Справа № 2-а-621/08/1807
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2009-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2009 р. Справа № 2-а-621/08/1807Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Григоров А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного Фонду
України в Конотопському районі
Сумської області на постанову
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 22.12.2008 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Конотопському районі Сумської області
, Конотопське управління Державного
казначейства Головного управління
Державного казначейства України у
Сумській області про зобов'язання
перерахунку та виплати державної
соціальної допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області з адміністративним
позовом, в якому просить суд відновити
пропущений строк для звернення до суду,
зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Конотопському районі
Сумської області нарахувати
недоплачену як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за 2006-2008
роки в сумі 3726 грн. 70 коп.

Постановою Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 22.12.2008 року позовні вимоги
задоволені частково.

Зобов'язано Управління
Пенсійного Фонду України в
Конотопському районі Сумської області
провести перерахунок позивачу
державної соціальної допомоги
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 04 грудня 2008 р. по 31 грудня 2007
року включно та за період з 22 травня 2008
року по грудень 2008 року та провести
відповідні виплати. В іншій частині
позову відмовлено. Стягнуто на користь
позивача з Державного Бюджету України
понесені ним судові витрати в розмірі
3,40 грн.

Будучі незгодним з постановою суду
першої інстанції, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, Управління Пенсійного Фонду
України в Конотопському районі
Сумської областіпросить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни та відповідно
до ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" має право на
отримання державної соціальної
підтримки, а саме підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком.

Відповідач не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на
відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної
пенсії за віком) для розрахунку
підвищень до пенсії категорії
громадян, які мають статус дітей війни.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про нарахування на користь
позивача недоплаченої йому як дитині
війни щомісячної доплати до пенсії за
2006 р., суд першої інстанції виходив з
того, що у 2006 році дана виплата була
обмежена Законом України "Про
державний бюджет на 2006 рік".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст.6
зазначеного Закону на 2006 рік було
зупинено.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік" від 19.01.2006 року до статті 110
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік" було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" у 2006
році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" запроваджені не були.

Закони України "Про Державний бюджет на
2006 рік" від 20.12.2005 року та "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року
неконституційними не визнані та діяли
протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
Рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 та Рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року, яким визнано неконституційним
положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік»щодо
зупинення на 2007 рік дії ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Та зазначив, що позивачем
пропущено строк звернення до суду.
Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідно до зазначених рішень
Конституційного Суду України
відповідач, Управління Пенсійного
Фонду України в Конотопському районі
Сумської області, з 01 грудня 2007 року по
31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по
грудень 2008 року повинен був діяти у
відповідності з нормою ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та здійснювати позивачеві
нарахування державної соціальної
допомоги.

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
"Про Державний бюджет на 2007 рік" дію
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", з урахуванням ст. 111
цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України "Про Державний бюджет на
2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, з урахуванням
ст. 111 цього Закону.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в
наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів
61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67
розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України".

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Так відповідач у 2007 році не здійснював
позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни", а у 2008
році, відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 сплачував позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни на загальну
суму 390, 20 грн. ( в тому числі травень 48,10
грн., червень - 48, 10 грн.; липень - 48,20 грн.;
серпень - 48,20грн.; вересень - 48,20грн.;
жовтень -49,80 грн., листопад -49,80 грн.,
грудень -49,80 грн.).

Таким чином, відповідач з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року мав щомісячно нараховувати
та сплачувати позивачу доплату до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, що складає 742,65 грн. (в тому
числі у липні 4,06+406 =410,06 х 30%=123,02 грн.;
серпні 4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; вересні
4,06+406=410,06 х 30%=123,02 грн.; жовтні 4,11+411=415,11 х
30%=124,53 грн.; листопаді 4,11+411=415,11 х30%=124,53
грн.; грудні 4,11+411=415,11 х 30%=124,53 грн.).

З 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідач
мав щомісячно нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, що складає 1170,60 грн. (в тому числі
у травні 481х30%=144,3 грн.; червні 481х30%=144,3
грн.; липні 482х30%=144,6 грн.; серпні 482х30%=144,6
грн.; вересні 482х30%=144,6 грн.; жовтні
498х30%=149,4 грн.; листопаді 498х30%=149,4 грн.,
грудні 498х30%=149,4 грн.).

Враховуючи, що з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року відповідачем було нараховано та
сплачено позивачу доплату до пенсії у
розмірі 10% мінімальної пенсії за віком,
що складає 390,20 грн., тому різниця між
виплаченою та не нарахованою,
невиплаченою сумою доплати до пенсії
за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
складає 780,40 грн. (1170,60 - 390,20 = 780,40).

При цьому колегія суддів зазначає, що
дія Законів про бюджет на 2007 та 2008 роки
закінчується 31 грудня 2007 року та 31
грудня 2008 року відповідно.

Таким чином, Управління Пенсійного
Фонду України в Конотопському районі
Сумської області, з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
повинно було нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV, яка набула чинності із
зазначеної дати, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71
Закону України "Про державний бюджет
України" та п. 41 розділу 2 Закону України
"Про Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", ці норми втратили
чинність та не підлягали застосуванню.
Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти
у відповідності з приписами діючої
норми ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
нараховувати та здійснювати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, помилково
зобов'язав Управління Пенсійного Фонду
України в Конотопському районі
Сумської області нарахувати на користь
позивача соціальну допомогу, оскільки
позивач отримує пенсію за віком, в
зв'язку з чим за положеннями ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" нарахуванню підлягає підвищення
до пенсії, а не соціальна допомога.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем пропущено строк звернення до
адміністративного суду, тому в
задоволенні позовних вимог з 09.07.2007
року по листопад 2007 року слід
відмовити.

При цьому, колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права через
неврахування законодавчої
неврегульованості питання щодо
механізму виплати пенсії відповідно до
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV, колегія
суддів вважає хибними з таких підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції
України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не може бути
підставою для не здійснення таких
виплат або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, колегія
суддів зазначає наступне.

Позивач відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" від 18.11.2004 № 2195-IV має право на
отримання доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
не погоджується з доводами відповідача
про те, що, мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
статті 28 зазначеного Закону,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст. 46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 № 2195-IV.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії
особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №121/2001 і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті
доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
покладено на Управління Пенсійного
Фонду України в Конотопському районі
Сумської області, за місцем проживання
позивача.

Крім того, колегія суддів, вважає
безпідставним посилання відповідача
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної
доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав. За змістом
ч.1 ст.46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у
старості та в інших випадках,
передбачених законом. Законом України
"Про соціальний захист дітей війни"
реалізовано конституційне право на
соціальний захист громадян, які мають
статус «дитини війни", серед яких їм
надано право на отримання 30% доплати до
пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002 року за
№121/2001 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.
Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо: щодо призначення
пенсії; підготовки документів для її
виплати; забезпечення своєчасного і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій. Пунктом 1.1 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за №8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади -Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
колегія суддів, вважає безпідставними
посилання відповідача на відсутність
коштів як на обґрунтування
правомірності невиконання своїх
зобов'язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем в порушення ч.2
ст.71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у
відповідача, який не вчинив жодної дії
щодо їх отримання для забезпечення
виконання своїх зобов'язань або
невиконання іншим органом виконавчої
влади свого обов'язку щодо виділення
коштів на здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якою суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

В апеляційному порядку позивачем
рішення суду першої інстанції
оскаржено не було. Згідно з положеннями
ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної
інстанції переглядає судове рішення в
межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, ст.198 п.3, 202 п.4, 205 ч.2, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Конотопському районі Сумської області
- задовольнити частково.

Постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 22.12.2008 року в частині зобов'язання
Управління Пенсійного Фонду України в
Конотопському районі Сумської області
провести перерахунок ОСОБА_1 державної
соціальної допомоги відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 04 грудня 2008 р.
по 31 грудня 2007 року включно та за період
з 22 травня 2008 року по грудень 2008 року та
провести відповідні виплати
-скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Конотопському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести виплати
недоплачених сум за період з 04 грудня
2008 р. по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року з урахуванням
фактично виплачених сум.

В іншій частині Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 22.12.2008 -залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом одного місяця.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова
Л.В.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Подобайло З.Г. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Мельнікова Л.В. Повний текст постанови
виготовлений 31.08.2009 р.