Справа № 553/711/14-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р. Справа № 553/711/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві на
постанову Ленінського районного суду
м. Полтава від 07.04.2014р. по справі №
553/711/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України Ленінського району в м. Полтаві
треті особи Апеляційний суд
Полтавської області , Державна
судова адміністрація України

про визнання дій неправомірними,
зобов'язання провести перерахунок та
виплати щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
зобов'язання в подальшому при
підвищенні заробітної плати проводити
перерахунок щомісячного грошового
утримання,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач- ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України Ленінського району в м.
Полтаві, треті особи: Апеляційний суд
Полтавської області, Державна судова
адміністрація України про визнання дії
незаконними, зобов'язання провести
перерахунок та виплатити щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці, зобов'язання в подальшому
при підвищенні заробітної плати
проводити перерахунок пенсії.

Постановою Ленінського районного суду
м. Полтава від 07.04.2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України Ленінського району в м.
Полтаві щодо відмови ОСОБА_1 в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
відповідно до вимог ст.ст. 129, 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» з період з 01 грудня 2013 року
неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України Ленінського району в м.
Полтаві здійснити повний перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці у
розмірі, передбаченому ст. ст. 129, 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» за період з 01 грудня 2013
року у відповідності до ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», виходячи з розміру
суддівської винагороди згідно довідки
Апеляційного суду Полтавської області
від 31 грудня 2013 року № 06-29/396, та в
розмірі 90 % заробітної плати
(суддівської винагороди) працюючого
судді на посаді судді Апеляційного
суду Полтавської області, з
урахуванням змін посадового окладу, що
виникла протягом 2013 року та
виплаченого щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
без обмежень максимального розміру
щомісячного грошового утримання.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 та Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві подали апеляційні
скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
постанову Ленінського районного суду
м. Полтава від 07.04.2014 року скасувати в
частині відмови в задоволенні позову
та постановити в цій частині нову
постанову, якою задовольнити дану
частину позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
необґрунтовану відмову судом першої
інстанції в задоволенні позовних вимог
про здійснення перерахунку її пенсії в
подальшому при зміні заробітної плати
працюючого судді апеляційного суду.

Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві в
апеляційній скарзі просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Апеляційну скаргу вмотивовує тим, що
суд першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови порушив ст. 138
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів", вважає постанову суду
першої інстанції незаконною,
необґрунтованою та такою, що
протирічить діючому законодавству.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час та місце розгляду справи
сповіщені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштових відправлень.

Враховуючи положення ч.4 ст.196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку, що неприбуття сторін не
перешкоджає судовому розгляду справи,
оскільки вони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду.

Апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційних скарг рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
позивача підлягає частковому
задоволенню, апеляційна скарга
пенсійного фонду України не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач перед виходом на
пенсію працювала на посаді судді
Апеляційного суду Полтавської області,
з серпня 1985 року по 18 липня 2011 року, а з 19
липня 2011 року є суддею у відставці та
відповідно до Закону України «Про
статус суддів» отримував щомісячне
довічне грошове утримання в розмірі 90%
грошового забезпечення працюючого
судді апеляційного суду.

Апеляційний суд Полтавської області у
зв'язку з підвищенням середньої
заробітної плати діючим суддям надав
позивачу довідку від 31 грудня 2013 року
про суддівську винагороду для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
яка склала 21 436 грн. 80 коп., починаючи з 01
грудня 2013 року.

Позивач у січні 2014 року зверталась до
відповідача із заявою про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання відповідно до довідки
Апеляційного суду Полтавської області
з 01 грудня 2013 року у розмірі 90% від
щомісячного грошового утримання
працюючого судді.

Відповідач листом від 05 лютого 2014 року
№ 14/Т-02 в задоволенні заяви позивача
відмовив, посилаючись на ч. 4 ст.138
Закону «Про судоустрій та статус
суддів», за змістом якої перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання у
зв'язку з підвищенням посадових
окладів не передбачений.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач відповідно до вимог ст.ст.129,138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" має право на перерахунок та
виплату щомісячного довічного
утримання судді у відставці, виходячи з
розміру 90 % заробітку судді.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з наявності у
позивача права на перерахунок і
виплату щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі, передбаченому ст. ст. 129, 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» за період з 01 грудня 2013
року у відповідності до ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», виходячи з розміру
суддівської винагороди згідно довідки
Апеляційного суду Полтавської області
від 31 грудня 2013 року № 06-29/396, та в
розмірі 90 % заробітної плати
(суддівської винагороди) працюючого
судді на посаді судді Апеляційного
суду Полтавської області, з
урахуванням змін посадового окладу, що
виникла протягом 2013 року та
виплаченого щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
без обмежень максимального розміру
щомісячного грошового утримання.

Колегія суддів частково погоджується
з такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07 2010
року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за вислугу років, перебування
на адміністративній посаді в суді,
науковий ступінь, роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

Так, призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
проводиться згідно вимог статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Згідно частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону від 07.07.2010
року щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03 червня 2013 року у справі № 1-2/2013 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) були
визнані неконституційною частина 3
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року N 2453-VI у редакції Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI.

Отже, при вирішенні даного спору до
правовідносин, що виникли після 03
червня 2013 року застосуванню до спірних
правовідносин підлягає частини 3
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" в редакції
Закону від 07.07.2010 року.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання позивача за період
з 01.12.2013 року, з урахуванням стажу
роботи на посаді більше 25 років, має
визначатися виходячи з 90 відсотків
заробітної плати судді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві безпідставно
відмовило позивачу у перерахунку
довічного грошового утримання.

Доводи апеляційної скарги пенсійного
органу про те, що Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" проведення
перерахунку довічного грошового
утримання судді передбачено виключно
для суддів Конституційного Суду
України, колегією суддів не беруться до
уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.2 Рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці),
визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів" від 10 липня 1998 року, за
якими рівень винагороди суддям за
виконання ними своїх професійних
обов'язків має бути таким, щоб
захистити їх від тиску, що може
спричинити вплив на їхні рішення або
взагалі поведінку суддів і таким чином
вплинути на їхню незалежність та
неупередженість (пункт 6.1); статус
забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17 листопада 2010 року N (2010)12,
"оплата праці суддів повинна
відповідати їх професії та виконуваним
обов'язкам, а також бути достатньою, щоб
захистити їх від дії стимулів, через
які можна впливати на їхні рішення.
Мають існувати гарантії збереження
належної оплати праці на випадок
хвороби, відпустки по догляду за
дитиною, а також гарантії виплат у
зв'язку з виходом на пенсію, які мають
відповідати попередньому рівню оплати
їх праці" (пункт 54).

У п.7. Рішення Конституційного Суду
України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року
зазначено, що суб'єкт права на
конституційне подання порушує перед
Конституційним Судом України питання
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI, зі
змісту якого вбачається, що виплата
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) здійснюється
суддям без індексації, без
застосування положень частин другої,
третьої статті 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та без проведення інших
перерахунків, передбачених законами
України.

Конституційний Суд України вважає, що
Закон України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року N 3668-VI, поширюючи дію
положень абзацу другого пункту 2
розділу II "Прикінцеві та перехідні
положення", як вбачається з їх змісту,
на правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), залишив
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, але звузив обсяг цього права та
встановив обмеження в перерахунках
передбачених законами України пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, чим
знизив досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Таким чином,
зазначені положення Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" в частині поширення їх дії на
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" стосовно
виплати пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів у
відставці суперечать вимогам частини
першої статті 126 Конституції України.

У зв'язку з викладеним, дія абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п.8
Рішення).

Колегія суддів вважає за необхідне
вказати, що згідно ст. 3 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно ч.5 ст.109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

Ст. 5 КАС України передбачає здійснення
судочинства відповідно як Законів
України, так і міжнародних договорів,
згода на які надано BP України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів". При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому ч.3
ст.138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів".

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає зміні з наступних
підстав.

Суд першої інстанції зобов'язав
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці у
розмірі, передбаченому ст. ст. 129, 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» за період з 01 грудня 2013
року у відповідності до ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», виходячи з розміру
суддівської винагороди згідно довідки
Апеляційного суду Полтавської області
від 31 грудня 2013 року № 06-29/396, та в
розмірі 90 % заробітної плати
(суддівської винагороди) працюючого
судді на посаді судді Апеляційного
суду Полтавської області, з
урахуванням змін посадового окладу, що
виникла протягом 2013 року та
виплаченого щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
без обмежень максимального розміру
щомісячного грошового утримання

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
щомісячне довічне грошове утримання
суді у відставці є періодичним
платежем, виплата якого, за загальним
правилом не обмежена у часі. Отже,
вирішуючи питання про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплатити
відповідні періодичні платежі, суд не
має підстав обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
перерахунку і виплати, певним часовим
проміжком, крім випадків, передбачених
законом.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
справа по суті вирішена правильно, але
з помилковим застосуванням норм
матеріального права, що є підставою для
часткового задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_1 та зміни судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197 п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Полтава від 07.04.2014р. по справі №
553/711/14-а змінити.

Абзац третій резолютивної частини
постанови викласти в наступні
редакції:

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України Ленінського району в м.
Полтаві здійснити ОСОБА_1 перерахунок
та виплату щомісячного довічного
грошового утримання у розмірі 90%
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді, згідно довідки
Апеляційного суду Полтавської області
№06-29/396 від 31.12.2013 року, починаючи з
01.12.2013 року, без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання.

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду м. Полтава від 07 квітня
2014 року по справі №553/711/14-а - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С.