Справа № 2-а-61/08/1801
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2009-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2009 р. Справа № 2-а-61/08/1801Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григоров А.М.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області на постанову
Білопільського районного суду
Сумської області від 02.12.2008р. по справі
№ 2-а-61/08/1801

за позовом ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області

про стягнення недоотриманої
щомісячної державної соціальної
допомоги за 2006-2007 роки відповідно до
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни",

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області, в якому просить зобов'язати
відповідача нарахувати на її користь
недоплачену як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за
2006-2008року в сумі 3400,30 грн. Водночас,
просить поновити їй строк звернення до
адміністративного суду .

Постановою Білопільського районного
суду Сумської області від 04.12.2008року
позовні вимоги задоволені.

Відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області , не погодився з
зазначеною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу.
Свою незгоду мотивує тим, що судом при
прийнятті рішення не було враховано,
що протягом 2007 року на виконання вимог
Рішення Конституційного суду України
від 09.07.2007р.за №6-рп2007 та ст.6 ЗУ„Про
соціальний захист дітей війни", не було
прийнято жодного нормативного акту.
Таким чином, на думку відповідача, на
законодавчому рівні залишилось
невизначеним питання щодо органу на
який покладено обов'язок здійснення
виплат підвищення до пенсії особам, які
мають статус дитини війни, за рахунок
яких коштів повинні здійснюватися ці
виплати та який розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно
застосовувати при обчисленні таких
доплат. При цьому, відповідач зазначив,
що, задовольняючи позов, суд першої
інстанції необґрунтовано застосував
до спірних правовідносин ст.28ЗУ„Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування",оскільки розмір
мінімальної пенсії за віком,
встановлений абз.1 ч.1 цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених за цим Законом та просить
суд апеляційної інстанції скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою у позові відмовити.

Сторони в судове засідання не явилися,
про час та місце слухання справи були
належним чином повідомлені, про що
свідчать поштові повідомлення про
отримання повісток про виклик у судове
засідання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС
України, - неприбуття в судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
постанову суду першої інстанції,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в УПФУ в
Білопільському районі Сумської
області та відноситься до категорії
громадян, яким встановлено статус
"дитина війни", що підтверджується
посвідченням.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того , що не
тільки Законом України "Про Державний
бюджет на 2006 рік", Законом України "Про
Державний бюджет на 2007 рік"встановлено
порядок виплати щомісячної соціальної
допомоги відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", оскільки на думку суду першої
інстанції це не відповідає ст. 22
Конституції України, так як призводить
до звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод громадянина, закріплених
Конституцією України .

Суд першої інстанції вважає, що в
даному випадку є підстави для визнання
причин пропуску позивачем строку
звернення до адміністративного суду
поважними, так як законні права
позивача було обмежено шляхом
прийняття окремих неконституційних
положень нормативно - правових актів
вищої сили, Законів України, крім того,
про належні йому як дитині війни
виплати позивачу повідомлено не було,
тому про факт порушення його прав
позивачу стало відомо лише після
висвітлення зазначених подій у засобах
масової інформації, у зв'язку з
ухваленням Рішення Конституційного
Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007р. у
справі "Про соціальні гарантії
громадян".

Тому, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позовні вимоги про
визнання неправомірними дії УПФУ в
Білопільському районі Сумської
області щодо не нарахування та не
виплати позивачу за 2006-2008 роки
щомісячної державної соціальної
допомоги відповідно до статті 6 Закону
України ""Про соціальний захист дітей
війни"та зобов'язання УПФУ в
Білопільському районі Сумської
області зробити перерахунок позивачу
за 2006-2007 роки та за 11місяців 2008р.
(січень-листопад) щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", та здійснити
виплату цих коштів підлягає
задоволенню, як законні та
обґрунтовані.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 19
Конституції України, - органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

У відповідність до ч. 3 ст. 22 Конституції
України, - при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
не опускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, саме Конституцією України
передбачено (ч. 2 ст. 95), що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу
України, - будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету можна
здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
які встановлюються законом про
державний бюджет України.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2006 рік"від 20.12.2005 року дію ст.6
зазначеного Закону на 2006 рік було
зупинено.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік"від 19.01.2006 року до статті 110
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік"було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"у 2006 році
запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
ЗУ "Про соціальний захист дітей
війни"запроваджені не були.

Закони України "Про Державний бюджет на
2006 рік"від 20.12.2005р. та "Про внесення змін
до ЗУ"Про Державний бюджет на 2006 рік"від
19.01.2006 року неконституційними не
визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст. 6 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни",
оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Отже, суд першої інстанції помилково
задовольнив позовні вимоги в цій
частині, не звернув увагу на
відсутність у позивача права на її
отримання протягом 2006 р., не дав належну
оцінку спірним правовідносинам, що
призвело до неправильного вирішення
справи цієї частини позовних вимог.

Приймаючи рішення щодо задоволення
позову в іншій частині, суд першої
інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від
09.07.2007р.за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення п.12 ст.71 ЗУ
"Про Державний бюджет на 2007рік"щодо
зупинення на 2007 рік дії ст. 6 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни"від
18.11.2004 року № 2195-IV .

Підпунктом 2 п.41 розд. II ЗУ"Про Державний
бюджет України на 2008 рік та внесення
змін до деяких законодавчих актів
України"статтю 6 ЗУ "Про соціальний
захист дітей війни"викладено у новій
редакції, відповідно до якої дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни, а це 10% прожиткового мінімуму
осіб, які втратили працездатність. Дана
доплата позивачу виплачується у
повному обсязі починаючи з 01.01.2008 року.
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008
вищенаведені положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змії: до деяких
законодавчих актів України"були
визнані неконституційними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідно до зазначених рішень
Конституційного Суду України УПФУ в
Білопільському районі Сумської
області у 2007 р. та у 2008році повинно було
діяти у відповідності з нормою ст. 6 ЗУ
„Про соціальний захист дітей війни" та
здійснити позивачеві перерахунок та
виплату державної соціальної допомоги.

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
"Про Державний бюджет на 2007 рік", дію
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", з урахуванням ст. 111
цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007
рік"(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни"від 18.11.2004 № 2195-IV, з урахуванням
ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
УПФУ в в Білопільському районі
Сумської області повинен був
нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії, передбачену ст.6
ЗУ"Про соціальний захист дітей війни"з
09.07.2007року, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо
неконституційності п.12 ст.71 ЗУ"Про
Державний бюджет України", ця норма
втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з
09.07.2007року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 ЗУ"Про
соціальний захист дітей війни",
нараховувати та здійснювати позивачу
відповідні доплати.

Відповідно до п.п. 41 розд.2 ЗУ "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України"текст ст. 6 ЗУ"Про
соціальний захист дітей
війни"викладено в наступній редакції.
Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія ЗУ "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та ЗУ"Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту"дане підвищення провадиться за
їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розд.1, п.п. 61, 62, 63,
66 розд.2, п.3 розд.3 ЗУ"Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України"і 101 народних депутатів
України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень ст. 67 розд.1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100
розд.2 ЗУ"Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України"(справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розд.2 ЗУ"Про Державний бюджет на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі також має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, рішення
Конституційного Суді України від 22.05.2008
року та приписів ч.2 ст.152 Конституції
України, відповідач повинен був з 22.05.2008
року нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"в
редакції, яка діяла до 01.01.2008 року,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності п.п.41 розд.2 ЗУ
"Про Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню.
Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти
у відповідності з приписами діючої
норми ст. 6 ЗУ"Про соціальний захист
дітей війни", нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Таким чином, УПФУ в Білопільському
районі Сумської області, з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008року
повинно було нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"від
18.11.2004 № 2195-IV, яка набула чинності із
зазначених дат, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішень щодо
неконституційності статей Законів
України "Про державний бюджет України
"на відповідний рік , ці норми втратили
чинність та не підлягали застосуванню,
а тому, суд першої інстанції незаконно
зобов'язав відповідача здійснити
нарахування соціальних виплат
позивачеві за весь 2007 рік та 2008рік.

Так , як вбачається з матеріалів справи
відповідач у 2007 році не здійснював
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни", а у 2008
році, відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 сплачував позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни на загальну
суму 390, 20 грн. ( в тому числі травень 48,10
грн., червень - 48, 10 грн.; липень - 48,20 грн.;
серпень - 48,20грн.; вересень - 48,20грн.;
жовтень -49,80 грн., листопад -49,80 грн.,
грудень - 49,80 грн.).

Таким чином, відповідач з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року мав щомісячно нараховувати
та сплачувати позивачу доплату до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, що складає 742,65 грн. (в тому
числі у липні 4,06+406 =410,06 х 30%=123,02 грн. ;
серпні 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн. ; вересні
4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; жовтні 4,11+411=415,11 х
30%=124,53 грн.; листопаді 4,11+411=415,11 х30%=124,53
грн.; грудні 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.)

З 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідач
мав щомісячно нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, що складає 1170,60 грн. (в тому числі
у травні 481х30%=144,3 грн.; червні 481х30%=144,3
грн.; липні 482х30%=144,6 грн.; серпні 482х30%=144,6
грн.; вересні 482х30%=144,6 грн. ; жовтні
498х30%=149,4 грн.; листопаді 498х30%=149,4 грн.,
грудні 498х30%=149,4 грн.)

Враховуючи, що з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року відповідачем було нараховано та
сплачено позивачу доплату до пенсії у
розмірі 10% мінімальної пенсії за віком,
що складає 390,20 грн., тому різниця між
виплаченою та не нарахованою,
невиплаченою сумою доплати до пенсії
за цей період складає 780,40 грн. (1170,60 - 390,20
= 780,40).

При цьому, колегія суддів зазначає, що
дія Законів про бюджет на 2007 та 2008 роки
закінчується 31.12.2007 року та 31.12.2008 року
відповідно.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, помилково зобов'язав
УПФУ в Білопільському районі Сумської
області перерахувати на користь
позивача соціальну допомогу, оскільки
позивач отримує пенсію за віком, в
зв'язку з чим за положеннями ст.6 ЗУ"Про
соціальний захист дітей
війни"нарахуванню підлягає підвищення
до пенсії, а не соціальна допомога.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Також , колегія суддів зазначає , що
позивачем в позові заявлено клопотання
про відновлення пропущеного строку для
звернення до суду з посиланнями на те,
що про порушення його прав йому стало
відомо на початку серпня 2007року.

Суд першої інстанції не вбачає
пропущення позивачем строку звернення
до суду за захистом свого права.

Проте, колегія суддів , не погоджується
з таким висновком суду першої
інстанції, з урахуванням положень ч.1
ст.195 та ч.1ст.196 КАС України вважає за
необхідне розглянути дане клопотання
та задовольнити його.

Відповідно до ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до ст. 102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом може бути поновлений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Враховуючи вищенаведене, похилий вік
позивача, те що позивач не повинен
стежити за внесенням будь-яких змін в
діючому законодавстві, відповідно,
перевіряти правомірність дій суб'єкта
владних повноважень при виконанні ним
своїх обов'язків, покладених Державою,
колегія суддів дійшла висновку щодо
поважності причин пропущення
позивачем строку звернення до суду , що
в свою чергу є підставою для поновлення
пропущеного строку звернення до суду
за захистом свого права щодо отримання
доплати до пенсії, передбаченої ст.6 ЗУ
"Про соціальний захист дітей війни".

Крім того , відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС
України, адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Частинами 1,2 ст.8 КАС
України, встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує верховенство права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції "Про захист прав
людини та основоположних свобод", кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше, як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. В пункті 34 Рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 року у
справі "Інтерсплав проти України"
зазначено, що поняття "майно" у першій
частині статті 1 Першого протоколу має
автономне значення, яке не залежить від
формальної класифікації, прийнятої у
національному законодавстві. Питання,
яке має бути розглянуто, стосується
того, наскільки обставини справи, що
розглядається в цілому, давали
заявникові право на майновий інтерес,
захищений статтею 1 Першого протоколу.
Тобто, майно у визначенні ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції охоплює як
власне майно, так і майнові права -
належні до виплати кошти, відповідно до
національного законодавства.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги з наступних
підстав.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії, відповідно
до ЗУ"Про соціальний захист дітей
війни"від 18.11.2004 № 2195-IV, колегія суддів,
вважає хибними, з таких підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України. Згідно ч.ч. 3, 4 ст.
8 Кодексу адміністративного
судочинства України звернення до
адміністративного суду для захисту
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується. Забороняється
відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не можуть бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"від 09.07.2003 № 1058-IV та
правильність нарахування доплати до
пенсії згідно розмірів встановлених у
постанові Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 р. за № 530 "Про Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", колегія суддів зазначає
наступне .

Судом обґрунтовано було встановлено,
що позивач, відповідно до ст. 6 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни"від
18.11.2004 № 2195-IV має право на отримання
доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 р. за №530 "Про Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян"встановлюється не розмір
мінімальної пенсії з якого
обчислюється доплата особам, які мають
статус "дитини війни", а конкретний
розмір такої доплати, що суперечить
змісту ст. 6 "Про соціальний захист
дітей війни"від 18.11.2004 № 2195-IV, якою
встановлюється розмір такої доплати у
відповідності до 30% мінімальної пенсії
за віком. Відповідно до положень ч. 2 ст.
3 ЗУ"Про соціальний захист дітей війни
державні соціальні гарантії дітям
війни", встановлені цим кодексом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами, в
тому числі і постановою Кабінету
Міністрів України.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 ЗУ"Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"від 09.07.2003 № 1058-IV, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
не погоджується з доводами відповідача
про те, що, мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28
зазначеного Закону, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст. 46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст. 6 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни"від
18.11.2004 № 2195-IV.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в УПФУкраїни в Білопільському
районі Сумської області та відноситься
до категорії громадян, яким
встановлено статус "дитина війни"та
відповідно до ст. 6 ЗУ"Про соціальний
захист дітей війни" позивач має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п. 15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"рішення
про призначення та перерахунок пенсій
приймаються районними управліннями
Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав. За змістом
ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у
старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Законом України "Про соціальний захист
дітей війни"реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус "дитини війни", серед
яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002року за
№12/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.
Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо: призначення пенсії;
підготовки документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.
Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за № 8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
м.Києві та м.Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням -забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплати доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів, як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем, в порушення ч. 2
ст.71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача,
який не вчинив жодної дії щодо їх
отримання для забезпечення виконання
своїх зобов'язань або невиконання
іншим органом виконавчої влади свого
обов'язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 ЗУ"Про соціальний
захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV
покладено на Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області, за місцем проживання
позивача.

Згідно ч. 2 ст. 205 КАСУкраїни, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм матеріального
права, які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.3 ст.198,п.4
ст.202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області задовольнити частково.

Постанову Білопільського районного
суду Сумської області від 02.12.2008 року
по справі № 2а-61/08 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити строк звернення позивача з
позовом до суду за захистом свого
порушеного права.

Зобов'язати УПФ України в
Білопільському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та за 2008рік з 22 травня
2008року з урахуванням виплачених сум у
2008році.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.Судді
Подобайло З.Г. Григоров А.М.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: Подобайло З.Г.

Повний текст постанови виготовлений
31.08.2009 р.