Справа № 817/4506/13-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"20" травня 2014 р.
Справа № 817/4506/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Городнюк В. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "31" січня 2014
р. у справі за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі у - ФОП
ОСОБА_4.) звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - ДПІ у м. Рівному) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
12.07.2013 року:

№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 17397,34 грн. (у т.ч. 13917,87
грн. основного платежу та 3479,47 грн. -
штрафних санкцій);

№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 6862,43 грн. (у т.ч. 5489,94
грн. основного платежу та 1372,49 грн. -
штрафних санкцій).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
12.07.2013 року № та №000344742.

Присуджено на користь позивача
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 242,60 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ДПІ у м.Рівному звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Позивач надав суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу та
просив розглянути справу за його
відсутності.

Відповідач не скористався своїм правом
на участь в судовому засіданні:
повноважного представника в засідання
суду не направив, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

З урахуванням приписів ч.4 ст.196 КАС
України, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судової колегією у
відкритому судовому засіданні за
відсутності позивача та представника
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_1 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності 16.10.2007 з
видом економічної діяльності 46.73 -
оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням та є
платником податку на додану вартість
згідно свідоцтва НОМЕР_2 серії НОМЕР_3,
перебуває на загальній системі
оподаткування (Т-1, а.с.54-56).

У період з 10.06.2013 року по 21.06.2013 року ДПІ
у м.Рівному, відповідно до направлення
№166/587/17-100 від 10.06.2013 року, наказу на
проведення планової документальної
перевірки №516 від 21.05.2013 року була
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_4, РНОКПП
НОМЕР_4, вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року, результати якої
оформлені актом №153/НОМЕР_4/17-116 від
27.06.2013 року (Т-1, а.с.8-27, 41, 42).

Висновками акта перевірки
№153/НОМЕР_4/17-116 від 27.06.2013 року
встановлено порушення позивачем вимог
ст.177, п.198.3 ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1 та п.200.2
ст.200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-УІ (із наступними
змінами та доповненнями) в результаті
чого занижено суми податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в сумі 13917,87
грн. та суми податку на додану вартість,
які підлягають нарахуванню до сплати в
бюджет в розмірі 5489, 94 грн.

На підставі результатів
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_4 12.07.2013 р.
ДПІ у м. Рівному винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 17397,34
грн. (у т.ч. 13917,87 грн. основного платежу
та 3479,47 грн. - штрафних санкцій) та
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 6862,43 грн. (у т.ч. 5489,94
грн. основного платежу та 1372,49 грн. -
штрафних санкцій).

Відповідно до висновку акта перевірки
№153/НОМЕР_4/17-116 від 27.06.2013р., викладеного
на стор. акта 6-10 (Т-1, а.с.14-17), перевіркою
правильності визначення витрат за 2011
та 2012 роки, відображених в деклараціях
про доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки,
податковим органом встановлено
розбіжності за 2011р. в сумі 43491,25 грн. та
за 2012р. в сумі 21844,86 грн., які не
реалізовані у звітному періоді та
обліковуються на залишках ФОП ОСОБА_4
станом на 31.12.2011р. та 31.12.12р.. При цьому
податковим органом зазначено, що таким
чином ФОП ОСОБА_4 при визначенні
валових витрат за 2011 та 2012 роки
безпідставно завищено собівартість
реалізованого товару на загальну суму
65336,11 грн., у т.ч. за 2011р. в сумі 43491,25 грн.
та за 2012р. в сумі 21844,86 грн.

З приводу зазначеного, суд констатує,
що відповідачем під час проведення
перевірки не було здійснено розрахунок
собівартості фактично реалізованих
ФОП ОСОБА_4 ТМЦ за 2011-2012 роки, а також
відсутній розрахунок суми завищення
собівартості реалізованого товару на
загальну суму 65336,11 грн., у т.ч. за 2011р. в
сумі 43491,25 грн. та за 2012р. в сумі 21844,86 грн.
Крім цього, відсутній відповідний
розрахунок на суму завищення
собівартості реалізованого товару.

Відповідно до п.4-6 розділу 1 та п.5.2
розділу 2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984, акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень; за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до виявлених
порушень; факти виявлених порушень
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, з посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів; за кожним відображеним в акті
фактом порушення необхідно чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків.

Вищевказаним вимогам
нормативно-правового документа акт
перевірки не відповідає, позаяк
виявлені перевіркою порушення в акті
перевірки не описані, не зазначено
докази, які свідчать про виявлене
порушення, а також відсутній
обґрунтований розрахунок суми
завищення позивачем витрат на загальну
суму 65336,11 грн., у т.ч. за 2011 року в сумі
43491,25 грн. та за 2012 року в сумі 21844,86 грн.

Крім цього, податковий орган
необґрунтовано вказав на віднесення
позивачем до складу витрат за 2011-2012
роки вартості придбаних товарів, які не
реалізовані в звітному періоді та
обліковуються на залишках платника
податків станом на 31.12.2011 року та 31.12.2012
року, позаяк акт перевірки не містить
будь-яких документально підтверджених
відомостей про те, які саме товари, по
яких сформовано витрати, залишались
нереалізованими станом на 31.12.2011 року
та 31.12.2012 року.

На спростування висновків відповідача
про безпідставність віднесення
позивачем до складу валових витрат
витрати в сумі 27449,68 грн., які не
приймали участь в основній
господарській діяльності та відсутні в
залишках товарно-матеріальних
цінностей станом на 31.12.2012 рік під час
перевірки було надано
оборотно-сальдові відомості по рахунку
№281 відповідно до якої станом на 31.12.2012
року ТМЦ (вагонка ПВХ 10 стандарт по ціні
12,97 грн., вагонка ПВХ 20 см. по ціні
15,72 грн.) в наявності є та обліковуються
в залишках ТМЦ (Т-1, а.с.58-61).

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пп.177.1, 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Згідно з п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України належать
до складу валових витрат витрати не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Позивачем надано суду копії первинних
документів, якими підтверджено в
повній мірі суми витрат понесених
позивачем під час здійснення
підприємницької діяльності за період
який охоплений перевіркою а саме:
видатковими накладними (Т-1, а.с.62-151),
податковими накладними (Т-2, а.с.152-250, Т-3,
а.с.1-42).

Судом досліджено декларації про
майновий стан і доходи за 2011 та 2012 роки
(Т-3, а.с.49-58), видаткові накладні (Т-1,
а.с.152-250, Т-2, а.с.1-78), реєстри виданих та
отриманих податкових накладних (Т-2,
а.с.80-150), договори оренди нежитлових
приміщень (Т-3, а.с.70-73), які
підтверджують факти реалізації ТМЦ
(будівельні матеріали) за період з
01.01.2011 по 31.12.2012. Розбіжностей при
визначенні валових витрат за 2011 та 2012
роки судом не встановлено.

Таким чином, всі первинні
бухгалтерські документи перевіреного
періоду були опрацьовані в повному
обсязі ревізорами під час перевірки, у
тому числі видаткові та податкові
накладні, реєстри виданих та отриманих
податкових накладних, банківські
виписки, оборотно-сальдові відомості
по рахунку №281.

Висновок податкового органу про
завищення позивачем собівартості
реалізованого товару на загальну 65336,11
грн., у т.ч. за 2011р. в сумі 43491,25 грн. та за
2012р. в сумі 21844,86 грн. не підтверджений в
ході судового розгляду
адміністративної справи належними та
допустимими доказами.

Стосовно виявлених перевіркою
порушень щодо неповноти позивачем
нарахування податку на додану вартість
судом враховано та встановлено таке.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, відповідно до пп. "а" п. 198.1
ст. 198 розділу V Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України є
податкова накладна, яка повинна
містити обов'язкові реквізити,
визначені цією ж нормою.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на вказані положення
Податкового кодексу України,
необхідною умовою для виникнення у
платника податків права на формування
податкового кредиту є факт придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності, за наявності належно
оформлених податкових накладних.

Висновки податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту за грудень 2012 року в сумі 5489,94
грн. ґрунтуються на тому, що згідно
первинних документів та книги обліку
доходів і витрат встановлено, що
частина придбаного платником податків
товару на суму ПДВ 5489,94 грн., що
включений платником до складу
податкового кредиту в попередніх
звітних періодах ФОП ОСОБА_4 не
реалізований споживачам та відсутній
на залишках, тобто не використовувався
у господарській діяльності, а у разі
коли товари (роботи, послуги),
виготовлені або придбані, частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково ні, то до суми
податкового кредиту включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку при виготовленні або
придбанні, яка відповідає частці
використання таких товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях
звітного періоду.

Судом встановлено, що ТМЦ на які вказує
відповідач у висновках акта перевірки
обліковувалися в бухгалтерському
обліку по рахунку №281, що
підтверджується оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку №281: місця
зберігання ТМЦ за 31.12.2012 (Т-1, а.с.58-61).

Матеріалами справи підтверджено, що
податковий кредит позивача в грудні 2012
року підтверджений належним чином
оформленими податковими накладними, на
їх невідповідність приписам закону
відповідач не покликається.
Постачальники на час видачі податкових
накладних зареєстровані платниками
податку на додану вартість, що
відповідачем не заперечується.

На підставі досліджених доказів суд
приходить до висновку, що податковий
кредит в грудні 2012 року сформований
позивачем у відповідності до приписів
Податкового кодексу України. За
встановлених обставин податковим
органом не доведено порушення
позивачем п.198.3, п.199.1 ст.199, п.200.1, п.200.2
ст.200 Податкового кодексу України, у
зв'язку з чим збільшення суми ПДВ, які
підлягають нарахуванню до сплати в
бюджет в сумі 5489,94 грн. суд вважає
неправомірним, що виключає
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1372,49 грн.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"31" січня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області вул.Відінська,8, м.Рівне, 33023

- ,