Справа № 826/1908/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1908/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гласс - Альянс» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гласс - Альянс» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості від
08.11.2013 року №100270000/2013/300445/2, картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 08.11.2013
року №100270000/2013/02038, стягнення надмірно
сплачених платежів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, про визнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості від 08.11.2013 року
№100270000/2013/300445/2, картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 08.11.2013
року №100270000/2013/02038, стягнення надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість у розмірі 81640,77 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
березня 2014 року та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату. час і
місце розгляду справи, повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 12
січня 2012 року між позивачем (покупець)
та Messrs Tradium GmbH (Німеччина) (продавець)
укладено контракт №12012012, відповідно до
якого останній зобов'язується продати,
а покупець сплатити та прийняти у
власність товар - селен технічний у
кількості 5.000 кг. Ціни вказані в
інвойсах до зазначеного контракту.
Специфікація товару вказана у додатку
№1 до контракту.

На підставі контракту та інвойсу від 23
жовтня 2013 року № RE 13003743 на митну
територію України позивачем ввезено
селен технічний, CAS №7782-49-2, порошок,
призначений для окрасу та відбілювання
скла, упакований у барабани,
торговельна марка: Tradium, виробник: Tradium
GmbH.

07.11.2013 року позивачем до митниці подано
МД №100270000/2013/183479 на товар, який надійшов
для позивача за зазначеним контрактом.

Митна вартість товару була заявлена за
основним методом визначення митної
вартості - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

У зв'язку із виникненням сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та у зв'язку із можливим
невірним визначенням ціни товару у
позивача було витребувано додаткові
документи:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаними з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
тертім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс - листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

В обґрунтування зазначеного
контролюючий орган посилається на те,
що документи, подані до митного
оформлення для підтвердження митної
вартості товару, містять розбіжності
та не містять всіх відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена за
товар. Так, відповідно до п.4.1
зовнішньоекономічного контракту від
12.01.2012 року №12012012 умовами поставки
товару зазначено FCA - Frankfurt. Проте, в
інвойсі від 23.10.2012 року №RE13003743
визначено інші умови поставки - EXW,
відповідно до яких складовою митної
вартості є витрати на завантаження
товару на транспортний засіб, яким
здійснюється перевезення; в
документах, що надані позивачем
відсутнє числове значення такої
складової. Також, пунктом 3.3 контракту
передбачено здійснення попередньої
оплати за товар, проте, до митного
оформлення такі документи не були
надані.

В подальшому між позивачем та митним
органом було проведено консультацію,
що не заперечується сторонами.

08.11.2013 року митницею прийнято спірне
рішення за №100270000/2013/300445/2 про
коригування митної вартості товарів,
відповідно до якого митна вартість
скоригована з 26082,75 Євро на 55480,00 Євро.

У графі 33 спірного рішення митний орган
дійшов висновку, що митна вартість не
може бути визнана, оскільки виявлено,
що документи, які подані декларантом
для підтвердження митної вартості
містять неповні відомості. Також, в
рішенні відображено, що митна вартість
визначена із застосуванням резервного
методу та зазначено причини не
застосування попередніх методів.

На підставі зазначеного рішення
відповідачем прийнято картку відмови у
митному оформленні від 08.11.2013 року
№100270000/2013/02038.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погоджується
колегія суддів виходив з наступного.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний
кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті
54 Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
передбачено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем серед інших документів, було
надано митну декларацію, копію митної
декларації країни відправлення,
зовнішньоекономічний контракт від
12.01.2012 року №12012012 та доповнення до
нього від 12.01.2012 року №1, рахунок -
фактуру (інвойс) від 23.10.2013 року №RE13003743,
міжнародна автомобільна декларація (CMR)
від 30.10.2013 року, документ, що
підтверджує вартість перевезення
товару від 05.11.2013 року №Р735/051113.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 вказаного Кодексу, митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачем надано платіжне доручення
від 22 жовтня 2013 року №40, у графі 70
«призначення платежу» якого зазначено
інформацію про проформу від 16 жовтня 2013
року №AU13003169. При цьому, вказаної
проформи позивачем для митного
оформлення, як і суду, не надано. Так
само, пунктом 3.3 контракту передбачена
передоплата, проте позивачем під час
митного оформлення не надано платіжне
доручення від 22 жовтня 2013 року №40, яке
відповідно до частини другої статті 53
Митного кодексу України є одним із
основних документів підтверджуючим
митну вартість товарів.

Також, згідно п. 4.1 розділу 4 контракту
товар поставляється на умовах PCA
Франкфурт-на-Майні відповідно до
Інкотермс 2000; проте, в інвойсі
зазначено, що поставка здійснюється на
умовах EXW, Франкфурт, Інкотермс 2010.

Згідно Інкотермс «Офіційні правила
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати» (редакція
2000 року), термін «франко-завод» означає,
що продавець вважається таким, що
виконав свої зобов'язання щодо
поставки, в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на площах
свого підприємства чи в іншому
названому місці (наприклад, на заводі,
фабриці, складі і т. ін.), без здійснення
митного очищення товару для експорту
та завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб.

Тому, колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції, що позивачем
під час митного оформлення не було
надано документи, в яких визначено
вартість витрат на завантаження товару
на транспортний засіб.

Таким чином, як вірно встановлено судом
першої інстанції, відповідачем
обґрунтовано було витребувано у
позивача додаткові документи для
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості та
встановлення достовірності заявленої
позивачем митної вартості.

Проте, позивачем не було надано
документи, що були витребувані митним
органом, для підтвердження митної
вартості товарів.

У статті 57 вказаного Кодексу
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та відповідачем
проведено процедуру консультації.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що у відповідача виникли
обґрунтовані сумніви, оскільки
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гласс -
Альянс» залишити без задоволення,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
26.05.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.