуття в Україну з метою бути
визнаною біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, якщо
таке діяння відповідно до
Кримінального кодексу України
належить до тяжких або особливо тяжких
злочинів;

- яка винна у вчиненні дій, що
суперечать меті та принципам
Організації Об'єднаних Націй;

- стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1 чи 13 частини
першої статті 1 цього Закону, відсутні;

- яка до прибуття в Україну була
визнана в іншій країні біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту;

- яка до прибуття в Україну з наміром
бути визнаною біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
перебувала в третій безпечній країні.
Дія цього абзацу не поширюється на
дітей, розлучених із сім'ями, а також на
осіб, які народилися чи постійно
проживали на території України, а також
їх нащадків (дітей, онуків).

Згідно Рішення відповідача від
22.07.2013 року № 430-13, позивачу відмовлено в
наданні йому відповідного статусу, на
підставі абзацу 4 п. 1 ст. 6
вищезазначеного Закону, як особі,
стосовно якої встановлено, що умови,
визнання його біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту
передбачені пунктами 1 та 13 ч. 1 статті 1
цього Закону - відсутні.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 статті 1
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» біженцем є особа,
яка не є громадянином України і
внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 ч. 1 статті 1
вищевказаного Закону, особою, яка
потребує додаткового захисту є особа,
яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Враховуючи вищевикладене та
інформацію про країну походження
позивача, що міститься в матеріалах
справи та в інших джерелах ЗМІ, а також
підстави відмови в наданні позивачу
статусу біженця, суд дійшов висновку
про необґрунтованість такої відмови та
протиправність винесеного 22.07.2013 року
Рішення відповідача. На думку суду
позивач потрапляє під дію абзацу 4 п. 1
ст. 6 Закону України «Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту»,

Таким чином, суд встановив, що
оскаржуване рішення про відмову у
визнанні громадянина Кот-д'Івуару
ОСОБА_1 біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту від 22.07.2013
року № 430-13 підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної міграційної служби
України від 22.07.2013 року № 430-13.

Зобов'язати Державну міграційну службу
України прийняти та розглянути заяву
ОСОБА_1 про визнання його біженцем або
особою, що потребує додаткового
захисту та надати обґрунтовану
відповідь у визначені законом строки
згідно чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана
після закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Головуючий суддя
О. Ф. Середа

Суддя
Є. В. Марич

Суддя
А.О. Мороз