Справа № 2а-41/10/0770
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
Справа № 18952/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Ужгородського міського центру
зайнятості на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 березня
2011 року у справі за позовом
Ужгородського міського центру
зайнятості до Закарпатської установи
виконання покарань відділу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань (№9) про стягнення
штрафу у сумі 8124 грн.,-

В С Т А Н О В И
Л А:

19.01.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення штрафу у
сумі 8124 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач всупереч ст. 49-2 КЗпП
України та п. 5 ст. 20 Закону України «Про
зайнятість населення» не подав у
встановленні строки, а саме, не пізніше
ніж за два місяці до вивільнення
працівника «Звіт про вивільнення
працівників» (форма №4 - ПН план) та
після звільнення в десятиденний строк,
«Звіт про вивільнення працівників»
(форма №4 - ПН факт).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 березня
2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідно до ст.250
Господарського кодексу України -
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що Акт
перевірки №5 від 04.08.2009 року було
направлено відповідачу з пропущенням
строку, а саме після спливу п'яти
місяців з моменту проведення
перевірки.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивачем за
результатом проведеної перевірки
відповідачем додержання вимог
законодавства про зайнятість
населення та загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття складено акт №5 від
04.08.2009 року про порушення п.5 ст.20 Закону
України «Про зайнятості населення», а
саме, їх не було повідомлено в
письмовій формі про вивільнення
працівника ОСОБА_1 з 16 травня 2009 року за
п.1 ст.40 Закону України «Про зайнятість
населення» (звітність №4-ПН план, №4-ПН
факт) у зв`язку із змінами в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідацією, реорганізацією,
перепрофілюванням, скороченням
чисельності або штатів.

Згідно даного акту відповідачу
запропоновано у 10-ти денний строк штраф
у сумі 8124 грн. тобто розмір річної
заробітної плати за вивільненого
працівника.

Відповідно до ч.1 п.5 ст.20 Закону України
«Про зайнятість населення» при
вивільненні працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідацією,
реорганізацією, або перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
незалежно від форм власності,
роботодавець повідомляє про це не
пізніш як за два місяці в письмовій
формі державну службу зайнятості,
вказуючи підстави і строки
вивільнення, найменування професій,
спеціальностей, кваліфікації, розмір
оплати праці, а в десятиденний строк
після вивільнення - направляють списки
фактично вивільнених працівників,
зазначаючи в них інвалідів. Дана
звітність подається до відповідного
базового центру зайнятості.

У разі неподання або порушення строків
подання цих даних стягується штраф у
розмірі заробітної плати за кожного
вивільненого працівника.

Пунктом 6 ст.20 Закону України «Про
зайнятість населення» встановлено, що
порядок стягнення та розміри штрафів
за невиконання вимог цієї статті з
підприємств, установ, організацій
встановлюється законодавством
України.

Колегія суддів зазначає, що
законодавством чітко встановлено, що
за дане порушення з роботодавця
стягується штраф з розрахунку річної
заробітної плати. При розрахунку
штрафної санкції до відома було взято
розмір середньої заробітної плати, яку
відповідач вказав у довідці №26 від
01.06.2009 року, і вихідної допомоги, яка
виплачується працівникові у розмірі не
менше середнього місячного заробітку.
Тому при розрахунку штрафу було
використано такий же розмір заробітної
плати, яку відповідач взяв для
розрахунку середньої заробітної плати
та вихідної допомоги.

Відповідно до ст.7 Господарського
Кодексу України відносини у сфері
господарювання регулюються
Конституцією України, цим Кодексом,
законами України, нормативно -
правовими актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, нормативно
- правовими актами інших органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, а також іншими
нормативними актами.

Законом України «Про зайнятість
населення» визначено правові,
економічні та організаційні основи
зайнятості населення України і його
захисту від безробіття, а також
соціальні гарантії з боку держави в
реалізації громадянами права на працю.

Згідно ч.1 ст.218 Господарського Кодексу
України підставою господарсько -
правової відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст.238 Господарського
Кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування адміністративно -
господарські санкції, тобто заходи
організаційно - правового або
майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Види адміністративно - господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначається цим
кодексом, іншими актами.
Адміністративно -господарський штраф є
одним із видів адміністративно -
господарських санкцій, передбачених
ст. 239 Господарського кодексу України.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів вважає, що встановлений ст.20
Закону України «Про зайнятість
населення» штраф за своєю природою є
адміністративно - господарською
санкцією, оскільки він встановлений
законом, застосовується уповноваженим
державним органом до суб'єктів
господарювання, за порушення ними
правил здійснення господарської
діяльності встановленими
законодавчими актами.

Відповідно до ст.250 Господарського
кодексу України -
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки
адміністративно-господарські санкції
були правильно обчисленні та у
встановлений законом строк
застосовані до суб'єкта
господарювання.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу Ужгородського
міського центру зайнятості
задовольнити, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 березня
2011 року у справі №2а-41/10/0770 - скасувати
та прийняти нову, якою позов
задовольнити.

Стягнути на користь Ужгородського
міського центру зайнятості з
Закарпатської установи виконання
покарань відділу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань (№9) 8124 грн. 00 коп.
(вісім тисяч сто двадцять чотири
гривні) штрафу.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний