Справа № 815/4160/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4160/13-а

Категорія: 10.4.1 Головуючий в 1 інстанції:
Свида Л. І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Південної митниці на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 13 червня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Котовського
міськрайонного центру зайнятості до
Південної митниці про стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Котовський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся з адміністративним позовом
про стягнення коштів у сумі 7426,52 грн.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що ОСОБА_1 після
звільнення з митних органів отримувала
допомогу по безробіттю, проте її
поновлено на роботі з дати звільнення,
а тому Південна митниця, як
роботодавець, має повернути позивачу
зазначені виплати.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року адміністративний позов було
задоволено.

Стягнуто з Південної митниці
Міндоходів () на користь
Котовського міськрайонного центру
зайнятості кошти у сумі 7426,52 грн. до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття: р/р
0019, , ГУДКУ в
Одеській області, МФО 828011.

Не погоджуючись з даною постановою
суду митний орган подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Державної митної служби
України №1279-к від 20.06.2012 року ОСОБА_1
звільнено з митних органів відповідно
до ст. 17, п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
державну службу» за порушення Присяги.

На час свого безробіття ОСОБА_1 була
зареєстрована у Котовському
міськрайонному центрі зайнятості
згідно персональної картки, отримала
статус безробітного, якій центром
зайнятості надавались послуги у
сприянні її працевлаштування та
виплачено матеріальне забезпечення по
безробіттю у розмірі 7426,52 грн. за період
з 19.07.2012 року по 26.10.2012 року, що
підтверджується витягами з наказів та
довідкою про суми нарахувань.

Рішенням Одеського окружного
адміністративного суду від 01.10.2012 року
по справі №1570/4336/2012 наказ про
звільнення ОСОБА_1 скасовано та
зобов'язано відповідача негайно
поновити ОСОБА_1 на посаді старшого
інспектора митного поста «Платонове»
Південної митниці та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за один місяць.

На виконання рішення суду наказом ДМСУ
№1383-к від 19.10.2012 року ОСОБА_1 поновлено
на роботі в митних органах з 21.06.2012 року
(з дати звільнення).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
сума, яка підлягає стягненню з
Південної митниці Міндоходів до цього
часу не сплачена вона підлягає
стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

За змістом ст. 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (яка діяла до набрання
чинності Законом України «Про
зайнятість населення») функції
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття покладаються на
органи державної служби зайнятості,
які є робочим органом Фонду та
здійснюють, зокрема, виплату
забезпечення та надають соціальні
послуги.

На підставі п. п. 5 п. 2 ст. 12 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», зокрема, центри
зайнятості, як робочі органи Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, контролюють
правильність витрат за страхуванням на
випадок безробіття, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, державної податкової
політики, Пенсійним фондом України за
погодженням з правлінням Фонду.

Розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних Пенсійного фонду України та
Державної податкової адміністрації
України, а в разі необхідності -
шляхом проведення виїзних планових та
позапланових перевірок
страхувальників.

У відповідності до п. 6, 7 «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним»,
затвердженого 13.02.2009 року Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України №60/62, Постановою
правління Пенсійного фонду України
№7-1, зареєстрованого 12.03.2009 року в
Міністерстві юстиції України за №232/16248
у разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих, така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти.

З огляду на те, що ОСОБА_1 поновлено на
роботі в митних органах з дати
звільнення, Котовським міськрайонним
центром зайнятості направлено до
Південної митниці претензію №0442 від
13.02.2013 року про повернення виплаченого
забезпечення та вартості наданих
послуг безробітній ОСОБА_1 у розмірі
7426,52 грн., яку 22.02.2013 року отримано
відповідачем, що підтверджується
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Однак, як встановлено матеріалами
справи, Південна митниця не погодилась
з претензією та надала свої
заперечення, оскільки ОСОБА_1 під час
судового розгляду за її позовом щодо
поновлення на посаді відмовилась від
вимоги щодо нарахування їй середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, а
тому, враховуючи, що соціальні виплати
за час вимушеного прогулу
зараховуються до суми середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
підстави для їх повернення відсутні.

При цьому за правилами п. 9 «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним» рішення
центру зайнятості щодо повернення
коштів може бути оскаржено в центрі
зайнятості вищого рівня або в судовому
порядку, проте Південною митницею
претензію та наказ у встановленому
законом порядку та строки не оскаржено
та до цього часу кошти службі
зайнятості не повернуті.

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття визначаються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

На підставі п. 1 ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття - система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття з незалежних від
застрахованих осіб обставин та надання
соціальних послуг за рахунок коштів
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття.

За змістом п. 8 ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» страховим випадком є
подія, через яку застраховані особи
втратили заробітну плату (грошове
забезпечення) або інші передбачені
законодавством України доходи
внаслідок втрати роботи з незалежних
від них обставин та зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи і дійсно шукають
роботу.

Водночас, втрата роботи з незалежних
від застрахованих осіб обставин згідно
із п. 9 ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» є, зокрема, припинення
трудового договору відповідно до
статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі
неможливості продовження роботи, а
також невиконання власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, умов
колективного чи трудового договору),
статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6)
Кодексу законів про працю України.

Права, обов'язки та відповідальність
Фонду та роботодавця визначені ст. 34, 35
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», якими передбачено,
зокрема, право Фонду стягувати з
роботодавця суму страхових коштів та
вартість соціальних послуг, наданих
безробітному в разі поновлення його на
роботі за рішенням суду та обов'язок
роботодавця відшкодувати сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
безробітному у разі поновлення його на
роботі за рішенням суду.

Водночас варто зазначити, що обов'язок
роботодавця відшкодувати Фонду
вартість послуг, наданих безробітному
в разі поновлення його на роботі за
рішенням суду виникає тільки у випадку,
коли працівника звільнено незаконно і
саме через цю подію застрахована особа
втратила заробітну плату і була
вимушена стати на облік як безробітна
та отримувати страхові виплати.

З огляду на те, що Одеським окружним
адміністративним судом фактично
визнано наказ про звільнення ОСОБА_1
незаконним та скасовано його, проте
саме цей наказ став підставою для
втрати нею заробітної плати та в
подальшому ця подія стала підґрунтям
для призначення та виплати їй допомоги
по безробіттю, очевидним є висновок, що
позивач правомірно звернувся до
відповідача з претензією, а в
подальшому до суду, з метою стягнення
суми виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
безробітному з Південної митниці.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неприйняття доводів митного органу
щодо відшкодування завданої шкоди за
рахунок держави, тобто саме через
казначейську службу, оскільки
відповідно до п. 10 (який діяв до
набрання чинності Законом України «Про
зайнятість населення»), п. 11 ст. 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» роботодавцем є
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання та
фізичні особи, які використовують
найману працю, найманий працівник - це
фізична особа, яка працює за
трудовим договором (контрактом) на
підприємстві, в установі та
організації або у фізичної особи.

Матеріали справи містять довідку про
середню заробітну плату, з якої
вбачається, що ОСОБА_1 працювала в
Південній митниці та отримувала
заробітну плату в цьому органі.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 також
вбачається, що вона працювала в
Південній митниці та за рішенням суду
поновлена в Південній митниці.

Отже, в даному випадку роботодавцем,
який використовує працю ОСОБА_1, є
Південна митниця, яка повинна
відшкодовувати відповідно до ст. 35
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» вартість наданих
соціальних послуг безробітному.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги
Котовського міськрайонного центру
зайнятості є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Південної митниці
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 13 червня 2013 року у справі №
815/4160/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян