Справа № 2а-7608/10/1370
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/9991/16368/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України,
треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання дій неправомірними, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду
від 04 листопада 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Кабінету Міністрів України, треті
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила визнати дії відповідача щодо
ненадання відповіді на скарги від 20
серпня 2009 року, від 12 грудня 2009 року та
від 09 лютого 2010 року неправомірними.
Зобов'язати Кабінет Міністрів України
надати відповідь на вище вказані
скарги та вжити відповідних заходів
реагування для відновлення
газопостачання в будинку АДРЕСА_1, а
також стягнути з відповідача кошти на
відшкодування моральної шкоди в сумі
100000 грн. на відшкодування шкоди,
завданої неправомірними діями.

Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
04 листопада 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2012
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, позивач та треті особи
звернулися з касаційною скаргою, в якій
просять рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
направити справу на новий розгляд,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, здійснивши перевірку
доводів касаційної скарги, матеріалів
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 20 серпня 2009 року
звернулася через урядову телефонну
гарячу лінію до Кабінету Міністрів
України із скаргою на геноцид влади
щодо ОСОБА_3 і її сім'ї; зловживання
службовим становищем в корисних цілях
монополіста ВАТ «Львівгаз»; злочинних
дій посадових осіб монополіста ВАТ
«Львівгаз» щодо незаконного без
будь-яких причин та попередження
відключення 30 травня 2006 року
газопостачання в будинку по АДРЕСА_1;
позбавлення пільг учасника війни.

26 серпня 2009 року ОСОБА_3
зателефонувала на номер урядової
телефонної «гарячої лінії» з проханням
зняти її звернення з розгляду, що
підтверджується листом заступника
директора державної установи
«Урядовий контактний центр» від
03 серпня 2011 року №038, листами
Міністерства праці та соціальної
політики України від 28 січня 2010 року
№644/0/70/10-зв від 17 березня 2010 року
№1610/0/03/10-зв.

12 грудня 2009 року ОСОБА_3 було
надіслано звернення до Кабінету
Міністрів України з вимогою надати
відповідь на її звернення від 20 серпня
2009 року за №ВА-86521, яке Секретаріатом
Кабінету Міністрів України відповідно
до частини 3 статті 7 Закону України
«Про звернення громадян» надіслано для
розгляду по суті НАК «Нафтогаз
України», Міністерству праці та
соціальної політики України, про що
було проінформовано заявника.

Вказана скарга була розглянута
Міністерством праці та соціальної
політики України та листом від 28 січня
2010 року за № 644/0/70/10-зв ОСОБА_3 було
надано відповідь.

09 лютого 2010 року ОСОБА_3 надіслала
скаргу Прем'єр-міністру України та
повідомила про те, що їй до цього часу
не давали відповідь на скаргу від 20
серпня 2009 року, а також, що постачання
газу в її будинок не відновили. Вказана
скарга була надіслана для розгляду по
суті Міністерству праці та соціальної
політики України та Львівській
обласній державній адміністрації, про
що було проінформовано заявника.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов висновку
про відсутність підстав вважати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо нерозгляду та
ненадання відповіді на звернення
ОСОБА_3 та відповідності дій
відповідача вимогам Закону України
«Про звернення громадян» щодо
пересилання звернення позивача за
належністю.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

Положенням частини 1 статті 1 Закону
України «Про звернення громадян» від 02
жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі по тексту -
Закон) передбачено, що громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 вищевказаного
Закону, до рішень, дій (бездіяльності)
належать такі, які можуть бути
оскаржені, і у сфері управлінської
діяльності, внаслідок яких: порушено
права і законні інтереси чи свободи
громадянина (групи громадян); створено
перешкоди для здійснення громадянином
його прав і законних інтересів чи
свобод: незаконно покладено на
громадянина які-небудь обов'язки або
його незаконно притягнуто до
відповідальності.

Звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненні питань.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України
«Про звернення громадян», якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади зверненні, не входять
до їх повноважень, воно в термін не
більше п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, щодо відсутності
підстав для задоволення позову,
оскільки порушенні у зверненнях
позивача від 12 грудня 2009 року та від 09
лютого 2010 року, не належали до
компетенції Кабінету Міністрів
України, а тому, відповідач, правомірно
переслав вказані звернення за
належністю до Міністерству праці та
соціальної політики України та
Львівській обласній державній
адміністрації, про що було
проінформовано заявника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: