Справа № 1327/3704/12
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
Справа №
153336/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Червоноградського
міського суду Львівської області від 03
вересня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахувати і виплатити
недораховані суми щорічної грошової
допомоги,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Червоноградської
міської ради про зобов'язання
нарахувати та виплатити йому як
інваліду війни недоплачену щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня за
2012 рік у розмірі 5866 гривень.

Вимоги мотивовані тим, що відповідно до
ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня йому повинна надаватися грошова
допомога в розмірі семи мінімальних
пенсій за віком. Всупереч вимогам
вказаного Закону та Конституції
України щорічна одноразова грошова
допомога до 5 травня була виплачена
відповідачем не в повному розмірі, тому
різниця підлягає стягненню.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 03 вересня
2012 року в задоволенні позову
відмовлено. Постанова мотивована тим,
що згідно Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет України
на 2012 рік" у 2012 році норми і положення
ст. 13 Закону України « Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та неповним з'ясуванням обставин
справи. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги покликається на те,
що суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення помилково
покликався на постанову Кабінету
Міністрів України від 28.12.2011 року № 1381
«Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення», оскільки слід було
застосовувати норму ст.13 Закону
України « Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», який
має вищу юридичну силу.

Просить апелянт постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення апелянта, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи і йому
у 2012 році була виплачена щорічна разова
допомога до 5-го травня в розмірі
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 2011 року
№1381 1720 гривень.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог про виплату у 2012 році
допомоги до 5 травня у розмірі,
встановленому Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» - семи
мінімальних пенсій за віком, суд першої
інстанції виходив із правомірності дій
відповідача, вчинених у відповідності
до постанови Кабінету Міністрів
України «Про підвищення рівня
соціального захисту найбільш
вразливих верств населення» та Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік».

Апеляційний суд повністю погоджується
з таким висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Правовий статус ветеранів війни та
членів їх сімей визначає Закон України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року №3551-12.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах,
зокрема, інвалідам третьої групи - сім
мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» передбачено, що у 2012 році
норми і положення, статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2012
року і його положення у встановленому
порядку не були визнані
неконституційними.

Відповідно до Постанови КМУ від 28
грудня 2011 року №1381 «Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення»
встановлено, що інвалідам війни III
групи виплата разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»
здійснюватиметься у 2012 році у розмірі
1720 гривень.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведених норм, відповідач,
здійснюючи нарахування та виплату
допомоги в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України,
діяв правомірно, а тому вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
недоплаченої суми щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2012 рік є
безпідставними.

Посилання апелянта на неправомірність
застосування відповідачем норми
постанови Кабінету Міністрів України,
а не Закону України, є безпідставними з
огляду на наступне.

Статтею 95 Конституції України,
визначено, що виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до частини 2 статті 113,
пунктів 2, 3, 10 статті 116, частини 1 статті
117 Конституції України, Кабінет
Міністрів України у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, здійснює визначені
Конституцією та законами України
повноваження, видає постанови і
розпорядження в межах своєї
компетенції, повноважний вживати
заходів щодо забезпечення прав і
свобод людини і громадянина та
проводити політику у сфері соціального
захисту.

Кабінет Міністрів України згідно з
пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України» забезпечує проведення
державної соціальної політики,
соціальний захист громадян та вживає
заходів щодо підвищення реальних
доходів населення.

У рішенні від 02 березня 1999 року №2-рп/99
Конституційний Суд України зазначив,
що здійснення вцілому політики
соціального захисту не належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України; політика соціального захисту
є складовою частиною внутрішньої
соціальної політики держави,
забезпечення її проведення, відповідно
до пункту 3 статті 116 Конституції
України і здійснюється Кабінетом
Міністрів України.

При прийнятті рішення від 26 грудня 2011
року №20-рп/2011 у справі щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VІІ
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» Конституційний Суд України
виходив з того, що одним з визначальних
елементів у регулюванні суспільних
відносин у соціальній сфері є
додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантуванням права кожного на
достатній життєвий рівень. Передбачені
законами соціально-економічні права не
є абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №1-11/2012
у справі за конституційним поданням
правління Пенсійного фонду України
щодо офіційного тлумачення положень
статті 1, частин першої, другої, третьої
статті 95, частини другої статті 96,
пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої
статті 124, частини першої статті 129
Конституції України, пункту 5 частини
першої статті 4 Бюджетного кодексу
України, пункту 2 частини першої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України в системному
зв'язку з положеннями статті 6, частини
другої статті 19, частини першої статті
117 Конституції України треба розуміти
так, що суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України».

Згідно з приписами ст. 150 Конституції
України рішення Конституційного суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Червоноградського міського суду
Львівської області від 03 вересня 2012
року у справі №1327/3704/2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 26.05.2014
року