Справа № 826/3372/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2014 року № 826/3372/14
В приміщенні Окружного
адміністративного суду міста Києва за
адресою у м. Києві по вул. Великій
Васильківській, 81-а, Окружний
адміністративний суд міста Києва у
головуючого Бояринцевої М.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу
до 1) Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
2) Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Кучми Любові Володимирівни
про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (з
урахуванням уточнених позовних вимог)
про визнання протиправним та
скасування рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кучми
Любові Володимирівни про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 9393133 від 23 грудня 2013 року та
про зобов'язання Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
повторно розглянути заяву про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, що розташоване за адресою:
В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на Закон України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
Порядок державної реєстрації права на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703, та зазначає, що державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кучмою
Любов’ю Володимирівною протиправно
відмовлено ОСОБА_1 у державній
реєстрації права власності на 48/100
часток домоволодіння АДРЕСА_1, згідно
заочного рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 16 травня
2013 року з підстав відсутності
інформації про загальну площу
домоволодіння з урахуванням загальної
площі будівель та споруд, які були
введені в експлуатацію, оскільки така
інформація міститься в мотивувальній
частині рішення суду та в технічному
паспорті від 30 січня 2004 року.
Представник Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
заперечив по суті заявлених позовних
вимог з огляду на положення Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", Порядку державної
реєстрації права на нерухоме майно та
їх обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703, Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року № 868, Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1141 від 26 жовтня 2011 року, та зазначив,
що державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Кучмою Любов’ю Володимирівною
правомірно відмовлено у державній
реєстрації права власності на 48/100
часток домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки
подані документи не дали змогу
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.
Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кучма
Любов Володимирівна в судові засідання
не з'явилась, заперечень чи пояснень по
суті заявлених позовних вимог не
надала. Про дату, час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
23 грудня 2013 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кучмою
Любов’ю Володимирівною прийнято
рішення № 9393133 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень для
проведення державної реєстрації права
приватної власності за ОСОБА_1 на
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Підставою для відмови в реєстрації
права власності на житловий будинок у
рішенні державний реєстратор зазначив
наступне: подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Зокрема, в заочному
рішенні від 16 травня 2013 року (справа №
2-106/12 (провадження № 2/752/1454/13) не
зазначена загальна площа
домоволодіння з урахуванням загальної
площі будівель та споруд, які були
введені в експлуатацію (узаконено).

Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, далі - Закон №
1952-IV) визначено правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямовано на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (стаття 6 Закону
№ 1952-IV).

Відповідно до Указу Президента України
від 6 квітня 2011 року № 401/2011 "Про
затвердження Положення про Державну
реєстраційну службу України" Державна
реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.

В підпункті 10 пункту 4 вказаного
Положення прямо передбачено, що
Укрдержреєстр здійснює державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно відповідно до закону.

Разом з тим суд зазначає, що згідно
статті 9 Закону № 1952-IV державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

При цьому слід звернути увагу, що
статтею 15 Закону № 1952-IV передбачено, в
якому порядку проводиться державна
реєстрація прав та їх обтяжень, а саме:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно пункту 3 частини першої статті 18
Закону № 1925-IV свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається юридичним особам у разі
внесення до статутного фонду
(статутного або складеного капіталу)
об'єктів нерухомого майна їх
засновниками (учасниками).

Статтею 24 Закону № 1952-IV встановлено
виключний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Згідно пункту 4 частини першої статті 24
Закону № 1952-IV у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Відповідно до картки прийому заяви №
8965374, заява ОСОБА_1 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності) отримана
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві та
зареєстрована у базі даних 12 грудня 2013
року за реєстраційним номером 4483076.
Разом із заявою подані наступні
документи: технічний паспорт, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва,
копію державного акта на право
власності на земельну ділянку, копію
паспорту громадянина України ОСОБА_1,
копію довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду ОСОБА_1, копію
паспорту громадянина України ОСОБА_3,
копію довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду ОСОБА_3, копію
довіреності на підтвердження
повноважень ОСОБА_3

За результатами розгляду заяви
позивача та доданих до неї документів,
23 грудня 2013 державним реєстратором
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Кучмою Л.В. прийнято
оскаржуване рішення № 9393133 про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи,
заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 16 травня 2013
року у справі № 2-106/12 (провадження №
2/752/1454/13) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
треті особи: Київська міська рада,
Головне управління земельних ресурсів
м. Києва про визнання права на частину
домоволодіння, поділ земельної ділянки
і визнання частково недійсним акта про
приватизацію земельної ділянки та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про розподіл майна подружжя позов
ОСОБА_1 задоволено частково, визнано
домоволодіння АДРЕСА_1 таким, що
належить на праві спільної сумісної
власності колишньому подружжю - ОСОБА_4
і ОСОБА_1, поділено домоволодіння
АДРЕСА_1 в натурі між його власниками та
визнано право власності ОСОБА_1 і
виділено їй приміщення, що складають
48/100 часток від усього домоволодіння.

Як встановлено під час розгляду справи,
підставою для відмови в реєстрації
права власності на частину
домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1
державним реєстратором визначено те,
що в заочному рішенні суду не зазначено
загальна площа домоволодіння з
урахуванням загальної площі будівель
та споруд, які були введені в
експлуатацію (узаконено).

Згідно пункту 5 частини першої статті 19
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Відповідно до пункту 10 Порядку
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 (яка була чинна на час виникнення
спірних правовідносин), заявник разом
із заявою про державну реєстрацію
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Згідно пункту 25 Порядку державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, у разі проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
заінтересованою особою є власник
(власники), інший правонабувач
(правонабувачі), сторона (сторони)
правочину, відповідно до якого виникло
право власності та інше речове право.

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком
(пункт 26 Порядку).

Відповідно до підпункту 10 пункту 27
Порядку документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

З урахуванням наведеного суд зазначає
про наявність права у ОСОБА_1 на
реєстрацію права власності на частину
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
заочного рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 16 травня 2013
року у справі № 2-106/12 (провадження №
2/752/1454/13).

Відносно посилань відповідачів на
пункт 20 Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1141 від 26
жовтня 2011 року, як на підставу
правомірності відмови у державній
реєстрації права власності на частину
домоволодіння, суд зазначає про
наступне.

Пунктом 20 Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
встановлено, що з метою проведення
державної реєстрації виникнення права
власності державний реєстратор
вносить до запису про нерухоме майно
такі відомості щодо об'єкта нерухомого
майна:

- тип об'єкта нерухомого майна (житловий
будинок, будівля, споруда, квартира,
житлове приміщення, нежитлове
приміщення тощо);

- призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий);

- площа об'єкта нерухомого майна
(загальна та (за наявності) житлова);

- відомості про складові частини
об'єкта нерухомого майна (найменування
та/або присвоєння літера, загальна та
(за наявності) житлова площа об'єкта
нерухомого майна, який є складовою
частиною складної речі та призначений
для обслуговування іншої (головної)
речі, пов'язаний з нею спільним
призначенням та є її приналежністю);

- адреса об'єкта нерухомого майна;

- підстава для внесення запису про
нерухоме майно:

- назва рішення;

- дата формування рішення;

- індексний номер рішення;

- прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора;

- найменування органу державної
реєстрації прав або найменування
нотаріальної контори, назва
нотаріального округу.

Як вбачається із заочного рішення
Голосіївського районного суду м.
Києва від 16 травня 2013 року у справі №
2-106/12, в мотивувальній частині рішення
суду зазначено, що на час введення в
експлуатацію нового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 у 2004 році його
загальна площа становить 78,0 кв.м.,
житлова - 47,7 кв.м., вартістю 26 890 грн.

Крім того, у резолютивній частині
рішення вказані приміщення та споруди,
їх площа та вартість, на яку набула
право власності ОСОБА_1

З урахуванням наведеного суд не
приймає до уваги доводи відповідача
відносно того, що в заочному рішенні
суду не зазначено загальна площа
домоволодіння з урахуванням загальної
площі будівель та споруд, які були
введені в експлуатацію (узаконено).

За таких обставин, суд приходить до
висновку про протиправність відмови
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Кучми Л.В. щодо здійснення державної
реєстрації права приватної власності
за ОСОБА_1 на частину житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з
підстав подання документів, які не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

При цьому, суд приймає до уваги доводи
представника Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
відносно того, що Порядком державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень не передбачено
подання технічного паспорту з метою
реєстрації права власності на підставі
рішення суду, проте враховуючи, що
необхідна інформація щодо загальної
площі об'єкта нерухомого майна
зазначена у правовстановлюючому
документі, а саме рішенні суду,
відповідно подання позивачем
технічного паспорту до заяви про
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна не впливає на
вирішення спірних правовідносин та на
обов'язок реєстраційного органу
зареєструвати право власності ОСОБА_1
на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, відмовляючи у державній
реєстрації права, державний реєстратор
прав на нерухоме майно вийшла за межі
наданих Законом повноважень.

Враховуючи встановлення судом
незаконності відмови щодо здійснення
державної реєстрації права приватної
власності за ОСОБА_1 житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1
суд має право зобов'язати суб'єкта
владних повноважень повторно
розглянути заяву про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та
прийняти законне рішення, за
результатами її розгляду.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права та обставин
справи, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог, тому
позов визнається таким, що підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кучми
Любові Володимирівни про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 9393133 від 23 грудня 2013 року.

3. Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
М.А.Бояринцева