Справа № 2а-0870/7615/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/74660/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Чумаченко
Т.А.,Васильченко Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Бердянської міської ради Запорізької
області, Бердянського
природоохоронного міжрайонного
прокурора Запорізької області про
визнання рішення протиправним, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 4 жовтня 2012
року,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулись до суду з вказаним позовом,
у якому просили:

визнати протиправним та скасувати
пункт 1 рішення Бердянської міської
ради Запорізькій області № 60 від 30.12.2010
в частині задоволення протесту
Бердянської природоохоронної
прокуратури Запорізькій області від
11.11.2010 № 26/267 стосовно підпунктів 5.30, 5.31,
5.32 пункту 5 рішення вісімдесят шостої
сесії V скликання Бердянської міської
ради Запорізькій області № 17 від 31.03.2010;

визнати протиправним та скасувати
пункт 2 рішення Бердянської міської
ради Запорізькій області № 60 від 30.12.2010
в частині скасування підпунктів 5.30, 5.31,
5.32 пункту 5 рішення вісімдесят шостої
сесії V скликання Бердянської міської
ради Запорізькій області № 17 від 31.03.2010;

визнати протиправними дії
Бердянського природоохоронного
міжрайонного прокурора Запорізької
області щодо винесення протесту № 26/276
від 11.11.2010 про скасування підпунктів 5.30,
5.31, 5.32 пункту 5 рішення вісімдесят
шостої сесії V скликання Бердянської
міської ради Запорізькій області № 17
від 31.03.2010.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
пункт 1 рішення Бердянської міської
ради Запорізькій області № 60 від 30.12.2010
в частині задоволення протесту
Бердянської природоохоронної
прокуратури Запорізькій області від
11.11.2010 № 26/267 стосовно підпунктів 5.30, 5.31,
5.32 пункту 5 рішення вісімдесят шостої
сесії V скликання Бердянської міської
ради Запорізькій області № 17 від 31.03.2010.
Визнано протиправним та скасовано
пункт 2 рішення Бердянської міської
ради Запорізькій області № 60 від 30.12.2010
в частині скасування підпунктів 5.30, 5.31,
5.32 пункту 5 рішення вісімдесят шостої
сесії V скликання Бердянської міської
ради Запорізькій області № 17 від 31.03.2010.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 4 жовтня 2012 року постанову суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове суове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просять Вищий адміністративний
суд України скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Встановлено, що Бердянською міською
радою Запорізькій області
вісімдесятої сесії V скликання
прийнято рішення № 17 від 31.03.2010 «Про
передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок», підпунктами 5.30, 5.31,5.32 пункту 5
якого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано у
власність земельну ділянку для
індивідуального дачного будівництва в
межах норм безоплатної приватизації по
АДРЕСА_1, відповідно.

За результатом проведення перевірки
додержання Бердянською міської радою
вимог земельного законодавства щодо
прийняття рішень про передачу
громадянам у власність земельних
ділянок для індивідуального дачного
будівництва в межах безоплатної
приватизації на території Бердянської
коси, Бердянською природоохоронною
міжрайонною прокуратурою винесено
протест на пункт 5 рішення цієї міської
ради № 17 від 31.02.2010 «Про передачу в
оренду та у власність земельних
ділянок, продовження терміну розробки
проекту відведення, надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок», у якому
вимагалось його скасувати.

Пунктами 1,2 рішення Бердянської
міської ради № 60 від 30.12.2010 «На протест
Бердянської природоохоронної
міжрайонної прокуратури Запорізької
області на рішення Бердянської міської
ради № 17 від 31.03.2010», які є предметом
спору у справі вирішено задовольнити
протест Бердянської природоохоронної
міжрайонної прокуратури Запорізької
області на рішення Бердянської міської
ради № 17 від 31.03.2010 та скасувати пункт 5
рішення вісімдесятої сесії
Бердянської міської ради п'ятого
скликання № 17 від 31.03.2010 «Про передачу в
оренду та у власність земельних
ділянок, продовження терміну розробки
проекту відведення, надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з
наступного.

Статтею 48 Земельного кодексу України
передбачено, що на землях оздоровчого
призначення забороняється діяльність,
яка суперечить їх цільовому
призначенню або може негативно
вплинути на природні лікувальні
властивості цих земель. На територіях
лікувально-оздоровчих місцевостей і
курортів встановлюються округи і зони
санітарної (гірничо-санітарної)
охорони. У межах округу санітарної
(гірничо-санітарної) охорони
забороняються передача земельних
ділянок у власність і надання у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам для
діяльності, несумісної з охороною
природних лікувальних властивостей і
відпочинком населення.

Згідно з пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування
і забудова міських і сільських
поселень» будівництво нових дачних
районів в межах міських населених
пунктів не допускається.

Судом зазначено, що на момент прийняття
Бердянською міською радою рішення №
17 від 31.03.2010 містобудівна документація
міста Бердянська виконавчим комітетом
міської ради не була розроблена та
затверджена. На час здійснення
прокуратурою перевірки відповідача
щодо дотримання вимог земельного
законодавства на земельних ділянках,
які були передані громадянам у
власність, була розташована належна
Бердянському державному заводу
скловолокно база відпочинку
«Азовчанка».

Посилаючись на наявність у міської
ради повноважень для скасування раніше
прийнятих нею рішень, у тому числі на
вимогу органу прокуратури, апеляційний
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з наведеним висновком
суду апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

У зв'язку із неоднаковим застосуванням
даного пункту закону та за
необхідністю офіційного тлумачення
положень частини другої статті 19,
статті 144 Конституції України, статті 25,
частини чотирнадцятої статті 46, частин
першої, десятої статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
Конституційним Судом України прийнято
рішення 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009,
справа № 1-9/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування).

У пункті 5 вказаного рішення
Конституційний Суд України вказав про
те, що у Конституції України зазначено,
що рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду (частина
друга статті 144). Цьому конституційному
положенню відповідають Закон, у
частині десятій статті 59 якого
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку, та інші закони України, згідно
з частиною третьою статті 8 якого
рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції або
законам України зупиняються в
установленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз цих конституційних і
законодавчих положень та положень
пункту 5 статті 121, пункту 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України свідчить, що на прокуратуру
України покладено нагляд за
додержанням прав і свобод людини і
громадянина, додержанням законів з цих
питань органами місцевого
самоврядування. Закон України «Про
прокуратуру», прийнятий до набуття
чинності Конституцією України, є
чинним у частині, що не суперечить
Основному Закону України, і передбачає
порядок зупинення рішень органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України. Цим законом
установлено, що при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право опротестовувати
акти виконавчих органів місцевих рад
та вносити подання або протести на
рішення місцевих рад залежно від
характеру порушень. Протест прокурора
приноситься до органу, який видав цей
акт і зупиняє його дію, прокурору
надається право звернутися із заявою
до суду про визнання акта незаконним, і
подача такої заяви зупиняє дію
правового акта (частини перша, третя,
четверта статті 21 Закону України «Про
прокуратуру»).

За таких обставин Конституційний Суд
України дійшов висновку, що за змістом
частини другої статті 144 Конституції
України, частини десятої статті 59
Закону рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються
прокурором у встановленому Законом
України «Про прокуратуру» порядку з
одночасним зверненням до суду. При
цьому Конституційний Суд України
зазначає, що право прокурора
оскаржувати до суду рішення органів
місцевого самоврядування не є
абсолютним, оскільки у Конституції
України закріплено, що її норми є
нормами прямої дії, а отже, звернення до
суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина, як і право
на оскарження в суді рішень органів
місцевого самоврядування гарантується
безпосередньо на підставі Конституції
України кожному (частина третя статті 8,
частина друга статті 55).

Зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як зазначено Конституційним
Судом України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України вказав, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Встановлено, що рішення Бердянської
міської ради Запорізькій області
вісімдесятої сесії V скликання № 17 від
31.03.2010 «Про передачу в оренду та у
власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення, надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок» є
ненормативним актом даної міської ради
і повністю вичерпує свою дію
виконанням даного рішення.

Оскільки вказане рішення було виконано
шляхом отримання позивачами державних
актів на право власності на земельні
ділянки, тому його скасування в
односторонньому порядку є незаконним,
суд прийшли до обґрунтованого висновку
про наявність підстав для визнання
протиправним та скасування пунктів 1, 5
рішення Бердянської міської ради
Запорізькій області № 60 від 30.12.2010.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що скасувавши рішення
місцевого суду, апеляційний суд
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, які призвели
до постановлення незаконного судового
рішення.

У відповідності із статтею 226 КАС
України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223,226, 230, 231 КАС
України, суд,-

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
- задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 4 жовтня 2012 року - скасувати,
залишивши в силі постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: