Справа № 9101/171903/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2014 рокусправа № 2а/0470/10082/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
05.10.2012р. у справі № 2а/0470/10082/12

за позовом прокурора Тернівського
району м.Кривого Рогу в інтересах
держави в особі Криворізької північної
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тернівського району м.
Кривого Рогу (далі по тексту - Прокурор)
в інтересах держави в особі
Криворізької північної міжрайонної
державної податкової інспекції (далі
по тексту - позивач, податковий орган)
звернувся до суду з позовом про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач)
заборгованості: по податку на додану
вартість, по орендній платі з фізичних
осіб та по податку з доходів фізичних
осіб.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що відповідач має
податковий борг в розмірі 29637,46грн.,
який утворився в результаті несплати
сум, нарахованих податковими
повідомленнями-рішеннями №/0 від
23.09.2010 року, № /0 від 09.12.2010 року, №
2/0 від 09.12.2010 року, № /0 від
09.12.2010 року, № /0 від 09.12.2010 року, та
самостійно нарахованих податкових
зобов'язань згідно декларацій № 3163 від
28.01.2010 року, № 18573 від 17.06.2010 року, № 26434
від 20.07.2010 року, № 31562 від 20.08.2010 року, №
32744 від 16.09.2010 року, № 40620 від 19.10.2010 року,
№ 44895 від 22.11.2010 року, № 62466 від 09.02.2012
року, № 62465 від 08.02.2012 року. Прокурор
наполягає на тому, що сума боргу
відповідачем добровільно не сплачена,
та підлягає примусовому стягненню.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено. При цьому суд зазначив, що
заборгованість у сумі позову є
узгодженою, але не сплаченою
відповідачем.

Не погодившись з висновками суду
першої інстанції, відповідач оскаржує
постанову суду в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог
зазначається, що приймаючи постанову,
суд першої інстанції не встановив та не
дослідив належним чином фактичні
обставини спору, невірно застосував
норми матеріального та процесуального
права. Апелянт вказує, що
заборгованість вже була сплачена
(стягнута за постановою 05.10.2012р.), суд
першої інстанції допустив подвійне
стягнення, вказані податкові вимоги
від 02.12.2008р. №1/3287 та від 09.01.2009р. №2/3
вважаються відкликаними. Апелянт
вважає судове рішення незаконним,
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 є платником
податків, зборів (обов'язкових
платежів) і перебуває на податковому
обліку в Криворізькій північній
міжрайонній державній податковій
інспекції (а.с.13).

Податковим органом були проведені
невиїзні документальні перевірки
дотримання вимог податкового
законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1.

В ході перевірок виявлені порушення
підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4,
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000 року № 2181-III (далі -
Закон України № 2181-III), підпункту 7.7.1
пункт 7.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" , а саме несвоєчасне
подання декларацій, та несвоєчасна
сплата платежів (а.с.33,40).

За результатом перевірок прийняті
рішення про застосування штрафних
санкцій до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1:

- повідомлення-рішення № /0
від 23.09.2010 року на суму 170,00 грн.,
прийняте на підставі акта перевірки №
153/172/НОМЕР_1 від 20.09.2010 року;

- повідомлення-рішення № /0
від 09.12.2010 року на суму 1372,74 грн.,
прийняте на підставі акта перевірки №
234/172/НОМЕР_1 від 26.11.2010 року;

- повідомлення-рішення № 2/0
від 09.12.2010 року на суму 302,27 грн.,
прийняте на підставі акта перевірки №
233/172/НОМЕР_1 від 26.11.2010 року;

- повідомлення-рішення № /0
від 09.12.2010 року на суму 62,00 грн., прийняте
на підставі акта перевірки №
233/172/НОМЕР_1 від 26.11.2010 року;

- повідомлення-рішення № /0
від 09.12.2010 року на суму 20,00 грн., прийняте
на підставі акта перевірки №
233/172/НОМЕР_1 від 26.11.2010 року.

Податкові повідомлення-рішення
отримані відповідачем, що
підтверджується підписом на корінці
податкового повідомлення-рішення, та
поштовими квитанціями.

Крім того, відповідачем самостійно
нараховані зобов'язання згідно з
декларацією по орендній платі за
земельні ділянки державної і
комунальної власності - № 3163 від 28.01.2010
року, по податку на додану вартість - №
18573 від 17.06.2010 року, № 26434 від 20.07.2010 року,
№ 31562 від 20.08.2010 року, № 32744 від 16.09.2010
року, № 40620 від 19.10.2010 року, № 44895 від
22.11.2010 року, по податку з доходів
фізичних осіб - № 62466 від 09.02.2012 року, №
62465 від 08.02.2012 року.

На виконання підпунктів 6.2.2, 6.2.3 пункту
6.2 статті 6 Закону України № 218-III
відповідачу направлено першу
податкову вимогу № 1/3287 від 02.12.2008 та
другу податкову вимогу № 2/3 від 09.01.2009
року.

За несвоєчасну сплату податкових
зобов'язань податковим органом на
підставі статті 16 Закону України №
2181-III відповідачу була нарахована пеня
у сумі 6530,15 грн.

За даними податкового органу станом на
25.07.2012 року за відповідачем
обліковується заборгованість на
загальну суму 29637,46 грн.

Аналіз матеріалів справи та норм права,
які регулюють спірні правовідносини,
показав наступне.

Відповідно до підпункту 17.1.1 пункту 17.1
статті 17 Закону України № 2181-III платник
податків, що не подає податкову
декларацію у строки, визначені
законодавством, сплачує штраф у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян за кожне
таке неподання або її затримку.

Згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Закону України № 2181-III у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом,
такий платник податку зобов'язаний
сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
десяти відсотків погашеної суми
податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних
днів включно, наступних за останнім
днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі двадцяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу;

- при затримці, що є більшою 90
календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

За нормами підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України № 2181-III у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону України № 2181-III платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом
десяти календарних днів.

Відповідно до норм Закону України №
2181-III у разі несплати попередніх
податкових вимог, на новостворений
податковий борг податкові вимоги не
формуються.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59
Податкового кодексу у разі коли у
платника податків, якому надіслано
(вручено) податкову вимогу, сума
податкового боргу збільшується,
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу такого платника
податку, що виник після надіслання
(вручення) податкової вимоги.

За приписами ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1
статті 18 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків
у банках, обслуговуючих такого
платника, на суму податкового боргу
або його частини.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового
кодексу України передбачено, що
стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

Відповідно до частини 1 пункту 95.3
статті 95 Податкового кодексу України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду.

За нормами пункту 95.4 статті 95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.
Стягнення готівкових коштів
здійснюється у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів вважає помилковим
доводи відповідача з посиланням на
ст.255 КАС України, оскільки зазначені в
поясненнях судові рішення не впливають
на оцінку судом спірних правовідносин.
Так, ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06.10.2010р. провадження у справі
2а-7925/09/0470 закрито. Більш того період
виникнення заборгованості, що заявлено
у позові по справі 2а-7925/09/0470 - до 19.03.2009р.,
що не стосується справи, що
розглядається.

Щодо постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.12.2011р. у справі № 2а12365/10/0470, на яку
посилається відповідач в сенсі ст.255
КАС України, слід зазначити, що сума
заявлених у тій справі вимог в розмірі
69301,52грн. виникла у вересні 2009р., що
також не співпадає з даними у справі, що
розглядається.

За встановлених обставин, висновки
суду першої інстанції обґрунтовані.
Судове рішення прийнято з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, з урахуванням фактичних
обставин спору. Підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення не
вбачається. Клопотання про закриття
провадження у справі у зв'язку з
добровільною сплатою суми
заборгованості не підлягає
задоволенню, оскільки не є
обґрунтованим та суперечить нормам КАС
України. Заяв про відмову від позову
від прокурора та позивача не надходило.

Керуючись ст.ст. 195, 196,198,200,205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05.10.2012р. у
справі № 2а/0470/10082/12 залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
05.10.2012р. у справі № 2а/0470/10082/12 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили у
відповідності до ст.254 КАС України і
може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС
України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна