Справа № 33/315
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м. Київ К/9991/30949/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби (далі -ДПІ)

на постанову господарського суду
м.Києва від 20.09.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.04.2012

у справі № 33/315

за позовом ДПІ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Векта" (далі - ТОВ
«Векта», відповідач-1)

та закритого акціонерного товариства
"Меридіан" (далі - ЗАТ «Меридіан»,
відповідач-2)

про визнання недійсним договору та
стягнення коштів.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2005 року ДПІ звернулася до
господарського суду міста Києва з
позовом, в якому просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
01.03.2002 № 2 та зобов'язати ЗАТ «Меридіан»
повернути ТОВ «Векта» товар вартістю 800
436 грн., отриманий за цим договором, а
також стягнути з відповідача-1 в доход
державного бюджету зазначений товар.

Ухвалою названого суду від 20.09.2011
провадження у справі закрито в частині
позовних вимог до ЗАТ «Меридіан» у
зв'язку з ліквідацією останнього.

Постановою господарського суду міста
Києва від 20.09.2011, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.04.2012, у
позові відмовлено.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог.

Так, приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, попередні судові
інстанції цілком об'єктивно виходили з
того, що оспорюваний договір було
укладено відповідачами у березні 2002
року, тобто на момент дії Цивільного
кодексу Української РСР. На момент
прийняття рішень у справі ЦК УРСР
втратив чинність. Цивільним кодексом
України, який набрав чинності з 01.01.2004,
не передбачено такі публічно-правові
санкції за укладення недійсної угоди,
які були встановлені статтею 49 ЦК УРСР,
а саме стягнення в дохід держави
одержаного однієї чи обома сторонами
за угодою, укладеною з метою суперечною
інтересам держави і суспільства. Адже
згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України наслідком укладення угоди, яка
порушує публічний порядок, є
двостороння реституція.

За змістом частини другої статті 5
Цивільного кодексу України цей Кодекс
має зворотну дію у часі у випадках, коли
він пом'якшує або скасовує
відповідальність особи. Таким чином,
застосування судом при вирішенні спору
публічно-правових санкцій, які були
встановлені законом, чинним на момент
виконання угоди, але не були
передбачені Цивільним кодексом
України на день ухвалення рішення про
притягнення до відповідальності, є
необґрунтованим.

Водночас не можуть бути застосовані в
цьому випадку і санкції за укладення
угоди (вчинення господарського
зобов'язання) з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та
суспільства, передбачені
Господарським кодексом України, що
містить норми, які за предметом
регулювання й установленими санкціями
відповідають положенням статті 49 ЦК
УРСР.

Згідно з частиною першою статті 207
Господарського кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.2004, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладене учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути, на вимогу
однієї із сторін чи відповідного
органу державної влади, визнане судом
недійсним повністю або в частині. За
вчинення таких правочинів
застосовуються конфіскаційні санкції,
передбачені частиною першою статті 208
цього Кодексу.

Проте відповідно до пункту 5
Прикінцевих положень Господарського
кодексу України наведені положення
цього Кодексу застосовуються за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, вчинені
після набрання чинності зазначеними
положеннями, а за порушення, вчинені до
набрання ними чинності, - лише в разі,
якщо вони пом'якшують відповідальність
за ці порушення.

Отже, як вірно зазначили суди, правила
статті 49 ЦК УРСР не підлягають
застосуванню після набрання чинності
Цивільним кодексом України (01.01.2004).
Однак встановлені статтею 208
Господарського кодексу України
санкції, аналогічні за змістом тим, що
були передбачені в статті 49 ЦК УРСР, не
можуть бути застосовані до угод, що
виконувалися до набрання чинності
новими Господарським і Цивільним
кодексами України з огляду на правила
дії нормативно-правових актів у часі.

За таких обставин позовні вимоги щодо
застосування наслідків недійсності
угоди в порядку статті 49 ЦК УРСР
задоволенню не підлягають, що виключає
можливість задоволення розглядуваних
позовних вимог.

У зв'язку з викладеним підстав для
скасування оскаржуваних судових актів
не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби відхилити.

2. Постанову господарського суду м.
Києва від 20.09.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26.04.2012 у справі № 33/315 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько