Справа № 824/1945/14-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2014 р. м. Чернівці
Справа № 824/1945/14-а

12:51

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брезіної Т.М.;

секретаря судового засідання - Хміля
С.Р.;

за участю:

представника позивача - Кривохижі В.М.;

представника відповідача -
Тимирівського О.І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Заставнівському районі
Чернівецької області до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Заставнівському
районі про стягнення заборгованості,-

СУТЬ СПОРУ:

В поданому до суду адміністративному
позові позивач просить суд винести
рішення, яким стягнути з відповідача
витрати за особовими справами
потерпілих, яким виплачено допомогу на
поховання, виплаченої сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, в частині,
що підлягає відшкодуванню за листопад
2013 року в сумі 185,05 грн., в т.ч. 183,60 грн.
допомоги на поховання в частині, що
підлягає відшкодуванню та 1,45 грн.
витрати на виплату та доставку пенсії
по особовій справі: ОСОБА_3 (НОМЕР_1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем до відповідача було
сформовано списки осіб, яким виплачено
допомогу на поховання, виплаченої сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, яка отримувала пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, однак, при
підписанні 06.12.2013 р. акту помісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відповідачем не взято до
заліку та відшкодування вказану суму
по громадянину ОСОБА_3

Відповідач подав заперечення на
адміністративний позов в яких
зазначив, що механізм відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків від
04.03.2003 року № 5-4/4 (далі - Порядок № 5-4/4). В
основу цього механізму покладено
щомісячне проведення органами
Пенсійного фонду України з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків в районах та містах
обласного значення звірок витрат на
відповідні виплати до 10 числа місяця,
наступного за звітнім. Всі акти
щомісячних звірок витрат, які
надавалися відповідачу підписані,
відшкодування на централізованому
рівні проведено. Таким чином
зазначений порядок не врегульовує
спірних відносин, які виникли в даному
випадку взагалі.

Вимоги позивача щодо включення суми
допомоги на поховання, виплаченої сім'ї
померлих, які отримували пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання в частині, що підлягає
відшкодуванню відповідно до п.4
Порядку, то відповідач зазначає, що у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України. Причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів (частина восьма та дев'ята
статті 34 Закону № 1105-ХІУ).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 липня 2001 року №826 "Про
затвердження порядку проведення
витрат на поховання у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" із змінами, внесеними від
25 серпня 2004 року № 1112, та постановою
правління Фонду від 06.03.2006 року №13
передбачено, що витрати на поховання
проводяться у разі смерті потерпілого,
що настала за обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання. Тобто, в
постановах чітко зазначено, що
допомога на поховання відшкодовується
Фондом тільки у тому випадку, якщо
смерть настала за наслідками
отриманого нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що підтверджено
висновками спеціальних медичних
закладів.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав посилаючись
на обставини викладені в позові.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог з
підстав, викладених у заперечені на
позов.

Судом встановлено, що позивачем за
листопад 2013 року направлявся акт
помісячної звірки витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, який відповідачем
підписувався. Зокрема, за листопад 2013
року позивачем зазначена загальна
сума, заявлена до відшкодування, яка
складає 3165,38 грн., затверджено 2830,33 грн.
(а.с.4).

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Підпунктами «г» і «д» п. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV)
передбачено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Абзацом 2 пунктом 5 частини 1 статті 24
Закону № 1105-XIV визначено, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 21 Закону № 1105-XIV визначено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. У разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
повинен, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організувати поховання
померлого, відшкодувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 ст. 34 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 липня 2001 року №826 "Про
затвердження порядку проведення
витрат на поховання у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" із змінами, внесеними від
25 серпня 2004 року № 1112 передбачено, що
витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України. Тобто, в
постанові чітко зазначено, що допомога
на поховання відшкодовується Фондом
тільки у тому випадку, якщо смерть
настала за наслідками отриманого
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, що
підтверджено висновками спеціальних
медичних закладів.

Таким чином, на медико-соціальні
експертні комісії покладено обов'язок
встановлення причинного зв'язку смерті
інвалідів з наслідками раніше
отриманого каліцтва чи професійного
захворювання.

Враховуючи наведене суд вважає, що
процедура встановлення факту
причинного зв'язку смерті інвалідів з
наслідками раніше отриманого каліцтва
чи професійного захворювання
здійснюється через орган, на який
законодавчо покладений прямий
обов'язок по встановленню таких фактів.

Як встановлено судом, жодного висновку
спеціального медичного закладу
управлінням Пенсійного фонду України в
Заставнівському районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Заставнівському
районі не надавалося.

Аналіз норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який визначає правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку №826, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Позиція позивача щодо того, що п. 4
Порядку № 5-4/4, зокрема передбачено,
право на відшкодування управлінню
Пенсійного Фонду України відповідачем
допомоги на поховання, виплаченої сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, яка отримувала пенсію
по інвалідності, не узгоджується із
законодавчим актом, що має вищу
юридичну силу.

Так, відповідно до положень ст. 9 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

З аналізу нормативно правових актів,
слідує, що пункт 4 Порядку № 5-4/4, яким
зобов'язано Фонд відшкодовувати
Пенсійному фонду витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону № 1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21
цього Закону пов'язує виникнення
такого обов'язку у Фонду зі смертю
працівника, а не з отриманням померлим,
який не працював, зазначеної вище
пенсії.

Зазначена вище позиція суду відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій у постанові від 19
травня 2009 року №21-494во09.

Згідно ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З урахуванням наведеного, суд робить
висновок про відсутність правових
підстав для відшкодовування сум
витрат, виплаченої позивачем допомоги
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію, тому,
що відсутній причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, яка
підтверджена висновками відповідних
медичних закладів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Представником відповідача доведено
суду безпідставність вимог позивача.

Розподіл судових витрат, у
відповідності до вимог ч. 5 ст. 94 КАС
України, не здійснюється, оскільки
відповідач не надав суду доказів про
понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного керуючись
ст.ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 185,
частин першої-другої статті 186 КАС
України сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в
апеляційному порядку дану постанову
шляхом подання апеляційної скарги до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд. Скарга про
апеляційне оскарження даної постанови
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення або в разі відсутності
сторони в судовому засіданні з дня
одержання її копії. У разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини рішення
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанову у повному обсязі сторони
можуть отримати після 26 травня 2014 р.

Суддя
Т.М. Брезіна