Справа № 826/15893/13-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 30 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 жовтня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ФОП ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся до
Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем проведено позапланову
невиїзну документальну передвіку
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів)
Позивачем, за результатами якої було
складено Акт №660/26-52-17-01/НОМЕР_1 від
27.08.2013 р. «Про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки
своєчасності. Достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів) фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3,
реєстраційний номер облікової картки
НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1, за
період з 01.07.2010 р. по 31.12.2012 р.» (надалі -
Акт №660).

16.09.2013 р., на підставі Акту №660,
Відповідачем було винесено податкові
повідомлення-рішення форми «Р»,
зокрема:

- № - яким було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 31 635,50 грн. (із
яких, за основним платежем 25 308,40 грн., за
штрафними санкціями 6 327,10 грн.), за
порушення п.183.4 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1
ст.188, п.200.1.ст.200 ПК України;

- № - яким було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування в сумі 107 059,98 грн.
(із яких, за основним платежем 85 511,98
грн., за штрафними санкціями 21 548,00 грн.),
за порушення пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, п.177.1,
п.177.2, п.177.5 ст.177, п.49.2, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49,
п.294.2 ст.294 ПК України;

- № - яким було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачуються
податковими агентами, в розмірі 30 916,87
грн. (із яких, за основним платежем 24 325,50
грн. за штрафними санкціями - 6 591,37 грн.),
за порушення пп.8.1.1 п.8.1 ст.8, пп. А) п.17.2
ст.17, пп. А) п.19.2 ст.19, пп.20.3.2.п.20.3 ст.20
Закону №889 та пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2
«а», «б», ст.176, пп.49.18.2. п.49.18. ст.49 ПК
України.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що
20.01.2012 р. (№9913/10) Позивач подав до ДПІ у
Деснянському районі м. Києва заяву на
право застосовувати спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності в 2012
р.

Однак, відповідно до положень п.291.5.8
п.291.5 ст.291 ПК України не можуть бути
платниками єдиного податку суб'єкти
господарювання, які на день подання
заяви про реєстрацію платником єдиного
податку мають податковий борг, крім
безнадійного податкового боргу, що
виник внаслідок дії обставин
непереборної сили (форс-мажорних
обставин).

Як вбачається із матеріалів справи,
Відповідачем, відповідно до положень
п.291.5.8 п.291.5 ст.291 ПК України, було
прийнято рішення №470/10/17-145 від 30.01.2012 р.,
яким Позивачу було відмовлено у видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку.

Відповідно до матеріалів справи
вбачається, що ДПІ у Деснянському
районі м. Києва направляла за адресою
Позивача рішення №470/10/17-145 від 30.01.2012 р.,
та було отримано Позивачем 10.02.2012 р., що
посвідчується копією повідомлення про
вручення поштового відправлення
(Київ-166, 873).

В свою чергу, Позивачем не
оскаржувалось ні в адміністративному
порядку, ні в судовому порядку рішення
№470/10/17-145 від 30.01.2012 р., яким Позивачу
було відмовлено видачі Свідоцтва про
сплату єдиного податку.

З огляду на зазначене, Позивач в 2012 р.
зобов'язаний був проводити
господарську діяльність на загальній
системі оподаткування, обліку та
звітності.

Отже, суд першої інстанції вірно
зазначив, що Позивач подавав звітність
по спрощеній системі без належних
підстав за 2012 р., і така звітність
приймалась ДПІ у Деснянському районі м.
Києва до відома.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що Позивач в період з 01.07.2010
р по 30.06.2011 р. здійснював діяльність на
спрощеній системі оподаткування, а в
період з 01.07.2011 р. по 31.12.2011 р. на
загальній системі оподаткування та
відповідно до зазначеного вище, в 2012 р.
Позивач зобов'язаний був здійснювати
діяльність на загальній системі
оподаткування.

Так, положення п.168.2 ст.168 ПК України
врегульовують оподаткування доходів,
нарахованих (виплачених, наданих)
платнику податку особою, яка не є
податковим агентом, та іноземних
доходів, зокрема: латник податку, що
отримує доходи від особи, яка не є
податковим агентом, та іноземні доходи,
зобов'язаний включити суму таких
доходів до загального річного
оподатковуваного доходу та подати
податкову декларацію за наслідками
звітного податкового року, а також
сплатити податок з таких доходів (п.168.2.1
п.168.2 ст.168 ПК України); особою, яка не є
податковим агентом, вважається
нерезидент або фізична особа, яка не
має статусу суб'єкта підприємницької
діяльності або не є особою, яка
перебуває на обліку у контролюючих
органах як особа, що провадить
незалежну професійну діяльність (п.168.2.2
п.168.2 ст.168 ПК України).

Фізичні особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи
(п.177.5 ст.177 ПК України).

Як вбачається із матеріалів справи,
сума валового доходу в період за 3-4 кв.
2011 р. становить 74 688,68 грн. Крім того,
Позивачем самостійно визначено в
Податковій декларації платника
єдиного податку - фізичної
особи-підприємця за 2012 р. вказана сума
доходу 450 643,00 грн.

Пунктом 177.10 ст. 177 ПК України визначено,
що фізичні особи - підприємці
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат та мати підтверджуючі
документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України №1025 від 24.12.2010 р.
передбачено, що відповідно до п.177.10
ст.177 та п.178.6 ст.178 р. IV ПК України
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування, та фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат, у якій щоденно
на підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
періоді.

Водночас, Позивачем не надано в ході
судового розгляду Книги обліку доходів
і витрат, крім того не надано доказів
(договори, кошториси, акти
приймання-передачі, касові чеки,
специфікації, видаткові накладні щодо
придбання товарів, робіт, послуг), які
були необхідні Позивачу для виконання
взятих ним зобов'язань за укладеними
договорами із Замовниками.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що оскільки
жодних первинних документів, які б
посвідчували правомірність віднесення
суми 72 680,00 грн. до валових витрат
(період з 01.07.2011 р. по 31.12.2011 р.) Позивачем
не має, тому таке віднесення останнім
сум до валових витрат було вчинено
безпідставно. Крім того, Позивачем не
надано жодних доказів, щодо понесених
витрат за 2012 р.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно погодився із доводами
Відповідача, що сума чистого доходу
Позивача в 2011 р. становила 74 688,68 грн., а в
2012 р. - 450 643,00 грн.

З врахуванням положень п.167.1 ст.167 ПК
України, яка визначає ставку податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 15 % (та в
разі перевищення доходу
десятикратного розміру мінімальної
заробітної плати - 17% на суму що
перевищує такий дохід), основний платіж
за податком на доходи фізичних осіб
становить 85 511,98 грн. (за 2011р. - 11 477,87 грн.
та за 2012 р. - 74 034,11 грн.)

Також, відповідно до положень абз.2 п.123.1
ст.123 ПК України у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених пп.54.3.1, пп.54.3.2,
пп.54.3.4, пп.54.3.5, пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 цього
Кодексу, тягне за собою накладення на
платника податків штрафу в розмірі 25 %
суми визначеного податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Таким чином, Відповідачем було
правомірно застосовано до Позивача
штрафні санкції в розмірі 25% від суми
визначеного податкового зобов'язання.

Крім того, в п.49.2, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК
України передбачено обов'язок платника
податків подавати податкові
декларації за кожний звітний період
щодо кожного окремого податку,
платником якого він є, відповідно до
цього Кодексу незалежно від того, чи
провадив такий платник податку
господарську діяльність у звітному
періоді.

Судом встановлено, що в 2012 р. Позивач не
задавав до ДПІ у Деснянському районі м.
Києва декларацію про майновий стан і
доходи за 2012 р.

Пунктом 120.1 ст.120 ПК України
передбачено, що неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, про правомірність винесення
податкового повідомлення-рішення
№ від 16.09.2013 р., яким Позивачу було
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування в
сумі 107 059,98 грн. (із яких, за основним
платежем 85 511,98 грн., за штрафними
санкціями 21 548,00 грн.), за порушення
пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, п.177.1, п.177.2, п.177.5 ст.177,
п.49.2, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.294.2 ст.294 ПК
України.

Крім зазначеного судом встановлено, що
Позивач в період з 2010 р по 2012 р. мав
трудові відносини (що були
зареєстровані Деснянським районним
центром зайнятості м. Києва) із 8
працівниками, про що надано відповідні
трудові договори між працівником і
фізичною особою. При цьому, відповідно
до наданих Позивачем довідок за ф.1-ДФ
ФОП ОСОБА_3 виплачував вказаним
працівникам заробітну плату, з якої
нараховував, утримував та
перераховував до бюджету податок з
доходів фізичних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, що
не заперечується сторонами, за 2010-2012
роки Позивач нарахував, утримав та
перерахував до бюджету податку з
доходів фізичних осіб (як податковий
агент) в розмірі 1 829,48 грн.

Відповідно до договорів (№194 від 19.03.2010
р., №201 від 15.04.2010 р., №206 від 01.06.2010 р., №207
від 15.06.2010 р., №205 від 17.06.2010 р., №211 від
25.06.2010 р., №202 від 01.07.2010 р., №241 від 07.04.2011
р., №242 від 18.04.2011 р., №243 від 13.05.2011 р., №214
від 17.08.2011 р., №246 від 24.10.2011 р., №247 від
01.11.2011 р., №261 від 23.04.2012 р., №262 від 23.04.2012
р., №267 від 26.06.2012 р., №271 від 17.07.2012 р., №272
від 31.07.2012 р., №273 від 31.07.2012 р., №274 від
17.08.2012 р., №279 від 23.08.2012 р., №283 від 10.09.2012
р., №286 від 22.11.2012 р.) та Актів приймання
виконання будівельних робіт до
вказаних договорів, ФОП ОСОБА_3
отримував заробітну плату від
контрагентів в розмірі 180 347,00 грн. (за 3-4
квартал 2010 р. 94 369,00 грн., за 2011 р. - 26 039,00
грн. та за 2012 р. - 59 939,00 грн.).

При цьому, Позивачем було підтверджено
включення заробітної плати
працівників до Актів приймання
виконання будівельних робіт, отримання
таких коштів від контрагентів та в
подальшому виплату такої заробітної
плати найманим працівникам.

Однак, жодних доказів нарахування,
утримання та перерахування Позивачем
до бюджету податку з фізичних осіб із
суми 180 347,00 грн. (за вищевказаними
договорами) Позивачем не надано.

Згідно пп. А) п.20.3 ст. 20 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(далі - Закон №889), що діяв на час
виникнення спірних справовідносин,
фінансово відповідальними за
порушення норм цього Закону, при
порушенні правил нарахування,
утримання та сплати до бюджету податку
з доходів платника податку, що
здійснюються особами, визначеними цим
Законом податковими агентами, - такі
особи. У разі коли податковий агент до
або під час виплати доходу на користь
платника податку не здійснює
нарахування, утримання або сплату
(перерахування) цього податку,
відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок таких дій, покладається на
такого податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкових
зобов'язань або податкового боргу
(п.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону №889).

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що Позивачем безпідставно не
утримано та не перераховано до бюджету
податок на дохід фізичних осіб із
доходу працівників (за 2010-2012 р.), що був
отриманий робітниками за роботи, які
виконувались за укладеними Позивачем
договорами. Як вбачається із наданих
Відповідачем розрахунків, розмір
недоплати становить 24 325,50 грн. (за 2010 р. -
13 076,25 грн., за 2011 р. - 3 338,40 грн., за 2012 р. - 7
910,85 грн.).

В п.127.1 ст.127 ПК України визначено, що
ненарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків, - тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

При цьому, штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) за наслідками перевірок, які
здійснюються контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм п.7 цього підрозділу)
(п.11 під.10 Перехідних положень ПК
України).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що Відповідачем правомірно
було застосовано до Позивача штрафні
санкції в розмірі 25% від суми податку,
що підлягає нарахуванню, зокрема: за 2010
р. - 3 269,06 грн., за 2011 р. - 834,60 грн., за 2012 р. -
1 977,71 грн. (загальна сума - 6 081,37 грн.).

Крім того, оскільки Позивачем не надано
доказів, які б посвідчували факт
подання розрахунків за ф.1-ДФ за 3-4 кв. 2011
р., 2 кв.2012 р, 4 кв. 2012 р. тому, суд
погоджується із доводами Відповідача,
що відповідно до абз.1 п.119.2 ст.119 ПК
України, до Позивача правомірно
застосували штрафну санкцію в розмірі
510,00 грн.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, про правомірність винесення
податкового повідомлення-рішення
№ від 16.09.2013 р.

Стосовно правомірності винесення
Відповідачем податкового
повідомлення-рішення № від 16.09.2013
р., колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 183.4 ст.183 ПК України
визначає, що у разі переходу осіб із
спрощеної системи оподаткування, що не
передбачає сплати податку, на сплату
інших податків і зборів, встановлених
цим Кодексом, у випадках, визначених
гл.1 р. XIV цього Кодексу, за умови, що такі
особи відповідають вимогам, визначеним
п.181.1 ст.181 цього Кодексу, реєстраційна
заява подається не пізніше 10 числа
першого календарного місяця, в якому
здійснено перехід на сплату інших
податків і зборів, встановлених цим
Кодексом. Якщо такі особи відповідають
вимогам, визначеним п.182.1 ст.182 цього
Кодексу, реєстраційна заява подається
у строк, визначений п.183.3 цієї статті.

В п.181.1 ст.181 ПК України передбачено, що у
разі якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300 000 грн.
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку у
контролюючому органі за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених ст.183
цього Кодексу, крім особи, яка є
платником єдиного податку.

З Податкових декларацій платника
єдиного податку - фізичної
особи-підприємця (за 3 кв. 2012 р та 2012 р.)
вбачається, що сума доходів ФОП ОСОБА_3
в жовтні 2012 р. перевищила суму 300 000 грн.
(без урахування суми ПДВ), однак
Позивач, із недотриманням положень
п.181.1 ст.181 та п.183.3 ст.183 ПК України, не
зареєструвався платником ПДВ.

Як вже було встановлено, Позивач не
перебував на спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності,
оскільки йому було відмовлено в
застосуванні такої листом від 30.01.2012
року № 470/10/17-145.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

- дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

- дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

За операціями з виконання підрядних
будівельних робіт суб'єкти
підприємницької діяльності можуть
застосовувати касовий метод
податкового обліку відповідно до
пп.14.1.266 п.14.1 ст.14 цього Кодексу.

Порядок визначення бази оподаткування
в разі постачання товарів/послуг
визначений в ст.188 ПК України. При цьому,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п.200.1. ст.200 ПК
України).

В ході судового розгляду було
встановлено, що у вересні-грудні 2012 р. у
Позивача виник дохід в розмірі 150 643,00
грн., за таких обставин сума основного
платежу з ПДВ за жовтень-грудень 2012 р.
становить 25 308,40 грн.

Окрім цього, згідно положень абз.2 п.123.1
ст.123 ПК України судова колегія
погоджується із посиланням
Відповідача про об'єктивність
нарахування штрафних санкцій в розмірі
25 % від суми визначеного податкового
зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів вважає
також правомірним податкове
повідомлення-рішення № від 16.09.2013
р., яким Позивачу було збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі
31 635,50 грн. (із яких, за основним платежем
25 308,40 грн., за штрафними санкціями 6 327,10
грн.), за порушення п.183.4 ст.183, п.187.1 ст.187,
п.188.1 ст.188, п.200.1.ст.200 ПК України.

Крім того, колегія суддів бере до уваги
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року по справі № 826/17724/13-а за позовом
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними дії,
зобов'язання вчинити дії, згідно якої
було залишено без змін постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва, якою в свою чергу, було
відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог щодо визнання
протиправними дії ДПІ у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві щодо відмови у
видачі позивачу свідоцтва про сплату
єдиного податку на підставі поданої
ним заяви "про застосування спрощеної
системи оподаткування" від 20 січня 2012
року та зобов'язання ДПІ у Деснянському
районі м. Києва видати позивачу
свідоцтво про сплату єдиного податку
на підставі поданої ним заяви "про
застосування спрощеної системи
оподаткування" від 20 січня 2012 року.

З огляду на встановлене, судова колегія
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про обґрунтованість
прийнятих відповідачем податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 жовтня 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.