Справа № 2-а-173/11/1530
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-173/11/1530

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Шумейко Микола Трохимович

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого – судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Біляївському районі Одеської
області на постанову Теплодарського
міського суду Одеської області від 26
липня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
про визнання дій протиправними та
зобов’язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області,
у якому просить визнати дії
відповідача щодо відмови позивачу в
перерахунку державної та додаткової
пенсії протиправними, зобов'язати
відповідача провести перерахунок
державної пенсії з 01.01.2011 року та
виплачувати позивачу відповідно до ч.4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі не нижче 8
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням норм ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» починаючи з 01.01.2011 року
зобов'язати відповідача провести
перерахунок щомісячної додаткової
пенсії з 01.01.2011 року та виплачувати
позивачу відповідно до ст.50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
-75% мінімальної пенсії за віком з
урахуванням норм ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» починаючи з 01.01.2011 року,
мотивуючи тим, що він є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї
категорії, інвалідом 2-ї групи.

Постановою Теплодарського міського
суду Одеської області від 26 липня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано дії Управління
пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області у
відмові в перерахунку пенсії ОСОБА_1
відповідно ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» протиправними.
Зобов’язано Управління пенсійного
фонду України у Біляївському районі
Одеської області провести перерахунок
та виплату ОСОБА_1 пенсії по 2 групі
інвалідності у розмірі, встановленому
ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров’ю у розмірі,
встановленому ст. 50, ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
75% мінімальної пенсії за віком з
урахуванням мінімального розміру
пенсії визначеної за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування» з 01.01.2011 року з
урахуванням сплачених за цей час
коштів. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, апелянт в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Судом першої інстанції справа була
розглянута в порядку скороченого
провадження, в зв’язку з чим,
відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції розглядається
апеляційним судом в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії,
інвалідом 2-ї групи, що підтверджується
посвідченням на його ім’я серії А
№070653, від 28.01.1997 року та вкладки до
нього №159719 від 17.09.1997р.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з наявності у позивача права на
отримання державної пенсії, розмір
якої у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має становити не менше 8
мінімальних пенсій за віком,
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров’я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров’ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров’ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв’язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 1 - інвалідам II
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров’ю, у розмірі 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Цим же
Законом викладено в новій редакції і
статтю 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв’язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв’язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по II групі інвалідності - 120
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІ групи, з 22 травня 2008 року має
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції до 28 грудня 2007 року), та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров’ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», з якої випливає,
що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов’язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов’язковість
якого надана Верховною Радою України,
або іншому правовому акту, суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008
року № 654, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх
зобов’язань, які встановлені статтею 46
Конституції України та статтями 49, 50 та
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щодо визначення розміру та
виплати пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» затверджено на 2011
рік прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність.

З урахуванням викладеного висновок
суду першої інстанції про
зобов’язання Управління Пенсійного
фонду України у Біляївському районі
Одеської області провести перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію та
додаткову пенсію, виходячи з розмірів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлених
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», з 01 січня 2011 року є
правильним.

Крім того, судом першої інстанції не
зазначено кінцеву дату по яку
необхідно виконувати рішення суду, за
таке суд не може визнавати право
позивача на майбутнє, тобто необхідно
визначити кінцевий періодом для
виконання рішення суду відповідачем.

Відповідно до пункту 7 частини першої
Закону України № 3491-VI «;Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік»від 14 червня
2011 року Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік»доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаній категорії громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене з 23 липня 2011 року
органи пенсійного фонду правомірно
нараховували та виплачували
підвищення до пенсії особам, які
постраждали внаслідок ЧАЕС у
відповідності до Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік»та постанови
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету».

З урахуванням зазначених норм
законодавства та встановлених
обставин справи, ОСОБА_1 має право на
перерахунок основної та додаткової
пенсії, як учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
першої категорії та інвалід ІІ групи у
відповідності зі ст. ст. 49, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 01 січня 2011 року по 22 липня 2011
року.

Оскільки судом першої інстанції
правильно по суті вирішено справу, але
при цьому помилково застосовано норми
матеріального права, постановлене по
справі судове рішення на підставі п. 1 ч.
1 ст. 201 КАС України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 183-2, 184, 195, 197, 198, 201, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Біляївському районі Одеської області
– задовольнити частково.

Постанову Теплодарського міського
суду Одеської області від 26 липня 2011
року – змінити.

Викласти абзац третій резолютивної
частини постанови Теплодарського
міського суду Одеської області від 26
липня 2011 року в наступній редакції:

«Зобов’язати Управління Пенсійного
фонду України у Біляївському районі
Одеської області провести перерахунок
та виплату ОСОБА_1 пенсії по 2 групі
інвалідності у розмірі, встановленому
ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров’ю у розмірі,
встановленому ст. 50, ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
75% мінімальної пенсії за віком з
урахуванням мінімального розміру
пенсії визначеної за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування» з 01 січня 2011 року
по 22 липня 2011 року з урахуванням
сплачених за цей час коштів.»

В іншій частині постанову
Теплодарського міського суду Одеської
області від 26 липня 2011 року – залишити
без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п’ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції..

Головуючий

В.О.Скрипченко

Суддя

О.С.Золотніков

Суддя

Ю.В.Осіпов