Справа № 817/1285/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1285/14

20 травня 2014 року 10год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дорошенко Н.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Управління Пенсійного фонду України в
Рівненському районі Рівненської
області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Рівне про зобов'язання вчинення
певних дій та стягнення суми витрат ,
-ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Рівненському районі Рівненської
області звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Рівне про
зобов'язання прийняття до заліку суми
допомоги на поховання, виплаченої сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, яка отримувала пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, та витрати
на виплату та доставку даної допомоги
та включити дані виплати до актів
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за лютий 2014 року;
стягнення понесених витрат на виплату
допомоги на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, та суму
витрат з виплати і доставки даної
допомоги за лютий 2014 року в сумі 302,38
грн.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, подав клопотання,
яким позов підтримав в повному обсязі,
просив справу розглянути без його
участі (а.с.26).

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, подав письмове
заперечення (а.с.20-21), на підставі якого
просив в позові відмовити повністю, та
клопотання про розгляд справи без його
участі (а.с.25).

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України у
зв'язку з тим, що всі особи, які беруть
участь у справі, заявили клопотання про
розгляд справи за їх відсутності,
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України при
розгляді справи в порядку письмового
провадження фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та
заперечення, встановивши фактичні
обставини справи, перевіривши їх
наявними в матеріалах справи доказами,
оцінивши їх у сукупності, відповідно до
вимог закону, суд дійшов висновку, що
позов до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Судом встановлено, що позивачем в
лютому 2014 року було виплачено допомогу
на поховання ОСОБА_1, інваліда IIІ групи
внаслідок трудового каліцтва, в сумі
1898,00 грн., в тому числі витрати на
виплату та доставку вказаної допомоги
в сумі 302,38 грн.

Вказана сума витрат включалася
позивачем до акту щомісячної звірки,
але не була прийнята до заліку та не
відшкодовувалась відповідачем.

Позивачем та відповідачем було
підписано акт щомісячних звірки з
таблицею розбіжностей та довідкою про
відшкодування витрат (а.с.6-8).

Вирішуючи адміністративний спір по
суті, суд враховує, що статтею 1 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №
16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Усі види страхування,
крім медичного, включають в себе
допомогу на поховання. Так, зокрема, до
пенсійного страхування входить
допомога на поховання пенсіонерів; до
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням - допомога на
поховання (крім поховання пенсіонерів,
безробітних та осіб, які померли від
нещасного випадку на виробництві); до
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання - допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) Фонд
зобов'язано співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-XIV.

Відповідно до цієї норми Закону у разі
настання страхового випадку Фонд у
встановленому законом порядку має,
зокрема, своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 ст. 34 Закону № 1105-XIV, у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2001 № 826, затверджено Порядок
проведення витрат на поховання у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, яким
передбачено, що витрати на поховання
провадяться у разі смерті потерпілого,
що настала за обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, перелік
яких визначено Кабінетом Міністрів
України (пункт 2 цього Порядку).
Організація поховання працівника, який
загинув на виробництві або помер у
лікарні під час лікування отриманої на
виробництві травми, проводиться
страхувальником (пункт 5 зазначеного
Порядку).

Частиною дев'ятою ст.34 Закону № 1105-XIV та
пунктом 6.1.6 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду ССНВ України 27.04.2007 № 24,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 22.06.2007 за № 715/13982, вказано, що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26
Основ, частини другої статті 24 Закону
№1105-XIV убачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону №1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 04.032003 №5-4/4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за
№376/7697 (далі - Порядок №5-4/4),
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення
пункту 4 Порядку №5-4/4, яким зобов'язано
Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на
допомогу на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, котра отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону №1105-XIV. Так, зокрема,
стаття 21 Закону №1105-XIV пов'язує
виникнення такого обов'язку у Фонду зі
смертю працівника, а не з отриманням
померлим, який не працював, зазначеної
вище пенсії.

Аналогічна правова позиція висловив у
постановах Верховного Суду України від
23.05.2011 справа № 21-48а11 та від 23.04.2013
справа № 21-108а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 був визнаний інвалідом III групи
внаслідок трудового каліцтва,
відповідно до виписки із акта огляду
МСЕК №0216737 від 15.11.2012 діагноз:
консолідований компресійний перелом Th8
- Th9 з клиновидною деформацією тіл
хребців ІІІ ст. Посттравматичний
остеохондроз ГВХ. УХС, АСКС
післяінфарктний. Хронічний гепатит з
переходом в цироз печінки (а.с.11).

Згідно з довідкою Зорянської сільської
ради ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Відповідний медичний висновок чи інші
достовірні докази, які б
підтверджували наявність причинного
зв'язку смерті пенсіонера з отриманим
трудовим каліцтвом, позивачем не
надані.

За встановлених обставин суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
ґрунтуються на нормах матеріального
закону, не підтверджені належними та
допустимими доказами, а відтак до
задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до ст.94 КАС України
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.